ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.09.2015 р. Справа №917/1756/15

за позовом Обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Миргородтеплоенерго", пров. Луговий, 11, м. Миргород, Полтавська область, 37600

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, вул. Воскресінська, 38, м Миргород, Полтавська область, 37600

про стягнення грошових коштів в розмірі 26 295,41 грн.

Суддя Киричук О.А.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_2, дов. № 1969 від 03.10.2014р.

від відповідача: ОСОБА_1, паспорт КО № 234505 виданий 29.08.2001р.

Розглядається позовна заява про стягнення 26 295,41 грн., у тому числі 14 808,92 грн. основного боргу за договором № 183 від 11.10.2004р., 307,04 грн. 3% річних, 5582,74 грн. інфляційних втрат, 5596,71 грн. пені.

01.09.2015р. від позивача через канцелярію суду надійшла заява про зменшення позовних вимог у зв"язку з частковою оплатою відповідачем суми основного боргу (вх. № 12483 від 01.09.2015р.). В заяві позивач зменшив розмір позовних вимог та просить суд стягнути з відповідача 9 872,60 грн. основного боргу, 307,04 грн. 3% річних, 5582,74 грн. інфляційних втрат, 5596,71 грн. пені.

29.09.2015р. від позивача через канцелярію суду надійшла заява про зменшення позовних вимог у зв"язку з оплатою відповідачем суми основного боргу (вх. № 14153 від 29.09.2015р.). В заяві позивач зменшив розмір позовних вимог та просить суд стягнути з відповідача 307,04 грн. 3% річних, 5582,74 грн. інфляційних втрат, 5596,71 грн. пені.

Відповідно до постанови Пленуму ВГСУ від 26 грудня 2011 року N 18 Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції передбачені частиною четвертою статті 22 ГПК права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Згідно з частиною третьою статті 55 ГПК ціну позову вказує позивач. Отже, у разі прийняття судом зміни (в бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір.

З урахуванням поданої заяви про зменшення позовних вимог, судом розглядаються вимоги про стягнення 307,04 грн. 3% річних, 5582,74 грн. інфляційних втрат, 5596,71 грн. пені.

Позивач в обґрунтування позову вказує, що відповідач не виконав належним чином свої договірні зобов'язання, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка до цього часу не погашена.

Розгляд справи відкладався за клопотанням відповідача (вх. 12354 від 28.08.2015р.).

В судове засідання 29.09.2015р. відповідач відзив на позов не надав, через канцелярію суду подав докази оплати суми основного боргу (супр. за вх. № 14105 від 29.09.2015р.).

Спір розглядається за наявними матеріалами відповідно до ст. 75 ГПК України.

Представник позивача наполягає на задоволенні позовних вимог з врахуванням заяв про зменшення позовних вимог за обґрунтуванням наведеним у позовній заяві.

Відповідач проти позову заперечив.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши надані докази, суд, встановив:

Між ОКВПТГ "Миргородтеплоенерго" (далі - Позивач, Виробник) та ФОП ОСОБА_1 (далі - Відповідач, Споживач) укладено Договір №183 на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води від 11 жовтня 2004 року (далі - Договір) про забезпечення Споживача тепловою енергією для опалення нежитлового приміщення, за адресою: м. Миргород, вул. Воскресінська, 5.

Відповідно до умов Договору виробник бере на себе зобов'язання постачати теплову енергію у вигляді гарячої води.

Протягом 2006-2013р.р. до Договору неодноразово вносилися зміни, про що укладалися відповідні Додаткові угоди до Договору: від 18/08/2006р., від 24/05/2007р., від 01/07/2008р., від 06/04/2009р., від 01/09/2010р., від 01/02/2011р., від 10/12/2012р., від 31/12/2013р.

Умовами договору визначено, зокрема, наступне:

- п.1. За цим договором «Виробник» бере на себе зобов'язання постачати «Споживачеві» теплову ене ргію у вигляді гарячої води в потрібних йому обсягах до точки розподілу, а «Споживач» зо бов'язується своєчасно оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами в терміни, передбачені цим договором та додатками, які с невід'ємною частиною цього договору.

- п.5.1. Обсяги споживання теплової енергії визначаються розрахунковим способом відповідно до договірних теплових навантажень з урахуванням фактичної середньомісячної температури зовнішнього повітря та кількості годин (діб) роботи тепловокористовуючого обладнання у розрахунковому періоді (в редакції додаткової угоди від 10.12.2012р.).

- п.6.1. Розрахунки за спожиту теплову енергію здійснюються, відповідно до розрахункових навантажень, відповідно Додаткам до Договору згідно з діючими тарифами (цінами), затвердженими в установленому порядку. В період цього договору можлива зміна тарифів на теплову енергію. Строки їх введення та розміри затверджуються в установленому порядку та не підлягають узгодженню між Сторонами Договору. Тарифи на теплову енергію є обов"язковими для Сторін з дати встановленої органами, які їх затверджують. Визначена на їх основі вартість теплової енергії буде застосовуватися Сторонами при складанні актів передачі-приймання теплової енергії та розрахунках за теплову енергію, згідно з умовами Договору (в редакції додаткових угод від 10.12.2012р. та від 31.12.2013р.).

- п.6.4 Остаточний розрахунок за фактично спожиту теплову енергію за попередній розрахунковий період має бути здійснений не пізніше 20 числа місяця наступного за розрахунковим.

- п.6.11 "споживач" щомісяця до 10 числа самостійно отримує від виробника документи за розрахунковий період: рахунок для оплати за теплову енергію на поточний розрахунковий період з урахуванням суми коригування за попередній місяць, акт приймання-передавання теплової енергії за попередній розрахунковий період, акт приймання-передавання теплової енергії за поточний розрахунковий період.

- п.6.12 споживач зобов"язаний щомісяця до 20 числа повернути виробнику один примірник підписаного акту приймання-передавання терлової енергії. У разі неповернення споживачем акту приймання передавання теплової енергії до 20 числа, він вважається оформленим належним чином, якщо підписаний тільки виробником і підтверджує факт надання теплової енергії споживачу.

- п.6.14 В разі несплати споживачем за спожиту теплову енергію відповідно до терміну, встановленого п.6.4. договору, з наступного дня після закінчення терміну сплати споживачу нараховується пеня в розмірі, визначеному в п.7.2. договору.

- п.7.2. За несвоєчасну оплату використаної теплової енергії Споживач, крім суми заборгованості сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який стягується пеня, від суми простроченого платежу. Пеня нараховується з наступного дня після закінчення строку остаточного розрахунку за звітний місяць.

Як зазначає позивач, у період з 01/10/2014р. по 01/08/2015р. включно він постачав теплову енергію Відповідачу на потреби опалення. В підтвердження постачання відповідачу теплової енергії позивачем надані акти приймання-передачі теплової енергії від 31.10.2014.р., від 30.11.2014р., від 31.12.2014р., 31.01.2015р., 28.02.2015р., 31.03.2015р., 21.04.2015р.

Надані позивачем акти підписані лише позивачем та скріплені його печаткою.

Позивач вказує, що нарахування проводились протягом опалювального сезону згідно тарифів на послуги теплопостачання для юридичних осіб, встановлених Постановами Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг (далі - НКРКП), які декілька разів змінювалися за вказаний період. Зокрема:

Постановою НКРКП №820 від 27.06.2014р. було скасовано Постанову НКРКП №429 від 31.12.2013р. та з 01/07/2014р. встановлено Обласному комунальному виробничому підприємству теплового господарства "Миргородтеплоенерго" тарифи на теплову енергію для потреб інших споживачів в розмірі 1265,95 грн. з ПДВ.

Постановою НКРЕКП №571 від 28.11.2014р. визнано такою, що втратила чинність Постанову НКРКП №820 від 27.06.2014р. та з 01/12/2014р. встановлено Обласному комунальному виробничому підприємству теплового господарства "Миргородтеплоенерго" тарифи на теплову енергію для потреб інших споживачів в розмірі 1502,47 грн. з ПДВ за 1 Гкал теплової енергії.

Постановою НКРЕКП №307 від 27.02.2015р. визнано такою, що втратила чинність Постанову НКРЕКП №571 від 28.11.2014р. та з 01/03/2015р. встановлено Обласному комунальному виробничому підприємству теплового господарства "Миргородтеплоенерго" тарифи на теплову енергію для потреб інших споживачів в розмірі 2115,64 грн. з ПДВ за 1 Гкал теплової енергії.

Постановою НКРЕКП №1071 від 31.03.2015р. визнано такою, що втратила чинність Постанову НКРЕКП №307 від 27.02.2015р. та з 01/04/2015р. встановлено Обласному комунальному виробничому підприємству теплового господарства "Миргородтеплоенерго" тарифи на теплову енергію для потреб інших споживачів в розмірі 1833,56 грн. з ПДВ за 1 Гкал теплової енергії.

Позивач вказує, що Відповідач порушив умови Договору та не розрахувався в повному обсязі за отримані послуги, в період з 01/10/2014р. по 10/08/2015р. за даними позивача утворилась заборгованість на суму 9 872,60 грн.

Вважаючи свої права порушеними позивач звернувся до суду з вимогами щодо стягнення з відповідача 9 872,60 грн. основного боргу, 307,04 грн. 3% річних, 5582,74 грн. інфляційних втрат, 5596,71 грн. пені.

При прийнятті рішення суд виходить з наступного:

Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

У відповідності до ст. ст. 525, 526 ЦК України та ст. 193 ГК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином, в установлений строк, відповідно до закону, інших правових актів, договору, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається, крім передбачених законом випадків.

Згідно ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечувати безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Відповідно до ч. 6 ст. 19 Закону України "Про теплопостачання" споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах ставляться.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, встановлених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. ст. 612 ЦК України).

Як встановлено судом, виконання зобов"язання щодо постачання теплової енергії позивачем виконано у повному обсязі, акти приймання-передачі теплової енергії від 31.10.2014.р., від 30.11.2014р., від 31.12.2014р., 31.01.2015р., 28.02.2015р., 31.03.2015р., 21.04.2015р. є належними доказами постачання природного газу відповідачу з огляду на умови договору.

В порушення прийнятих на себе зобов'язань за вказаним Договором відповідач вартість спожитої теплової енергії за період з 01/10/2014р. по 10/08/2015р. у повному обсязі до подання позову не сплатив. Дана обставина відповідачем не спростована.

В підтвердження визнання відповідачем боргу за договором позивач надав суду заяву відповідача, в якій останній звертається до позивача з проханням реструктуризації боргу за договором № 183 від 11.10.2015р. у сумі 14 808,92 грн. (розмір заборгованості, який визначений позивачем у позовній заяві до подання заяв про зменшення позовних вимог).

Після звернення позивача до суду з позовом, тобто з порушенням строків, визначених п.6.4 договору для здійснення остаточного розрахунку за фактично спожиту теплову енергію, відповідач сплатив суму основного боргу за договором, зокрема: 27.08.2015р. відповідачем сплачено 4 936,32 грн., 23.09.2015р. - 4 936,31 грн., 23.09.2015р. - 4 936,31 грн.

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

У відповідності до ст.ст. 547-548 Цивільного кодексу України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст.549 ЦК).

Сторони передбачили, що відповідно до п.7.2 договору за несвоєчасну оплату використаної теплової енергії Споживач, крім суми заборгованості сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який стягується пеня, від суми простроченого платежу. Пеня нараховується з наступного дня після закінчення строку остаточного розрахунку за звітний місяць.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом.

Судом перевірено правильність нарахування пені, 3% річних та індексу інфляції за допомогою калькулятора ІПС "Ліга". За результатами розрахунку встановлено, що заявлені суми не перевищують розрахункових, є правомірними та підлягають задоволенню, а саме 5596,71 грн. - пені, 307,04 грн. - 3% річних та 5582,74 грн. - інфляційні нарахування.

Відповідно до п. 4 ст. 129 Конституції України та ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Сторони вільні у наданні до суду своїх доказів та у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з пунктом 4 частини третьої ст. 129 Конституції України та ст. 33, ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Судові витрати покладаються на відповідача в порядку ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 43, 49, 75, 82-85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ :

1. Позов задовольнити повністю.

2.Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (вул. Воскресінська, 38, м Миргород, Полтавська область, 37600, ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь Обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Миргородтеплоенерго" (пров. Луговий, 11, м. Миргород, Полтавська область, 37600, код ЄДРПО 25682207) 307,04 грн. 3% річних, 5582,74 грн. інфляційних втрат, 5596,71 грн. пені, 1827,00 грн. витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено _________.2015 р.

Суддя Киричук О.А.