КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" вересня 2015 р. Справа№ 925/561/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ткаченка Б.О.

суддів: Зеленіна В.О.

Синиці О.Ф.

За участю секретаря судового засідання Криворотька В.В.

представники сторін у судове засідання не з'явилися

розглянувши матеріали

апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства «Національна

акціонерна компанія «Нафтогаз України»

на рішення Господарського суду Черкаської області

від 15.06.2015 року

у справі № 925/561/15 (суддя Спаських Н.М.)

за позовом Публічного акціонерного товариства «Національна

акціонерна компанія «Нафтогаз України»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сміла

Енергоінвест»

про стягнення 2 404 255,99 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 15.06.2015 року по справі № 925/561/15 позов задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Сміла Енергоінвест» на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» 113 635,96 грн. пені, 1 649 501,55 грн. інфляційних, 151 055,84 грн. 3% річних на підставі договору № 13/2666- ТЕ-36 купівлі-продажу природного газу від 28.12.2012 року та 48 085,12 грн. на відшкодування сплаченого судового збору.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено повністю (в частині пені - через її зменшення за рішенням суду).

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Черкаської області від 15.06.2015 року по справі № 925/561/15 скасувати в частині відмови у стягненні 113 635,97 грн. пені та прийняти в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. Судові витрати покласти на відповідача.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 03.08.2015 року апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» було прийнято до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя - Ткаченко Б.О., судді: Зеленін В.О., Шевченко Е.О. та призначено до розгляду на 16.09.2015 року.

Розпорядженням Заступника голови Київського апеляційного господарського суду від 16.09.2015 року змінено склад судової колегії на наступний: головуючий суддя Ткаченко Б.О., судді: Зеленін В.О., Синиця О.Ф.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 16.09.2015 року справу № 925/561/15 прийнято до провадження у вищезазначеному складі суду.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що судом першої інстанції було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми матеріального та процесуального права, що призвело до прийняття невірного судового рішення.

Представники позивача та відповідача у судове засідання не з'явилися, про час розгляду справи повідомлялися належним чином, ухвала Київського апеляційного господарського суду від 03.08.2015 року про прийняття справи до свого провадження отримана представником позивача та відповідача 10.08.2015 року та 14.08.2015 року відповідно.

Від Товариства з обмеженою відповідальністю «Сміла Енергоінвест» до суду надійшла телеграма з проханням про відкладення розгляду справи на іншу дату в зв'язку з хворобою представника відповідача.

Колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи без участі представників сторін. Участь представників сторін у судовому засіданні 16.09.2015 року, судом обов'язковою не визнавалась, клопотань про витребування письмових доказів не надходило. Сторони є юридичними особами які не обмежені у виборі своїх представників. Юридичну особу також може представляти її директор. Крім того, у телеграмі відсутнє прізвище особи, яка її направила.

Колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку рішення суду першої інстанції у даній справі в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представників сторін.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

31.12.2010 року між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі - ПАТ «НАК «Нафтогаз України», позивач, продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Сміла Енергоінвест» (далі - ТОВ «Сміла Енергоінвест», відповідач, покупець) було укладено договір купівлі-продажу природного газу № 13/2666-ТЕ-36 (далі - Договір).

За умовами Договору позивач зобов'язався передати у власність відповідачу у 2013 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ «НАК «Нафтогаз України» за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а відповідач зобов'язався прийняти та оплатити цей природний газ, на умовах цього Договору.

На виконання умов Договору та додаткових угод до нього, протягом січня-квітня, жовтня-грудня 2013 року позивач передав, а відповідач прийняв природний газ в обсязі 10 200,097 тис. куб. м. на загальну суму 13 353 967,01 грн.

Проте, відповідач вказаний газ в повному обсязі не оплатив, у зв'язку з чим рішенням Господарського суду Черкаської області від 28.08.2014 року у справі № 925/1195/14 з відповідача на користь позивача було стягнуто 12 715 763,11 грн. основного боргу, 153 462,81 грн. інфляційних втрат, 279 418,85 грн. 3 % річних, 748 462,02 грн. пені, розрахованих станом на 07.04.2014 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Виходячи із припису статті 35 ГПК України, вказані вище обставини, встановлені рішенням Господарського суду Черкаської області від 28.08.2014 року у справі № 925/1195/14, не підлягають повторному доказуванню під час розгляду даної справи.

Остаточне погашення основної заборгованості у сумі 12 715 763,11 грн. за рішенням Господарського суду Черкаської області від 28.08.2014 року у справі № 925/1195/14 було здійсненне 14.10.2014 року

Заявленим позовом по даній справі позивач просить стягнути з відповідача пеню, 3% річних та інфляційні за період після 07.04.2014 року.

Оскільки, відповідач несвоєчасно оплатив заборгованість за Договором, позивач нарахував та просить стягнути з відповідача на його користь 2 404 255,99 грн., з яких: 227 271,93 грн. пені, 1 978 358,01 грн. інфляційних втрат та 198 626,05 грн. як 3 % річних розрахованих за період з 08.04.2014 року по 14.10.2014 року.

Відповідно до ст. ст. 11, 629 ЦК України договір є однією з підстав виникнення зобов'язань та є обов'язковим для виконання сторонами.

За приписами ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) - п. 1 ст. 530 ЦК України.

Згідно ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Пунктом 7.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 року «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» передбачено, що «за відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання».

Згідно розрахунку позивача письмових пояснень по справі, грошові кошти періодичними платежами остаточно сплачені на виконання рішення Господарського суду Черкаської області від 28.08.2014 року у справі № 925/1195/14 за Договором надійшли на рахунок позивача 14.10.2014 року.

Зобов'язання виконане належним чином тоді, коли воно виконано відповідно до умов договору та вимог законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Судова колегія звертає увагу, що належним виконанням зобов'язання боржником у даному випадку є отримання кредитором коштів на власний рахунок або готівкою.

Як встановлено судом, за участі сторін було укладено договір № 403/30 від 25.09.2014 року та № 59/30 від 11.02.2014 року про організацію взаєморозрахунків, якими було вирішено питання про сплату за рахунок коштів бюджету боргу відповідача за газ перед позивачем у сумах 12 715 763,00 грн. та 515 203,90 грн. відповідно (а.с. 93, 168). Вказані кошти були сплачені позивачу 14.10.2014 року та 01.04.2014 року (а.с. 172, 173).

Умовами пп. 2 п. 10 обох договорів прямо визначено, що сторони повинні не вчиняти дій з погашення заборгованості, що є предметом цього договору, до часу проведення взаєморозрахунків, а обидва договори набирають чинності з моменту його підписання (п. 13).

Позивач є рівноправним та зобов'язаним учасником договорів про організацію взаєморозрахунків, як сторона, що отримає кошти субвенції на погашення боргу.

За таких обставин, обмеження нарахування повинно встановлюватися з часу укладення обох договорів (25.09.2014 року та 11.02.2014 року відповідно), оскільки відповідач не мав права сплачувати борг за газ (про що обидві сторони склали умову договору, як істотну), а позивач не мав права на нарахування санкцій за прострочення сплати боргу.

Колегія суддів, враховуючи зазначене, провівши повторний арифметичний розрахунок, погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення вимоги позивача про стягнення з відповідача на користь позивача 3 % річних в сумі 151 055,84 грн. та інфляційних втрат у сумі 1 649 501,55 грн. за період з 08.04.2014 року по 25.09.2014 року.

Крім того, позивачем також нарахована до стягнення пеня в сумі 227 271,93 грн. за період спірний період.

Умовами п. 7.2 Договору встановлено, що за прострочення розрахунків за газ відповідач повинен сплатити на користь позивача пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період нарахування пені.

Відповідач, погоджуючись з вказаним розміром пені, просить суд зменшити її розмір на 50 % в порядку ст. 83 Господарського процесуального кодексу України та ст. 233 Господарського кодексу України.

Суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення вказаного клопотання з огляду на наступне.

Мотивуючи своє клопотання, відповідач посилався на те, що ним повністю погашено основний борг перед позивачем. Крім того, розмір 3% річних та інфляційних втрат, стягнутих судом першої інстанції є досить значними коштами, які є також певною мірою відповідальності відповідача за порушене зобов'язання.

Крім того, відповідач звертає увагу, що між сторонами укладалися договори № 403/30 від 25.09.2014 року та № 59/30 від 11.02.2014 року про організацію взаєморозрахунків між ними.

Колегія звертає увагу на положення ст. 42 Господарського кодексу України, якою передбачено, що підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

За таких обстави, відповідач повинен нести певну відповідальність за свої дії.

Проте, ст. 233 Господарського кодексу України встановлено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

У разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір стягуваних санкцій (частина 1 статті 233 ГК України). Схоже правило міститься в частині 3 статті 551 ЦК України, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Право господарського суду зменшити у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, закріплено в пункті 3 частини 1 статті 83 ГПК України.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 03.12.2013 року № 3-35гс13.

Пунктом 2.4. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 року № 14 визначено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням господарського суду (ч. 3 ст. 551 ЦК України, ст. 233 ГК України, п. 3 ст. 83 ГПК).

Пунктом 3.17.4. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 передбачено, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (п. 3 ст. 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Сума основної заборгованості стягнута рішенням Господарського суду Черкаської області від 28.08.2014 року у справі № 925/1195/14 за Договором в розмірі 12 715 763,00 грн. погашена відповідачем повністю.

Сума пені є значною та складає 227 271,93 грн. Крім того, з відповідача за несвоєчасне виконання умов Договору, як зазначено вище, стягнуто 151 055,84 грн. 3 % річних та 1 649 501,55 грн. інфляційних втрат.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Судова колегія, з огляду на погашення основного боргу, вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про зменшення зменшити розміру неустойки у вигляді пені на 50 % до 113 635,96 грн.

Враховуючи зазначене вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість вимог позивача та стягнення, з урахуванням зменшення пені, з відповідача на користь позивача 113 635,96 грн. пені, 1 649 501,55 грн. інфляційних, 151 055,84 грн. 3% річних.

Згідно ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обставини, викладені Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» в апеляційній скарзі, не знайшли підтвердження під час розгляду даної справи.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду Черкаської області від 15.06.2015 року по справі № 925/561/15 прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» задоволенню не підлягає.

У зв'язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (апелянта).

Керуючись ст.ст. 32-34, 43, 49, 99, 101-103, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Черкаської області від 15.06.2015 року по справі № 925/561/15 залишити без змін.

2. Матеріали справи № 925/561/15 повернути до Господарського суду Черкаської області.

3. Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Головуючий суддя Б.О. Ткаченко

Судді В.О. Зеленін

О.Ф. Синиця

Повний текст рішення складено 21.09.2015 року.