КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" вересня 2015 р. Справа№ 910/7054/15-г

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Руденко М.А.

суддів: Дідиченко М.А.

Ткаченка Б.О.

при секретарі: Дяченко Р.Г.

за участю представників сторін:

від позивача : Мусієнко О.Д. (за довіреністю №4/1149 від 14.07.2015 р.)

від відповідача: Дяденко Н.В.( за довіреністю №50 від 31.03.2015р.)

розглянувши апеляційну скаргу розглянувши апеляційну публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Банк Розвитку"

на рішення господарського суду міста Києва від 18.05.2015

у справі №910/7054/15-г (суддя: Яковенко А.В.)

за позовом Державного підприємства "Сумський регіональний науково-виробничий центр стандартизації метрології та сертифікації"

до публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Банк Розвитку"

про повернення коштів 100 000,00 грн. та 15% річних у сумі 246,57 грн.

ВСТАНОВИВ:

У березні 2015 року позивач звернувся до господарського суду міста Києва з позовною заявою до відповідача про повернення коштів у розмірі 100 000,00 грн. та 15% річних у сумі 246,57 грн.

Рішенням господарського суду міста Києва від 18.05.2015 у справі №910/7054/15-г позов задоволено повністю: зобов'язано ПАТ "Всеукраїнський Банк Розвитку" перерахувати кошти за Договором про розміщення грошових коштів на депозитному вкладі "Спринт" №KDSG1.23046.009 від 27.11.2014 у розмірі 100 246,57 грн. за наступними реквізитами: , р/р 198 в філії АТ "Укрексімбанк" в м. Суми, МФО 397003.

Мотивуючи рішення, суд першої інстанції зазначив, що на спірні відносини які виникли між сторонами не розповсюджуються обмеження встановлені в п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач - ПАТ "Всеукраїнський Банк Розвитку" звернувся з апеляційною скаргою до Київського апеляційного господарського суду, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 18.05.2015 у справі №910/7054/15-г та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог позивача відмовити. В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказав на те, що з 28.11.2014 року в ПАТ "ВБР" введено тимчасову адміністрацію, банк не має можливості здійснити повернення коштів згідно договору банківського вкладу у зв'язку з обмеженнями передбаченими ст. 36 Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 22.06.2015 року було прийнято до провадження апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Банк Розвитку" та призначено справу до розгляду.

15.07.2015 року через відділ документального забезпечення суду від представника позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін.

В подальшому розгляд справи відкладався.

У судовому засіданні 15.09.2015 року представник відповідача підтримав вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати, в позові відмовити.

Представник позивача, заперечив проти вимог апеляційної скарги, просив її залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 27.11.2014 між ДП "Сумський регіональний науково-виробничий центр стандартизації метрології та сертифікації" (Клієнт, позивач) та ПАТ "Всеукраїнський Банк Розвитку" (Банк, відповідач) укладено Договір про розміщення грошових коштів на депозитному вкладі "Спринт" №KDSG1.23046.009 ( Договір)(а.с.8).

За умовами зазначеного договору Банк приймає від Клієнта грошову суму вкладу (депозиту) (вклад) у розмірі 100 000,00 грн. на вкладний (депозитний) рахунок (вкладний рахунок) №2610.9.028184006 та зобов'язується сплачувати Клієнту проценти. Грошові кошти на вкладний рахунок перераховуються з поточного рахунку Клієнта.( п. 1.1. договору).

Пунктами 1.2. та 1.3. договору передбачено, що Банк приймає від Клієнта вклад на термін з 27 листопада 2014 року до 04 грудня 2014 року. За використання грошових коштів, розміщених Клієнтом на вкладному рахунку, банк сплачує Клієнту проценти, у розмірі 15% річних.

Сторони погодили, що за повернення суми вкладу та нарахованих процентів за договором здійснюється Банком у день закінчення терміну дії Договору, зазначеного в п. 1.2. цього Договору, шляхом безготівкового перерахування меморіальним ордером суми вкладу за Договором на поточний рахунок Клієнта, вказаний у пункті 8 цього Договору або на поточний рахунок згідно з реквізитами, вказаним у листі Клієнта (п. 1.5. Договору).

Згідно п. 3.4.4. договору, банк зобов'язується повернути клієнту вклад та нараховані проценти не пізніше дня закінчення терміну його розміщення, передбаченого пунктом 1.2. цього договору, з урахуванням умов пункту 1.5. цього договору.

Позивач звернувся з позовними вимогами на підставі того, що в порушення умов Договору про розміщення грошових коштів на депозитному вкладі "Спринт" №KDSG1.23046.009 від 27.11.2014, відповідач належним чином не виконав взяті на себе зобов'язання, а саме, не здійснив перерахування коштів позивача у розмірі 100 246,57 грн.

Задовольняючи позовні вимоги , суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що матеріалами справи належним чином було доведено що відповідачем в порушення умов договору не було належним чином виконано зобов'язання з повернення суми вкладу у розмірі 100 246,57 грн. Обмеження встановлене п.1 ч.5 ст. 36 Закону не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився та за договорами банківського рахунку вкладників.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції зважаючи на наступне.

Згідно ст. 101 Господарського процесуального кодексу апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду в повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно ч. З вказаної статті до відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суп договору банківського вкладу.

Частиною 3 ст. 1068 ЦК України передбачено, що банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

З матеріалів справи вбачається, що 27.11.2014 Правлінням Національного банку України прийнята постанова № 743 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства "ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ БАНК РОЗВИТКУ" до категорії неплатоспроможних». На підставі вищевказаної постанови, виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 27.11.2014 прийнято рішення № 132 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «ВБР», згідно якого в ПАТ «ВБР» з 28.11.2014 запроваджено тимчасову адміністрацію.

Наказом Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 28.11.2014р. призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «ВБР» - Міхна Сергія Семеновича (далі - Уповноважена особа).

Керуючись частиною четвертою статті 34 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення № 44 від 27.02.2015 про продовження строків здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «ВБР» до 27.03.2015 включно та продовження повноважень уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «ВБР» Міхна Сергія Семеновича до 27.03.2015 включно.

Згідно Протоколу засідання виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №077/15 від 27.03.2015 продовжуються повноваження уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «ВБР» Міхна Сергія Семеновича до дати отримання рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 2 ст. Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» неплатоспроможний банк - банк, щодо якого Національний банк України прийняв рішення про віднесення до категорії неплатоспроможних у порядку, передбаченому Законом України «Про банки і банківську діяльність»

Відповідно до абз. 3) п. 2 ст. 37 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Уповноважена особа Фонду діє від імені Фонду та має право продовжувати, обмежувати або припиняти здійснення банком будь-яких операцій.

Згідно ст. 1074 ЦК України вказано, що обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

Такі обмеження, як розпорядження грошовими коштами, передбачено Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон). Згідно ч. 5 ст. 36 Закону та п. 1.15. розділу 2 глави III Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05.07.2012 № 2 (положення), під час тимчасової адміністрації не здійснюється, зокрема, задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; примусове стягнення коштів та майна банку; звернення стягнення на майно банку; накладення арешту на кошти та майно банку; нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань перед кредиторами. Обмеження, встановлені абзацом другим пункту 1.15 цієї глави не поширюються на зобов'язання, щодо : зобов'язання банку з виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк дії яких скінчився; здійснення операцій з переказу коштів фізичних та юридичних осіб, що надійшли; на їхні рахунки, починаючи з наступного дня після запровадження процедура тимчасової адміністрації;

Зобов'язання банку перед юридичними та фізичними особами, передбачені даним абзацом, виконуються банком протягом тимчасової адміністрації в межах суми коштів, що надійшли на рахунки таких юридичних та фізичних осіб з наступного дня після запровадження процедури тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку.

Процедура щодо виведення неплатоспроможного банку з ринку та питання запровадження і здійснення тимчасової адміністрації регулюються спеціальними нормами Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", який є спеціальним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Дану позицію підтримав Верховний Суд України у своїх Постановах від 25 березня 2015 року, Постанові ВСУ від 01 квітня 2015 року, Постанові ВСУ від 22 квітня 2015р. Дані Постанови надавалися Відповідачем суду першої інстанції.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції помилково задовольнив позовні вимоги, оскільки як вбачається з ч. 3 ст. 82 ГПК України, обираючи при прийнятті рішення правову норму, що підлягатиме застосуванню до спірних правовідносин, господарський суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України, які викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 111-16 ГПК України.

Згідно ст. 111-28 ГПК України, рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

Колегія суддів також не погоджується з висновком суду в частині того, що на спірні правовідносини між позивачем та відповідачем розповсюджується дія п. 6 ст. 36 ЗУ "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", де передбачено що обмеження встановлене п.1 ч.5 ст. 36 Закону не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився та за договорами банківського рахунку вкладників."

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ст. 510 ЦК України, сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор.

За правилом ч.1 ст. 175 ГК України майново- господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про банки та банківську діяльність», кредитор банку - юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов'язань.

Згідно Закону України "Про систему гарантування фізичних осіб" ст.2 п. 4) вкладник- це фізична особа (крім фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката

За таких обставин, колегія суддів зазначає, що вимоги позивача стосовно повернення суми вкладу на підставі п.6 ст. 36 ЗУ "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" не можуть бути задоволені, оскільки відповідно до 4.5 ст. 45 вказаного Закону, протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду, кредитори мають право заявити уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку. Задоволення вимог здійснюється відповідно до черговості встановленої частиною 1 статті 52 Закону.

Оскільки з 28.11.2014 року в ПАТ "ВБР" введено тимчасову адміністрацію, Банк не має можливості здійснити повернення коштів згідно договору банківського вкладу у зв'язку з обмеженнями передбаченими ч.5 ст. 36 Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Отже, місцевий господарський суд при прийнятті оскарженого рішення наведеного не врахував, не повністю з'ясував обставини, що мають значення для справи натомість, виходячи з наявних в матеріалах справи доказів, виніс помилкове рішення.

Відповідно до ст. 104 ГПК України, підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. ст. 43, 33, 34 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга є обґрунтованою і підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення господарського суду міста Києва від 18.05.2015р. підлягає скасуванню.

Керуючись ст. ст. 101, 103 - 105 Господарського процесуального кодексу України суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Банк Розвитку" на рішення господарського суду міста Києва від 18.05.2015р. року у справі № 910/7054/15-г задовольнити.

Рішення господарського суду міста Києва від 18.05.2015р. року у справі № 910/7054/15-г скасувати. В позові відмовити.

Матеріали справи №910/7054/15-г повернути господарському суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України через суд апеляційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя М.А. Руденко

Судді М.А. Дідиченко

Б.О. Ткаченко