РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.09.2015Справа №910/16556/15

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Газтрон-Україна"
доПублічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит"
прозобов'язання виконати платіжне доручення та стягнення 220 976,14 грн.
Суддя Підченко Ю.О.

Представники сторін:

від позивача:Олареско М.І. - представник за довіреністю;
від відповідача:не з'явився;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Газтрон-Україна" (надалі - ТОВ "Газтрон-Україна") звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" (надалі - ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит") про:

- стягнення з ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" на користь ТОВ "Газтрон-Україна" суму вкладу у розмірі 215 000,00 грн. шляхом його перерахування з вкладного рахунку ТОВ "Газтрон-Україна" на поточний рахунок ТОВ "Газтрон-Україна" №8980 відкритий в філії "Центральне РУ" ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит";

- зобов'язання виконати платіжне доручення №204 від 09.04.2015 р. та перерахувати на поточний рахунок Житомирської митниці ДФС, відкритий в ГУ ДКСУ у м. Києві, передплату за митне оформлення в сумі 215 000,00 грн. (реквізити платежу: отримувач - Житомирська митниця ДФС, код отримувача - 39421140, банк отримувача - ГУ ДКСУ у м. Києві, код банку - 820019, рахунок №8980);

- стягнення з ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" на користь ТОВ "Газтрон-Україна" інфляційних втрат у розмірі 4 730,00 грн. та 3% річних у розмірі 1 246,14 грн. шляхом перерахування зазначених сум на поточний рахунок ТОВ "Газтрон-Україна" №7933, відкритий в банку АТ "ОТП Банк", МФО 300528.

В обґрунтування позовних вимог заявник посилається на порушення ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" умов Договору банківського вкладу "Класичний" №1844 від 16.09.2014 р. в частині повернення депозитних грошових коштів у строк, визначений правочином. Одночасно, позовні вимоги про виконання платіжного доручення, а також стягнення 3% річних та інфляційних втрат обґрунтовує неналежним виконанням ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" своїх обов'язків за Договором на розрахункове-касове обслуговування №23/018 від 13.06.2006 р.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 30.06.2015 р. порушено провадження по справі №910/16556/15, розгляд справи призначено на 14.08.2015 р.

13.08.2015 р. представником позивача через загальний відділ суду було подано клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

Представник позивача в судове засідання 14.08.2015 р. з'явився, подав клопотання про продовження строку розгляду спору на 15 днів.

Представник відповідача, що належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання 14.08.2015 р. не з'явився, вимог ухвали суду від 30.06.2015 р. не виконав, про причини неявки суд не повідомив.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 14.08.2015 р. продовжено строк розгляду спору до 10.09.2015 р. та у зв'язку із неявкою представника відповідача, а також невиконанням ним вимог ухвали суду від 30.06.2015 р., розгляд справи було відкладено на 09.09.2015 р.

Представник позивача в судове засідання 09.09.2015 р. з'явився, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити їх в повному обсязі.

Представник відповідача, що належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання 09.09.2015 р. не з'явився, вимог ухвал суду не виконав, про причини неявки суд не повідомив.

При цьому, суд відзначає, що за змістом ч. 1 ст. 64 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала про відкриття провадження у справі надсилається за адресою місцезнаходження (місця проживання) сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі відсутності сторін за такою адресою, вважається, що ухвала про порушення провадження у справі вручена їм належним чином.

Місцезнаходження відповідача за адресою: 04050, м. Київ, вул. Артема, 60, на яку було надіслано ухвали суду, підтверджується наявними в матеріалах справи документами та інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, яка міститься на офіційному веб-сайті Міністерства юстиції України за адресою http://usr.minjust.gov.ua/ua/freesearch та вказано у позові.

Відповідно до абзацу 3 п. 3.9.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Отримання відповідачем поштової кореспонденції, а саме ухвали про порушення провадження по справі від 30.06.2015 р. та ухвали про відкладення розгляду справи від 14.08.2015 р. за вказаною адресою підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень №400 976) та №215 505).

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач повідомлений про час та місце судового розгляду належним чином, а матеріали справи містять достатні докази для її розгляду по суті.

Оскільки про час та місце судового засідання відповідач був належним чином повідомлений, на підставі статті 75 Господарського процесуального кодексу України справа може бути розглянута за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні 09.09.2015 р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У судових засіданнях складались протоколи згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

За змістом ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За приписами ст.ст. 11, 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають, зокрема, з договору.

Згідно зі ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором (ч. 1 ст. 1058 Цивільного кодексу України).

Як свідчать матеріали справи, 16.03.2013 р. між ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" (банк) та ТОВ "Газтрон-Україна" (клієнт) було укладено Договір банківського вкладу "Класичний" №1844, відповідно до п. 1.1 якого клієнт надає банку суму грошових коштів (вклад) у тимчасове користування на умовах терміновості, платності та зворотності, а банк виплачує клієнту таку суму та проценти, нараховані на неї.

Для обліку вкладу банк відкриває клієнту вкладний рахунок №502 (для обліку короткострокових коштів в національній валюті) у філії "Центральне РУ" АТ "Банк "Фінанси та Кредит" (п. 1.5 Договору №1844 від 16.03.2013 р.).

На суму вкладу в розрізі вкладних траншів банк нараховує проценти, розмір яких обумовлюється сторонами в додатках, що є невід'ємною частиною договору (п. 2.1 Договору №1844 від 16.03.2013 р.).

За умовами п. 1.3 укладеного між сторонами правочину договір діє до 16.09.2015 р.

З огляду на встановлений ст. 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає до уваги Договір №1844 від 16.03.2013 р. як належну підставу, у розумінні норм ст. 11 названого Кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов'язків.

Згідно із ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За умовами п. 1.2 Договору банківського вкладу "Класичний" №1844 від 16.03.2013 р. вклад складається з вкладних траншів, що розміщені клієнтом згідно з умовами правочину. Вкладний транш є сумою грошових коштів, що переказана клієнтом на вкладний рахунок в порядку та на умовах, передбачених цим договором та додатками, укладеними в рамках правочину, і є його невід'ємною частиною.

Перерахування вкладного траншу на вкладний рахунок здійснюється клієнтом зі свого поточного рахунку шляхом зарахування коштів через транзитний рахунок, що вказаний в відповідному додатку (п. 1.5 Договору №1844 від 16.03.2013 р.).

Як свідчать наявні в матеріалах справи документи, сторонами укладалась окремі додатки до Договору банківського вкладу "Класичний" №1844 від 16.03.2013 р., а саме: №1844-1 від 16.09.2014 р. та №1844-1/2 від 04.03.2015 р. стосовно порядку розміщення вкладного траншу та остаточних строків його повернення.

Як свідчать матеріали справи, на виконання умов Договору банківського вкладу "Класичний" №1844 від 16.03.2013 р. та додаткових угод до нього ТОВ "Газтрон-Україна" було розміщено на вкладному рахунку №5001 у ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" грошові кошти на загальну суму 215 000,00 грн. Вказані обставини підтверджуються наявною в матеріалах справи банківською випискою з поточного рахунку ТОВ "Газтрон-Україна" №8980 та платіжним дорученням №1400 від 17.09.2014 р.

Отже, враховуючи наведене вище, суд дійшов висновку, що ТОВ "Газтрон-Україна" було виконано свої обов'язки за Договором №1844 від 16.03.2013 р. в частині перерахування вкладного траншу.

За змістом ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

За приписами ст.ст. 525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

У частині 1 ст. 1060 Цивільного кодексу України зазначено, що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

За договором банківського строкового вкладу банк зобов'язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу (ч. 3 ст. 1060 Цивільного кодексу України).

За умовами п. 3.1 Договору №1844 від 16.03.2013 р. при закінченні строку розміщення вкладного траншу повернення вкладного траншу здійснюється банком шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок клієнта. Повернення вкладного траншу може бути здійснено також і на інший поточний рахунок клієнта, що вказаний у листі останнього про повернення коштів.

При настанні терміну, наведеного у п. 1.3 Договору №1844 від 16.03.2013 р., строк дії договору може бути продовжений за згодою сторін шляхом укладання відповідного договору.

Як зазначалось п. 1.3 спірного Договору визначено, що останній діє до 16.09.2015 р.

У відповідності до укладених між сторонами Додатків до договору №1844 від 16.03.2013 р. останнім строком повернення банком вкладного траншу є 07.04.2015 р. (Додаток №1844-1/2 від 04.03.2015 р.).

Докази укладання сторонами Додаткових угод щодо подальшого розміщення клієнтом вкладних коштів на вкладному рахунку №5001 у ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" в матеріалах справи відсутні.

За таких обставин, господарський суд дійшов висновку, що остаточний строк повернення вкладних коштів, що розміщені ТОВ "Газтрон-Україна" на вкладному рахунку №5001 у ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" в межах Договору №1844 від 16.03.2013 р. в сумі 215 000,00 грн., настав.

Як свідчать матеріали справи, 07.04.2015 р. ТОВ "Газтрон-Україна" зверталось до ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" з вимогою №07/04-654 про перерахування грошових коштів з вкладного рахунку на поточний рахунок №8980. Вказану вимогу було отримано ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" 09.04.2015 р., що підтверджується печаткою банку по реєстрацію вхідної документації.

Проте, за твердженнями позивача, які з боку відповідача належними та допустимими у розумінні ст. 34 Господарського процесуального кодексу України доказами не спростовані, ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" свій обов'язок з повернення вкладних коштів ТОВ "Газтрон-Україна" виконано не було, грошові кошти на поточний рахунок позивача не перераховано.

Наразі, обставини щодо неналежного виконання відповідачем своїх обов'язків за Договором №1844 від 16.03.2013 р. підтверджуються матеріалами справи.

За таких обставин, враховуючи наведене вище, з огляду на всі фактичні обставини справи та представлені суду документи, господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ "Газтрон-Україна" в частині стягнення з ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" на користь ТОВ "Газтрон-Україна" суму вкладу у розмірі 215 000,00 грн. шляхом його перерахування з вкладного рахунку ТОВ "Газтрон-Україна" на поточний рахунок ТОВ "Газтрон-Україна" №8980 відкритий в філії "Центральне РУ" ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит", є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Виходячи з принципу повного, всебічного та об'єктивного розгляду всіх обставин справи, суд також дійшов висновку про задоволення вимог позивача про зобов'язання банку виконати платіжне доручення №204 від 09.04.2015 р. та перерахувати на поточний рахунок Житомирської митниці ДФС, відкритий в ГУ ДКСУ у м. Києві, передплату за митне оформлення в сумі 215 000,00 грн. (реквізити платежу: отримувач - Житомирська митниця ДФС, код отримувача - 39421140, банк отримувача - ГУ ДКСУ у м. Києві, код банку - 820019, рахунок №8980). При цьому, господарський суд виходить з наступного.

Згідно зі ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За договором банківського рахунку банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком (ч. 1 ст. 1066 Цивільного кодексу України).

Як вбачається з матеріалів справи, 13.06.2006 р. між ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" (банк) та ТОВ "Газтрон-Україна" (клієнт) було укладено Договір на розрахунково-касове обслуговування №23/018, відповідно до п. 1.1 якого банк відкриває клієнту поточний рахунок в національній валюті №8980 та зобов'язується здійснювати його розрахунково-касове обслуговування, а клієнт зобов'язується оплачувати послуги банку згідно тарифів банку в порядку та на умовах, визначених договором.

За умовами п.3.4 Договору №23/018 від 13.06.2006 р. клієнт зобов'язався оплачувати послуги банку за виконання операцій по рахунку в порядку, строки і розмірах, встановлених договором і діючими тарифами банку.

Договір набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін і діє протягом невизначеного строку (п. 8.1 Договору №23/018 від 13.06.2006 р.).

За своїм змістом та правовою природою укладений між сторонами Договір №23/018 від 13.06.2006 р. є договором банківського рахунку, який підпадає під правове регулювання норм статей 1066-1076 Цивільного кодексу України.

З огляду на встановлений ст. 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає до уваги Договір №23/018 від 13.06.2006 р. як належну підставу, у розумінні норм ст. 11 названого Кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов'язків.

Згідно із ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (ст. 530 Цивільного кодексу України).

За приписами ст.ст. 525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

У статті 1068 Цивільного кодексу зазначено, що банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов'язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом. Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом (ст. 1071 Цивільного кодексу України).

Банки виконують розрахункові документи відповідно до черговості їх надходження та виключно в межах залишку коштів на рахунках платників, крім випадків надання платнику обслуговуючим його банком кредиту. Ініціювання переказу здійснюється за такими видами розрахункових документів: 1) платіжне доручення; 2) платіжна вимога-доручення; 3) розрахунковий чек; 4) платіжна вимога; 5) меморіальний ордер. Клієнт банку має право самостійно обирати види розрахункового документа (крім платіжної вимоги), які визначені цим Законом, для ініціювання переказу (ст. 22 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні").

Частиною 1 ст. 8 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження.

Статтею 22 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" передбачено, що порядок визначення залишку коштів встановлюється Національним банком України.

Відповідно до п. 1.9 Постанови №22 від 21.01.2004 р. Правління Національного банку України "Про затвердження Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті" доручення платників про списання коштів зі своїх рахунків банки приймають до виконання виключно в межах залишку коштів на цих рахунках або якщо договором між банком та платником передбачено їх приймання та виконання в разі відсутності/недостатності коштів на цих рахунках.

Пунктом 1.11 Постанови №22 від 21.01.2004 р. Правління Національного банку України "Про затвердження Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті" визначено, що якщо немає/недостатньо коштів на рахунку платника, то банк не здійснює облік заборгованості платника, не сплаченої в строк, та не веде реєстр розрахункових документів, не оплачених у строк у зв'язку з відсутністю коштів на рахунку платника, за винятком здійснення банком таких операцій в межах укладених ним цивільно-правових договорів і в порядку, визначеному цими договорами.

Банк виконує розрахункові документи відповідно до черговості їх надходження та виключно в межах залишку коштів на рахунку клієнта, якщо інше не встановлено договором між банком і клієнтом. Платежі з рахунків клієнтів банк здійснює в межах залишків коштів на цих рахунках на початок операційного дня. Банк може виконувати платіжні доручення клієнтів з урахуванням сум, що надходять на рахунки клієнтів протягом операційного дня (поточні надходження), якщо це визначено в договорі банківського рахунку (п.п. 2.22, 2.25 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті).

Умовами п. 2.1 Договору №23/018 від 13.06.2006 р. передбачено, що банк здійснює розрахунково-касове обслуговування рахунку в операційний день банку.

Списання банком грошових коштів з рахунків клієнта здійснюється за дорученням клієнта або без його доручення, у випадках передбачених законодавством (п. 2.2 договору №23/018 від 13.06.2006 р.).

У пунктами 3.3.2, 3.3.3, 3.3.4 спірного Договору встановлено, що банк зобов'язався вести комплексне розрахунково-касове обслуговування рахунку та виконувати за дорученням клієнта розрахункові, касові та інші операції, здійснювати таке обслуговування у визначений час з 09.00 год. до 15.00 год., крім суботи, неділі і святкових днів, забезпечувати своєчасне зарахування грошових коштів на рахунки клієнта.

Наразі, за твердженнями позивача, які з боку відповідача не заперечені, ТОВ "Газтрон-Україна" зверталось до ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" з платіжним дорученням №204 від 09.04.2015 р. на суму 215 000,00 грн.

Факт отримання банком вказаного вище платіжного доручення підтверджується печаткою банку про реєстрацію вхідної документації.

Господарським судом встановлено, що станом на момент звернення до банку з зазначеним вище платіжним дорученням, на рахунку ТОВ "Газтрон-Україна" було достатньо грошових коштів для їх перерахування визначеному клієнтом отримувачу.

Проте, всупереч приписам чинного законодавства та умовам укладеного між сторонами Договору щодо строків виконання платіжних доручень клієнта, банком у визначені терміни перерахування грошових коштів виконано не було.

При цьому, жодних належних та допустимих у розумінні ст. 34 Господарського процесуального кодексу України доказів мотивованого повернення без виконання платіжного доручення матеріали справи не містять.

Наразі, господарським судом прийнято до уваги, що на рахунку ТОВ "Газтрон-Україна" достатньо грошових коштів для виконання представленого банку платіжного доручення.

За таких обставин, враховуючи вищенаведене, господарський суд дійшов висновку, що ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" було порушено умови Договору №23/018 від 13.06.2006 р. в частині розрахунково-касового обслуговування ТОВ "Газтрон-Україна", а тому позовні вимоги ТОВ "Газтрон-Україна" про зобов'язання виконати платіжне доручення є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 4 730,00 грн. та 3% річних у розмірі 1 246,14 грн.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 3.1 та 3.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 р. №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Згідно з пунктом 4.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 р. №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши надані позивачем розрахунки 3% річних та інфляційних втрат щодо прострочення виконання відповідачем платіжного доручення №204 від 09.04.2015 р. суд дійшов висновку, що вони відповідають передбаченому чинним законодавством порядку та способу нарахування.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі, з покладенням витрат по сплаті судового збору на відповідача відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

При цьому, з метою забезпечення правильного і однакового застосування законодавства в п. 2.11 постанови пленуму Вищого господарського суду України №7 від 21.02.2013 р. "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" роз'яснено, що якщо в позовній заяві об'єднано дві або більше вимог немайнового характеру, пов'язаних між собою підставами виникнення або поданими доказами, судовий збір сплачується окремо з кожної з таких вимог.

Пунктом 2.23 вищевказаної постанови визначено, що якщо факт недоплати судового збору з'ясовано господарським судом у процесі розгляду прийнятої заяви (скарги), суд, може, зокрема, стягнути належну суму судового збору за результатами вирішення спору з урахуванням приписів частин першої - четвертої статті 49 ГПК.

Згідно п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" (в редакції чинній на момент подання позову до суду) за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру підлягає сплаті судовий збір у розмірі 2 відсотки ціни позову, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 60 розмірів мінімальних заробітних плат.

За змістом п. 3 ч. 1 ст. 6 Закону України "Про судовий збір" за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

Законом України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" встановлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 1 січня 2015 року - 1 218,00 грн.

Оскільки позивачем подано позовну заяву, яка одночасно має майновий (стягнення 220 976,14 грн.) та немайновий (зобов'язання виконати платіжне доручення) характер, судовий збір за подання такої позовної заяви має становити 5 637,52 грн. (4 419,52 грн. + 1 218,00 грн.).

Натомість, позивачем сплачено судовий збір у розмірі 4 419,53 грн., що підтверджується платіжним дорученням №676 від 23.06.2015 р., у зв'язку чим, недоплачена сума судового збору у розмірі 1217,99 грн. підлягають стягненню з позивача в доход Державного бюджету України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Газтрон-Україна" задовольнити повністю.

2. Cтягнути з Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" (04050, м. Київ, вул. Артема, буд. 60; ідентифікаційний код 09807856) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Газтрон-Україна" (04070, м. Київ, вул. Боричів Тік, буд. 3, кабінет 8; ідентифікаційний код 34048506) суму вкладу у розмірі 215 000 (двісті п'ятнадцять тисяч) грн. 00 коп. шляхом його перерахування з вкладного рахунку Товариства з обмеженою відповідальністю "Газтрон-Україна" №5001 в ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" на поточний рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю "Газтрон-Україна" №8980 відкритий в філії "Центральне РУ" ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит". Видати наказ.

3. Зобов'язати Публічне акціонерне товариство "Банк "Фінанси та Кредит" (04050, м. Київ, вул. Артема, буд. 60; ідентифікаційний код 09807856) виконати платіжне доручення №204 від 09.04.2015 р. та перерахувати на поточний рахунок Житомирської митниці ДФС, відкритий в ГУ ДКСУ у м. Києві, передплату за митне оформлення в сумі 215 000 (двісті п'ятнадцять тисяч) грн. 00 коп. (реквізити платежу: отримувач - Житомирська митниця ДФС, код отримувача - 39421140, банк отримувача - ГУ ДКСУ у м. Києві, код банку - 820019, рахунок №8980). Видати наказ.

4. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" (04050, м. Київ, вул. Артема, буд. 60; ідентифікаційний код 09807856) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Газтрон-Україна" (04070, м. Київ, вул. Боричів Тік, буд. 3, кабінет 8; ідентифікаційний код 34048506) інфляційні втрати у розмірі 4 730 (чотири тисячі сімсот тридцять) грн. 00 коп., 3% річних у розмірі 1 246 (одна тисяча двісті сорок шість) грн. 14 коп. та судовий збір в розмірі 5 637 (п'ять тисяч шістсот тридцять сім) грн. 52 коп. шляхом перерахування зазначених сум на поточний рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю "Газтрон-Україна" (04070, м. Київ, вул. Боричів Тік, буд. 3, кабінет 8; ідентифікаційний код 34048506) №7933, відкритий в АТ "ОТП Банк", МФО 300528. Видати наказ.

5. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Газтрон-Україна" (04070, м. Київ, вул. Боричів Тік, буд. 3, кабінет 8; ідентифікаційний код 34048506) в доход Державного бюджету України судовий збір у розмірі 1 217 (одну тисячу двісті сімнадцять) грн. 99 коп. Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата підписання повного тексту рішення - 14.09.2015 р.

Суддя Ю.О. Підченко