ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" вересня 2015 р. Справа № 920/738/15

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Плужник О.В., суддя Пушай В.І., суддя Істоміна О.А.

при секретарі Крупа О.О.

за участю представників сторін:

позивача - не з'явився

відповідача - Фурзенко І.В., довіреність №7 від 01.04.15 р. (повноваження представника перевірив спеціаліст першої категорії господарського суду Сумської області Леонова Н.Л.)

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача (вх. №4248С/3) на рішення господарського суду Сумської області від 18.06.15 року у справі № 920/738/15

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, м. Кам'янець-Подільський, Хмельницька область

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фрегат-Трейд", м. Суми,

про стягнення 7611,77 грн.

ВСТАНОВИЛА:

В травні 2015 року Фізична особа-підприємець ОСОБА_3, звернувся до господарського суду Сумської області з позовною заявою, в якій просив суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фрегат-Трейд", м. Суми - 3300 грн. боргу, 300 грн. штрафу, 150 грн. 48 коп. 3% річних, 2500 грн. 45 коп. інфляційних втрат, 1360 грн. 84 коп. пені, з посиланням на неналежне виконання відповідачем, на думку позивача договору перевезення вантажів автомобільним транспортом територією України №205 від 11.03.2014 року.

Рішенням господарського суду Сумської області від 18.06.2015 року по справі №920/738/15 (суддя Резніченко О.Ю.) в задоволенні позову - відмовлено.

Позивач з рішенням господарського суду першої інстанції не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права та неповне з'ясування обставин справи при його прийнятті, просить скасувати рішення господарського суду повністю та прийняти нове рішення у справі, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Зазначає, що відповідачем не доведено факт неотримання чи недоставляння йому відділенням поштового зв'язку №35 у м. Суми на його юридичну та фактичну адресу оригіналів документів по заявці №8, або ж повернення останніх вищезгаданим відділенням відправнику з будь-яких причин.

В апеляційній скарзі, крім іншого, заявник наполягає на тому, що судом першої інстанції не з'ясовано факт отримання відповідачем податкової накладної №39, хоча, на думку апелянта, суд міг би зобов'язати ДПІ м. Суми надати необхідну для цього інформацію.

Крім того, зазначає, що 02.06.2014 року цінним листом №916 надсилав відповідачу претензію, проте жодних зауважень щодо невиконання позивачем п. 2.2.7 договору відповідач не заявляв, що також не враховано судом першої інстанції.

Більш того, позивач вказує на те, що суд не позбавлений права самостійно встановлювати обставини справи стосовно прострочення строку оплати боргу на підставі факту часткової оплати послуг відповідачем в сумі 3000,00 грн. по заявці №8 і застосуванні дати 14.07.2014 року, як відправної для визначення правильного періоду нарахування штрафних санкцій.

Відповідач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає про безпідставність і необгрунтованість доводів, викладених в апеляційній скарзі, тож підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачає.

Крім іншого, вказує на те, що претензію, як додаток до апеляційної скарги, в порушення ст. 95 ГПК України, апелянт позивачу не направив. Квитанція про направлення цінного листа №916, про яку згадується в тексті апеляційної скарги, до скарги не надається. Дані про відправлення за номером 916 в Реєстрі поштових відправлень УДППЗ "Укрпошта" на даний час відсутні, тому що не зареєстровані в системі.

Відповідач також зазначає, що згідно заявки №8 від 15.04.2015 р. позивач повинен був виконати перевезення, фрахт по якому становив 6000 грн. з ПДВ. Дата та час прибуття під завантаження згідно погодженої сторонами заявки: 16.04.2014 р. о 14:00 год. Фактично перевізник прибув під завантаження 16.04.2014 р. після 17-00 год., тобто після закінчення робочого дня у вантажовідправника, близько 20-00 год, із запізненням більше, ніж на 2 години, що згідно пункту 5.2. Договору є підставою для застосування штрафних санкцій щодо позивача у розмірі 300,00 гривень. Оскільки Замовник послуг (вантажовідправник) до експедитора штрафні санкції з даного питання не застосовував, відповідач вказану санкцію до позивача також не застосовував.

Згідно пункту 2.1.3 договору сторони домовилися дотримуватися норм знаходження автомобілів під завантаженням та вивантаженням - 24 години. Вказана норма була дотримана. Автомобіль був завантажений 17.04.2014 р. до 20-00 год., оскільки під час телефонної розмови о 20-00 год. (експедитор здійснює телефонний контроль перевізника під час здійснення перевезення) перевізник повідомив менеджера з логістики, що автомобіль знаходиться в дорозі. Факти понаднормативного простою або неготовності вантажу до завантаження не мали місця і тому документально (шляхом складання відповідних актів) не могли бути зафіксовані. Тому підстав для застосування штрафних санкцій, передбачених пунктами 5.4 або 5.5 Договору, у позивача немає.

Щоправда, в своєму примірнику товарно-транспортної накладної №ААРАР004090 від 17.04.2014 р. позивач самостійно дописав час прибуття та вибуття автомобіля для завантаження, змінивши його на свою користь. Вказані дописки не можна розцінювати, як належний доказ. Згідно правил заповнення ТТН форми 1 -ТН, затвердженої наказом Мінінфраструктури №983 від 05.12.2013 р., час прибуття (вибуття) автомобіля для навантаженні і вивантаження визначається вантажовідправником з моменту, коли водій подав шляховий лист у пункт навантаження, а час прибуття автомобіля для розвантаження - вантажоодержувачем, з моменту пред'явлення водієм товарно-транспортної накладної в пункті розвантаження. Навантаження і розвантаження вважаються закінченими після вручення водієві відповідним чином оформлених товарно-транспортних накладних на завантажений чи розвантажений вантаж.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 18.08.2015 року у справі №920/738/15 (колегія суддів у складі: головуючий судя Могилєвкін Ю.О., судя Барбашова С.В., суддя Істоміна О.А.) апеляційну скаргу позивача прийнято до провадження та призначено справу до розгляду на 23.09.2015 року.

Розпорядженням в.о. керівника апарату Харківського апеляційного господарського суду від 10.09.2015 року, у зв'язку з відпусткою суддів Могилєвкіна Ю.О. та Барбашової С.В., з метою дотримання процесуальних строків та забезпечення права учасника судового процесу на участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, для розгляду даної справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Плужник О.В., судді Пушай В.І., Істоміна О.А.

Позивач свого представника в судове засідання не направив, хоча був належним чином повідомлений про час і місце проведення судового засідання.

Після судового засідання на адресу суду від позивача надійшло клопотання про витребування у ДПІ м. Суми документів по справі та про розгляд справи за відсутності позивача чи його представника.

Крім того, позивачем надіслано пояснення з додатковими документами ( в тому числі оригінали), які позивач просить повернути після ознайомлення судом.

Зазначені документи суд апеляційної інстанціїї не приймає до уваги, оскільки позивач не надавав їх до суду першої інстанції (причин неможливості їх надання на той момент не зазначає), а до суду апеляційної інстанції вони надійшли 23.09.2015 року о 15:25, тобто, після закінчення судового засідання.

Судова колегія, в межах вимог передбачених ст. 101 ГПК України, повторно розглянувши справу та перевіривши повноту, законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, приходить до висновку про залишення рішення господарського суду першої інстанції без змін, а апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Частиною 1 ст. 193 Господарського кодексу України встановлено правило, згідно якого суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Відповідно до п. 6 ст. 193 Господарського кодексу України, зобов'язана сторона має право відмовитися від виконання зобов'язання у разі неналежного виконання другою стороною обов'язків, що є необхідною умовою виконання.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно до ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

У разі невиконання однією із сторін у зобов'язанні свого обов'язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов'язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов'язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом першої інстанції, відповідно до п. 2.2.7 Договору перевезення вантажів автомобільним транспортом територією України №205 від 11.03.2014 року, укладеного між сторонами, позивач зобов'язаний надати відповідачу оригінали документів, що підтверджують здійснення перевезення: товарно-транспортна накладна з відміткою вантажоодержувача про прийом вантажу; акт прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг з перевезення вантажу); рахунок на оплату; податкова накладна; узгоджена сторонами заявка.

Згідно з п. 3.2 Договору оплата доставки вантажу проводиться відповідачем в національній валюті України шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на рахунок позивача протягом 15 днів після виконання перевезення, якщо інші терміни оплати не обумовлені в заявці.

Відповідно до п. 3.3 Договору відповідач має право не оплачувати позивачу надані ним послуги у випадку ненадання позивачем відповідачу повного пакету документів, зазначених у п. 2.2.7 Договору, - до їх надання.

Таким чином, суд першої інстанції обгрунтовано зазначив в рішенні, що укладаючи Договір, позивач та відповідач самостійно та вільно визначили порядок оплати за послуги перевезення, умову виникнення зустрічного зобов'язання, а саме визначили, що відповідач має право не оплачувати позивачу надані ним послуги у випадку ненадання позивачем відповідачу повного пакету документів, зазначених у п. 2.2.7 Договору, - до їх надання.

Як вбачається з матеріалів справи, для з'ясування факту надання позивачем відповідачу оригіналів документів, суд першої інстанції ухвалами від 18.05.2015 року та від 02.06.2015 року зобов'язував позивача надати докази направлення відповідачу оригіналів документів в підтвердження виконання умов п. 3.2 договору перевезення №205 від 11.03.2014 року, заявки №7 від 11.04.2014 року, заявки №8 від 15.04.2014 року. Однак позивач вимог суду не виконав, своєї позиції не підтвердив, зазначав у позові та письмових поясненнях додатки, які фактично були відсутні, про що судом неодноразово складалися відповідні акти.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази надаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Таким чином, саме позивач повинен був надати до суду документи, підтверджуючі факт виконання ним умов п.2.2.7 Договору, тобто факту направлення відповідачу оригіналів документів по заявці №8, чого на момент винесення рішення судом першої інстанції позивачем зроблено не було.

На підставі викладеного, посилання позивача на те, що відповідач не довів факт неотримання оригіналів документів по заявці №8, а судом першої інстанції не з'ясовано факт отримання відповідачем податкової накладної №39, не приймаються судом апеляційної інстанції до уваги, як безпідставні.

Не обгрунтовані та безпідставні й посилання позивача на те, що 02.06.2014 року цінним листом №916 останній надсилав відповідачу претензію, оскільки квитанції про направлення зазначеного листа позивачем до матеріалів справи також не надано.

Приймаючи до уваги зазначене вище, суд першої інстанції обгрунтовано та правомірно прийшов до висновку щодо передчасності вимог позивача про стягнення з відповідача 3300 грн. боргу за заявкою №8 та стягнення 300 грн. штрафу, 150 грн. 48 коп. 3% річних, 2500 грн. 45 коп. інфляційних втрат, 1360 грн. 84 коп. пені, оскільки вищезазначені суми нараховані за прострочення строку оплати боргу по заявкам №7 від 11.04.2014 року та №8 від 15.04.2014 року, однак, позивачем не надано доказів, коли саме ним були виконані вимоги п. 3.2 Договору про передачу відповідачу оригіналів документів, а дата передання таких документів впливає на визначення правильного періоду нарахування штрафних санкцій.

На підставі вищевикладеного, рішення господарського суду Сумської області від 18.06.2015 року по справі №920/738/15 прийнято з урахуванням фактичних обставин справи та діючого законодавства, без порушень норм матеріального та процесуального права, тому підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Таким чином, керуючись ст.ст. 33, 35, 49, 99, 101, п. 1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія, -

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення господарського суду Сумської області від 18.06.2015 року по справі №920/738/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів до касаційної інстанції Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складено 28.09.15

Головуючий суддя Плужник О.В.

Суддя Пушай В.І.

Суддя Істоміна О.А.