ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"28" вересня 2015 р.Справа № 916/2899/15

За позовом: Державного підприємства "Одеський морський торговельний порт";

До відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРЕКСІМ"

про стягнення

Суддя Оборотова О.Ю.

В судових засіданнях приймали участь представник

Від позивача: ОСОБА_1 довіреність від 08.07.2015р.

Від відповідача: ОСОБА_2 довіреність від 12.04.2015р.

СУТЬ СПОРУ: Державне підприємство "Одеський морський торговельний порт" звернулось до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРЕКСІМ" про стягнення заборгованості в розмірі 21 885,87, яка складається з суми пені 20 340,72грн. та 3% річних 1 545,15грн.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 16.07.2015р. порушено провадження у справі №916/2899/15.

12.08.2015р. до господарського суду Одеської області від відповідача надійшла заява про продовження строку розгляду справи на 15 днів.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 12.08.2015р. продовжено строк розгляду справи на пятнадцять днів до 29.09.2015р.

25.09.2015р. до господарського суду Одеської області від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач просить суд у задоволенні позову відмовити з підстав викладених у відзиві.

У судовому засіданні 28.09.2015р. після виходу судді з нарадчої кімнати було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши в відкритому судовому засіданні матеріали справи, надані сторонами докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив:

29 жовтня 2014р. між Державним підприємством "Одеський морський торговельний порт" (Орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ТРЕКСІМ" (ОСОБА_3) було укладено договір оренди рухомого майна, що належить до державної власності №КД- 18617, відповідно до умов якого Орендодавець передає, а ОСОБА_3 приймає в строкове платне користування державне рухоме майно, а саме: телескопічний контейнерний навантажувач марки „FANTUZZI, модель CS 42 КМ, інв. №026008 та ковшовий навантажувач „KOMATSU, модель WA 420-3Н, інв. №008502 (Майно).

Відповідно до п. 3.3 Договору №КД-18617 від 29.10.2014р., орендна плата вноситься Орендодавцю щомісяця не пізніше 15-го числа місяця, наступного за звітним місяцем.

Згідно п. 3.5. Договору №КД-18617 від 29.10.2014р. орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується Орендодавцю відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної ставки НБУ, діючої в період, за який сплачується пеня, від суми заборгованості, з урахуванням індексації, за кожний день прострочення, включаючи день оплати.

У відповідності до п. 5.2. Договору №КД-18617 від 29.10.2014р. ОСОБА_3 зобовязується своєчасно та у повному розмірі вносити Орендодавцю орендну плату.

Позивач зазначає, що 08.09.2014р. позивачем було виставлено відповідачу рахунок №252620 на суму 28 877,02 грн., згідно до умов Договору останнім днем сплати по вищезазначеному рахунку було 15.09.2014р. даний рахунок було сплачено частково у розмірі 5 000,00 грн. - 13.10.2014р. що підтверджується Банківською випискою, сформованою бухгалтерією позивача за № БВ00003885. Залишок суми у розмірі 23 877,02 грн. сплачено частково у розмірі 5 000,00 грн. 23.10.14р., що підтверджується Банківською випискою, сформованою бухгалтерією позивача, за № БВ00004105 у розмірі 5 000,00 грн. 30.10.14р., що підтверджується Банківською випискою, сформованою бухгалтерією Позивача, за № БВ00004213 у розмірі 5 000,00 грн. 03.11.14р., що підтверджується Банківською випискою, сформованою бухгалтерією позивача, за № БВ00004251 та у розмірі 8 877,02грн. 18.11.2014р., що підтверджується Банківською випискою, сформованою бухгалтерією позивача, за № БВ00004516; 07.10.2014р. р. позивачем ОСОБА_3 було виставлено рахунок №252729 на суму 28 714,45 грн., отже згідно до умов Договору останнім днем сплати по вищезазначеному рахунку було 15.10.2014р. даний рахунок сплачено 23.04.15 р. що підтверджується Банківською випискою, сформованою бухгалтерією Позивача, за № БВ00001700, 07.11.2014р. позивачем ОСОБА_3 було виставлено рахунок №252839 на суму 28 427,60 грн., отже згідно до умов Договору останнім днем сплати по вищезазначеному рахунку було 15.11.2014 р. Даний рахунок сплачено 23.04.15р. що підтверджується Банківською випискою, сформованою бухгалтерією позивача, за № БВ00001700; 08.12.2014р. позивачем ОСОБА_3 було виставлено рахунок №252956 на суму 28 005,72 грн., отже згідно до умов Договору останнім днем сплати по вищезазначеному рахунку було 15.12.2014р. даний рахунок сплачено 24.04.15р. що підтверджується Банківською випискою, сформованою бухгалтерією позивача, за № БВ00001725 позивачем ОСОБА_3 було виставлено рахунок №253071 на суму 31 935,89 грн., отже згідно до умов Договору останнім днем сплати по вищезазначеному рахунку було 15.01.2015р. даний рахунок сплачено 23.04.15р. що підтверджується Банківською випискою, сформованою бухгалтерією позивача, за № БВ00001700.

У відповідності до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно до положень ст. 1 та ст. З Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Частина 6 статті 232 Господарського кодексу України передбачає, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

У відповідності з п.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, сума пені складає 20 340,72грн. та 3% річних - 1 545,15грн.

09.02.2015р. позивачем на адресу відповідача було надіслано претензію №20/1-159 про стягнення заборгованості, пені та 3% річних за порушення строків виконання зобовязання по оплаті за Договорами №КД-18617 від 16.08.13 р., №КД-19074 від 04.07.14 р., №КД-17456 від 27.07.12 р. по рахункам за №№ 252956, 252955, 252953 від 08.12.14 р. та за №№ 253071, 253073, 253072 від 31.12.14 р.

11.03.2015р. позивачем на адресу відповідача було надіслано претензію №20/1-315 від 11.03.15 р. про стягнення заборгованості, пені та 3% річних за порушення строків виконання зобовязання по оплаті за Договором №КД-18617 від 16.08.13 р. по рахункам за №№ 252620 від 08.09.14 р., 252729 від 07.10.14 р. та 252839 від 07.11.14р.

Враховуючи вищевикладене, Державне підприємство "Одеський морський торговельний порт" звернулось до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРЕКСІМ" про стягнення заборгованості в розмірі 21 885,87, яка складається з суми пені 20 340,72грн. та 3% річних 1 545,15грн.

Розглянувши матеріали справи, проаналізувавши норми чинного законодавства, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав:

У відповідності до ст.11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обовязків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обовязків. При цьому, ст.12 ЦК України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Відповідно до ст.175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певні дії (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. При цьому, зобовязання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу, у тому числі із договору.

Згідно вимог ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається. В свою чергу, порушенням зобовязання, відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Згідно ст.629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами. Припинення зобовязання на вимогу однієї із сторін в силу положень ч.2 ст.598 цього Кодексу допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Згідно ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобовязання встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Одним із видів господарських санкцій згідно з частиною другою статті 217 ГК України є господарські санкції, до яких віднесено штраф та пеню.

Розмір штрафних санкцій відповідно до частини четвертої статті 231 ГК України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання, або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Частиною шостою статті 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Якщо за невиконання або неналежне виконання зобов'язання встановлено штрафні санкції, то збитки відшкодовуються в частині, не покритій цими санкціями. Законом або договором можуть бути передбачені випадки, коли: допускається стягнення тільки штрафних санкцій; збитки можуть бути стягнуті у повній сумі понад штрафні санкції; за вибором кредитора можуть бути стягнуті або збитки, або штрафні санкції. Вимогу щодо сплати штрафних санкцій за господарське правопорушення може заявити учасник господарських відносин, права чи законні інтереси якого порушено, а у випадках, передбачених законом, - уповноважений орган, наділений господарською компетенцією. Відсотки за неправомірне користування чужими коштами справляються по день сплати суми цих коштів кредитору, якщо законом або договором не встановлено для нарахування відсотків інший строк. За грошовим зобов'язанням боржник не повинен платити відсотки за час прострочення кредитора. Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано. У випадках, передбачених законом, штрафні санкції за порушення господарських зобов'язань стягуються судом у доход держави (ст.232 ГК України).

Частина шоста статті 232 ГК України передбачає строк та порядок, у межах якого нараховуються штрафні санкції, а строк, протягом якого особа може звернутись до суду за захистом свого порушеного права, встановлюється ЦК України.

За порушення зобов'язань за договором №КД-18617 від 29.10.2014р. позивач нарахував відповідачу пеню в сумі 20 340,72 грн., при цьому судом встановлено що наданий позивачем розрахунок пені здійснений належним чином.

Оцінюючи вимоги про стягнення 3% річних, суд зазначає наступне:

У відповідності з п.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, на думку суду, право позивача вимагати від відповідача сплатити 3% річних є способом захисту його майнового права та інтересу, перевіривши розрахунок позивача 3% річних в сумі 1 545,15 грн., суд встановив, що позовні вимоги в цій частині відповідають вимогам чинного законодавства, їх розрахунок здійснений позивачем належним чином, у звязку з чим підлягають судом задоволенню в повній мірі.

Суд вважає, що доводи відповідача викладені у відзиві на позовну заяву недоведенимим та такими, що спростовуються матеріалами справи.

Відповідно до вимог ст.ст.32, 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. При цьому, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі ст.43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вищевикладене, оцінюючи докази у справі в їх сукупності, законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, як обґрунтовані, підтверджені належними доказами та наявними матеріалами справи.

Судові витрати по сплаті судового збору покласти на відповідача згідно зі ст.ст. 44,49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 33,34,43,44-49,50,82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРЕКСІМ" (65026, м. Одеса, вул Приморська, 23, оф. 20, , р/р 2275 у ПУМБ м. Одеси, МФО 328209) на користь Державного підприємства "Одеський морський торговельний порт" (65026, м. Одеса, Митна площа, 1, , р/р 1/001 в ПАТ «Марфін Банк» м. Іллічівськ, МФО 328168) - заборгованість у розмірі 21 885,87, яка складається з суми пені 20 340,72грн. та 3% річних 1 545,15грн.; судовий збір у розмірі 1827грн.

Рішення суду може бути оскаржено протягом 10-денного строку з моменту складання повного тексту.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення 10-денного строку з дня його підписання, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи Одеським апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 01 жовтня 2015 р.

Суддя О.Ю. Оборотова