ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2015 року Справа № 915/1392/15

Позивач: Державне підприємство Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом (01032, м. Київ, вул. Назарівська, 3) в особі: Відокремленого підрозділу Южно-Українська АЕС (55001, Миколаївська область, м. Южноукраїнськ, промзона, а/с №20, )

Відповідач: Комунальне підприємство Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство (55000, Миколаївська область, м. Южноукраїнськ, вул. Дружби Народів, 8).

Про: стягнення боргу в сумі 4 120 754,52 грн.

суддя В.О. Ржепецький

ПРИСУТНІ:

від позивача - ОСОБА_1 довіреність від 25.03.2015 року

від відповідача - не зявився

СУТЬ СПОРУ: Державне підприємство Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі відокремленого підрозділу Южно-Українська АЕС звернулось до господарського суду Миколаївської області з позовом до комунального підприємства Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство про стягнення заборгованості в сумі 4 120 754,52 грн., з яких: 2 774 800,09 грн. основного боргу, 723 804,96 грн. інфляційних втрат, 41 011,54 грн. 3% річних, 386 901,95 грн. пені, 194 235,98 грн. 7% штрафу.

14.09.15 року від позивача до суду надійшли письмові пояснення (а.с. 120-124) з уточненим розрахунком позовних вимог, відповідно до якого позивач просив стягнути з відповідача заборгованість в сумі 4 107 796,71 грн., з яких: 2 774 800,09 грн. основного боргу, 714 167,03 грн. інфляційних втрат, 40 531,54 грн. 3% річних, 384 062,07 грн. пені, 194 235,98 грн. 7% штрафу.

Відповідач про час судового засідання повідомлений належним чином, відповідно до ст. 64 ГПК України, проте, представник у судове засідання 29.09.15 р. не зявився.

26.08.15 р. відповідач надав відзив (а.с. 77-80), яким позовні вимоги не визнав з тих підстав, що розрахунок позовних вимог, доданий до позовної заяви, не відповідає дійсності, у звязку з чим просив призначити по справі бухгалтерсько-економічну експертизу.

Крім того, відповідач при вирішенні спору просив суд врахувати приписи ст. 233 ГК України та ст.ст. 43, 83 ГПК та зменшити розмір пені до 25 000,00 грн. та 7% штрафу до 25 000,00 грн. з огляду на те, що він є підприємством комунальної форми власності, основним видом його діяльності згідно Статуту є задоволення потреб населення, підприємств, установ організацій в наданні послуг теплопостачання, водопостачання та водовідведення, є об'єктом стратегічного значення, діяльність якого заснована на самофінансуванні, а неможливість сплати боргу у визначені терміни зумовлена незалежними від волі відповідача причинами.

В судовому засіданні 28.09.15р. представник відповідача позов визнав в частині поданого контр розрахунку.

В судовому засіданні оголошувалась перерва.

29.09.15 р. за результатами розгляду справи, суд на підставі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, оголосив вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши присутнього в судовому засіданні представника позивача, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази у їх сукупності, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

04.03.2014 року між державним підприємством Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі ВП Южно-Українська АЕС (надалі - позивач) та комунальним підприємством Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство (надалі - відповідач) був укладений договір № 06-25/ПУ-34274/57 на послуги з постачання пари та гарячої води (постачання теплової енергії у гарячій воді).

Відповідно до п. 1.1 договору позивач взяв на себе зобовязання у 2014 році постачати відповідачу теплову енергію у гарячій воді (надалі - теплова енергія) в потрібних йому обсягах для опалення, вентиляції та гарячого водопостачання обєктів відповідача, а відповідач зобов'язався оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені цим договором.

Пунктом 11.1 договору встановлено, що він вступив в силу з дати підписання його обома сторонами, скріплення печатками та діяв з 01.01.14 р. по 31.12.14 р. включно в частині постачання теплової енергії, а в частині розрахунків до повного розрахунку.

Згідно п.п. 4.1, 4.3 договору оплату за фактично спожиту теплову енергію у гарячій воді відповідач зобовязався проводити щомісячно на підставі предявлених позивачем рахунків на оплату протягом 30 календарних днів з дати одержання рахунка. Позивач зобовязався направляти відповідачу рахунок цінним листом з повідомленням про вручення. Розрахунковим періодом є календарний місяць.

Позивач постачав відповідачу теплову енергію для опалення, вентиляції та гарячого водопостачання з 01 січня по 31 грудня 2014 року включно (п. 5 договору).

Відповідно до п. 6.3 договору щомісячно, в передостанній робочий день звітного місяця відповідач разом з позивачем зобовязалися складати акт за фактично спожиту теплову енергію за звітний місяць.

На виконання умов договору, позивач поставив відповідачу за липень-серпень та грудень 2014 р. теплову енергію на загальну суму 3 669 063,93 грн., що підтверджується актами про відпуск теплової енергії № АК.0.3104ц.0382 від 31.07.14 року, № АК.0.3104ц.0387 від 28.08.14 року, № АК.0.3104ц.0459 від 05.01.15 року, розрахунками відпуску теплової енергії за липень-серпень 2014 р., зведеними відомостями вимірюваних параметрів за грудень 2014 р. (а.с. 28-34).

На підставі вищезазначених актів позивач для оплати вартості отриманої теплової енергії в сумі 3 669 063,93 грн. виставив відповідачу рахунки № РС, 14-852 від 31.07.14 р. на суму 1 748,05 грн., № РС, 14-853 від 31.07.14 р. на суму 376 589,92 грн., № РС, 14-854 від 31.07.14 р. на суму 99 866,63 грн., № РС, 14-960 від 31.08.14 р. на суму 271 613,28 грн., № РС, 14-959 від 31.08.14 р. на суму 1 260,77 грн., № РС, 14-961 від 31.08.14 р. на суму 72 028,22 грн., № РС, 14-2223 від 31.12.14 р. на суму 766 234,92 грн., № РС, 14-2222 від 31.12.14 р. на суму 13 412,03 грн., № РС, 14-2224 від 31.12.14 р. на суму 2 889 417,08 грн. (а.с. 35-43).

Зазначені рахунки були направлені відповідачу разом з супровідними листами № 05/10779 від 11.08.14 р., № 05/12164 від 05.09.14 р., № 05/398 від 13.01.15 р. цінними листами з описами вкладень та повідомленнями про вручення (а.с. 44-52).

Відповідно до вищезазначених повідомлень про вручення рахунки за липень 2014 р. були отримані представником відповідача 13.08.14 р., за серпень 2014 р. 11.09.14 р., за грудень 2014 р. 16.01.15 р., що підтверджується підписами останнього на вказаних повідомленнях.

Згідно розрахунку заборгованості (а.с. 24), наданого позивачем, відповідач у грудні 2014 року сплатив частково борг по рахункам №№ № РС, 14-2223, РС, 14-2224 від 31.12.14 р. на загальну суму 1 717 370,81 грн.

Відповідач проти зазначеного розрахунку основного боргу не заперечив.

З наведеного вбачається, що відповідач, в порушення умов договору, за поставлену теплову енергію повністю не розрахувався, що і зумовило позивача звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з відповідача заборгованості за поставлену теплову енергію в сумі 2 774 800,09 грн.

Згідно зі ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

28.09.15 року від сторін до суду надійшов реєстр виписок банку з оплати за теплову енергію за період з 01.07.15 р. по 25.09.15 р., відповідно до якого відповідачем частково було сплачено основний борг в сумі 71 936,22 грн., з яких: 30 328,51 грн. у липні 2015 р., 19 978,88 грн. у серпні 2015 р., 21 628,83 грн. у вересні 2015 року.

Таким чином, заборгованість, яка підлягає стягненню з відповідача становить 2 702 863,87 грн.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушеннями умов, зазначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

У відповідності до вимог п. 8.4 договору, за порушення строків оплати теплової енергії по договору відповідач зобовязаний сплатити позивачу пеню у розмірі 0,1% від вартості спожитої теплової енергії за кожний день прострочки, але не більше облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, а за прострочку більше ніж 30 днів штраф у розмірі 7% вказаної вартості.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

У зв'язку з несплатою вартості отриманої за липень-серпень, грудень 2014 року теплової енергії позивачем на підставі п. 8.4 Договору була нарахована пеня в сумі 384 062,07 грн. та 7% штрафу в сумі 194 235,98 грн. згідно наданого до позовної заяви уточненого розрахунку.

Як зазначалось вище, відповідач подав до суду заяву про зменшення розміру штрафних санкцій (пені та штрафу).

Згідно ч. 3 ст. 83 ГПК України, господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно з ст. 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

З цього приводу, пленум Вищого господарського суду України у підпункті 3.17.4. постанови від 26.12.11р. № 18 Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції розяснив, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Вирішуючи питання про застосування свого права зменшити розмір заявлених позивачем до стягнення з відповідача пені та штрафу, господарський суд враховує наступні обставини:

- причини виникнення спірної заборгованості відповідача перед позивачем різниця в тарифах на теплову енергію (невідповідність фактичної вартості теплової енергії тарифам, що затверджувались або погоджувались органами державної влади або органами місцевого самоврядування), що підтверджується поясненнями позивача і поданими ним доказами та не заперечується відповідачем;

- наслідки порушення відповідачем зобовязання зі сплати вартості теплової енергії за договором для позивача в матеріалах справи відсутні докази понесення позивачем збитків;

- наслідки порушення відповідачем зобовязання зі сплати вартості теплової енергії за договором для інших учасників господарських відносин в матеріалах справи відсутні докази понесення будь-якими учасниками господарських відносин збитків;

- майновий стан сторін відповідачем подані докази скорочення штатної чисельності працівників згідно з фінансовими можливостями підприємства, введення неповного робочого дня для працівників, існування несплаченої заборгованості перед позивачем; позивачем докази майнового стану суду не подані;

- інтереси сторін позивача в отриманні вартості поставленої за договором теплової енергії, відповідача у збереженні діяльності підприємства з забезпечення потреб населення, підприємств, установ, організацій у теплопостачанні, водопостачанні та водовідведенні, робочих місць тощо.

Фінансовий стан КП Теплопостачання та водно-каналізаційне господарство свідчить про наявність реальної загрози банкрутства підприємства, що за умови соціальної значимості останнього може призвести до негативних наслідків для споживачів теплової енергії - населення м.Южноукраїнська, лікувальних закладів, шкіл, інших обєктів соціальної сфери міста, бюджетних установ та державних закладів.

Позивачем не надано суду доказів понесення ним збитків внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобовязань за договором (залучення кредитних коштів зі сплатою процентів тощо) або погіршення матеріального стану підприємства саме у звязку з порушенням відповідачем умов Договору №06-25/ПУ-34274/57.

Суд вважає, що нарахування та стягнення з відповідача 3% річних та збитків від інфляції у значній мірі компенсує позивачу негативні наслідки повязані з порушенням відповідачем умов Договору №06-25/ПУ-34274/57. Стягнення ж з відповідача штрафу та пені у повному обсязі, на думку суду, не є співрозмірним з можливими негативними наслідками від порушення відповідачем зобовязання.

Таким чином, суд дійшов висновку, що даний випадок є винятковим в розумінні положень ст. 83 ГПК України, підстави для зменшення розміру штрафних санкцій, визначені Законом, мають в цій справі характер обєктивних, а отже відповідне клопотання відповідача підлягає задоволенню.

Обставини, зазначені позивачем в письмових поясненнях від 09.09.15р. наведених міркувань не спростовують.

Враховуючи вищенаведене в сукупності, а також те, що відповідач не ухиляється від сплати суми основної заборгованості за поставлену теплову енергію та частково здійснив її погашення в сумі 71 936,22 грн., та оскільки відповідач є підприємством комунальної форми власності, основним видом діяльності якого є задоволення потреб населення, підприємств, установ організацій в наданні послуг теплопостачання, водопостачання та водовідведення, тобто є об'єктом стратегічного значення, то суд вважає за можливе зменшити розмір штрафних санкцій, які підлягають стягненню з відповідача та стягнути 25 000,00 грн. - пені та 25 000,00 грн. штрафу.

Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання за вимогою кредитора, зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми за весь час прострочення.

Позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати в сумі 714 167,03 грн. згідно уточненого розрахунку (а.с. 120-122) доданого до позову.

Дослідивши розрахунок інфляційних в розмірі 714 167,03 грн. суд приходить до висновку, що вказані вимоги підлягають частковому задоволенню оскільки, згідно Роз'яснення Вищого Арбітражного Суду України "Про деякі питання, пов'язані з застосуванням індексу інфляції № 02-5/223 від 12.05.1999 року (зі змінами та доповненнями) та Рекомендацій відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ викладених у листі Верховного Суду України № 62-97Р від 03.04.1997 року, індекс інфляції є змінною величиною, позивач, який бажає стягнути збитки з урахуванням цього індексу, повинен у кожному конкретному випадку подати господарському суду обґрунтований розрахунок відповідної суми. При здійсненні розрахунку індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс інфляції розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць, тому умовно слід враховувати, що сума внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, індексується з урахуванням даного місяця, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця. Індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, який визначається виключно Держкомстатом і його найменший період визначення становить місяць, а тому прострочка платежу за менший період не тягне за собою нарахування інфляційних втрат, а розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що мала місце на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Держкомстатом, за період прострочки. Розрахунки індексу інфляції за квартал, період з початку року і т. п. проводяться "ланцюговим" методом, тобто шляхом множення місячних (квартальних і т.д.) індексів (наказ Держкомстату від 27.07.2007, № 265 "Про затвердження Методики розрахунку базового індексу споживчих цін").

Так, позивач в уточненому розрахунку позовних вимог нарахував інфляційні в сумі 228 103,59 грн. за період з 01.11.14 р. по 01.07.15 р., 154 861,12 грн. за період з 01.12.14 р. по 01.07.15 р., 331 202,32 грн. за період з 01.04.15 р. по 01.07.15 р.

Відповідач проти розрахунку позивача заперечив, у звязку з чим судом з урахуванням вищезазначених Роз'яснень Вищого Арбітражного Суду України № 02-5/223 від 12.05.1999 року (зі змінами та доповненнями) та Рекомендацій відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ викладених у листі Верховного Суду України № 62-97Р від 03.04.1997 року, був здійснений перерахунок інфляційних втрат за вищезазначені періоди.

За розрахунком суду загальний розмір інфляційних втрат, який підлягає задоволенню становить 714 159,81 грн.

За неналежне виконання відповідачем умов договору, позивач, згідно з уточненим розрахунком, нарахував та просив суд стягнути з відповідача 3% річних в сумі 40 531,54 грн., з яких: 11 476,91 грн. за період з 13.09.14 р. по 01.07.15 р., 7 398,86 грн. за період з 14.10.14 р. по 01.07.15 р., 21 655,77 грн. за період з 17.02.15 р. по 01.07.15 р., розмір яких є обґрунтованим у відповідності до вимог Закону та підлягає задоволенню.

Таким чином, позов в частині сум інфляційних втрат та 3% річних господарським судом задовольняється в зазначених розмірах, в решті позову в цій частині господарський суд відмовляє з підстав необґрунтованості.

В частині сплаченої відповідачем заборгованості в сумі 71 936,22 грн. провадження у справі підлягає припиненню у звязку з відсутністю предмету спору, що не оспорюється сторонами у справі.

Частиною 5 ст. 49 ГПК України визначено, що - суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката, витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене, та оскільки позовні вимоги задоволені частково, то судові витрати підлягають покладенню на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 44, 49, 81, 82 - 85 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Комунального підприємства Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство (55000, Миколаївська область, м. Южноукраїнськ, вул. Дружби Народів, 8, код 31948866) на користь Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом (01032, м. Київ, вул. Назарівська, 3, код 24584661) в особі Відокремленого підрозділу Южно-Українська АЕС (55001, Миколаївська область, м. Южноукраїнськ, промзона, а/с №20, код 20915546) заборгованість в сумі 3 507 555,22 грн. (три мільйони пятсот сім тисяч пятсот пятдесят пять грн. 22 коп.), з яких: 2 702 863,87 грн. (два мільйони сімсот дві тисячі вісімсот шістдесят три грн. 87 коп.) основного боргу, 714 159,81 (сімсот чотирнадцять тисяч сто пятдесят девять грн. 81 коп.) інфляційних втрат, 40 531,54 грн. (сорок тисяч пятсот тридцять одна грн. 54 коп.) 3% річних, 25 000,00 грн. (двадцять пять тисяч грн. 00 коп.) пені, 25 000,00 грн. (двадцять пять тисяч грн. 00 коп.) 7% штрафу та 62 943,80 грн. (шістдесят дві тисячі девятсот сорок три грн. 80 коп.) - судового збору.

3. В частині стягнення 71 936,22 грн. основного боргу провадження у справі припинити.

4. В задоволенні позову в частині стягнення 9 645,15 грн. інфляційних втрат, 480,00 грн. 3% річних, 361 901,95 грн. пені, 169 235,98 грн. 7% штрафу відмовити.

5. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду, у відповідності зі ст.85 Господарського процесуального кодексу України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом

Згідно ст.ст.91, 93 Господарського процесуального кодексу України, сторони у справі, прокурор, треті особи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення місцевого господарського суду, яке не набрало законної сили.

Апеляційна скарга подається через місцевий господарський суд, який розглянув справу.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення місцевим господарським судом. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Повний текст рішення складено 29.09.2015 року.

Суддя В.О. Ржепецький