ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

16.09.2015 Справа № 905/1337/15

Господарський суд Донецької області у складі судді Подколзіної Л.Д., при секретарі судового засідання (помічнику судді) Сиса А.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовною заявою: Товариства з обмеженою відповідальністю «Електротехнічна компанія «ТЕХНОМРІЯ»», м. Харків

до відповідача: Товариства з додатковою відповідальністю «Шахта Білозерська», м. Добропілля, м. Білозерське, Донецька область

про стягнення 35 384,46 грн.

за участі уповноважених сторін:

від позивача ОСОБА_1 представник за довіреністю б/н від 24.07.2015 року, ОСОБА_2 представник за довіреністю б/н від 01.06.2015 року;

від відповідача ОСОБА_3 представник за довіреністю № ББУ/ОДО16/СЛ/15 від 20.02.2015 року;

СУТЬ СПОРУ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Електротехнічна компанія «ТЕХНОМРІЯ»», звернулось до господарського суду з позовом про стягнення з Товариства з додатковою відповідальністю «Шахта Білозерська» основного боргу у сумі 21 327,60 грн., пені у сумі 7 229,86 грн., вартості фактично понесених судових витрат у сумі 1 827,00 грн., інших фактичних витрат, повязаних з юридичним супроводженням процесу в сумі 5 000,00 грн. (Всього 35 384,46 грн.)

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору поставки № ШБЗ-2014/32-КП від 02.01.2014 року в частині розрахунків за поставлену продукцію, внаслідок чого утворилась заборгованість.

На підтвердження своїх вимог позивачем представлено копію вказаного договору з додатковими згодами до нього та специфікаціями, копію претензії вих. № 17/06-01 від 17.06.2015 року, копії видаткових накладних.

15.09.2015 року через канцелярію господарського суду від позивача до матеріалів справи надійшла заява вх. № 11150/15 від 15.09.2015 року, про зменшення розміру позовних вимог в порядку ст.22 Господарського процесуального Кодексу України (далі: ГПК України), в якій позивач просить суд стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Шахта Білозерська», м. Добропілля, м. Білозерське, Донецька область » основного боргу у сумі 21 327,60 грн., пені у сумі 7 229,86 грн., вартості фактично понесених судових витрат у сумі 1 827,00 грн. (Всього 30 384,46 грн.). Суд розглядає позовні вимоги з урахуванням поданої заяви.

У судовому засіданні 16.09.2015 року позивач підтримав позовні вимоги з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог.

Відповідач у судове засідання з'явився, через канцелярію суду надав відзив вх. № 10559 від 09.09.2015 року на позовну заяву, в якій посилається на порушення позивачем п.4.3 договору, оскільки постачальник не надав на підтвердження поставки товаросупроводжувальні документи, а саме: рахунок на плату, товарну (видаткову) накладну, податкову накладну, товаротранспортну накладну та інше; п.4.4 договору, - постачальником не вказана на видаткових накладних дата приймання продукції.

Крім того, відповідач дав суду клопотання вх. № 10557/15 від 09.09.2015 року про розтлумачення п.4.4. договору № ШБЗ-2014/32-КП від 02.01.2014 року. Суд відмовляє в задоволенні даного клопотання, оскільки положеннями Господарського процесуального Кодексу України не передбачено розтлумачення пунктів договорів укладених між сторонами.

Позивач подав заперечення вх. № 11149 від 15.09.2015 року на відзив відповідача, в якому він послався на наступне: відповідачем не доведений факт відсутності товаросупроводжувальних документів; опис супроводжувальних документів не складався, так як представники покупця відповідних вимог не висували та умовами договору зазначений опис не передбачено. Рахунок-фактура підписується тільки зі сторони постачальника та не передбачає відміток іншої сторони та складається в одному екземплярі. Підпис та штамп покупця у видатковій накладній є належним чином підтвердженням факту прийняття продукції, оскільки на видатковій накладній є підпис відповідальної особи відповідача та штамп складу, тобто ставлячи свій підпис та штамп на видатковій накладній, посадова особа відповідача здійснює оприбуткування цієї продукці у повному обсягу постачання без зауважень.

Вислухавши у судовому засіданні представників позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи та оцінивши надані суду докази в порядку ст.43 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВСТАНОВИВ :

02 січня 2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Електротехнічна компанія «ТЕХНОМРІЯ»», м. Харків, (постачальник) та Товариством з додатковою відповідальністю «Шахта Білозерська», м. Добропілля, м. Білозерське, Донецька область, (покупець) укладений договір поставки № ШБЗ-2014/32-КП, згідно умов якого постачальник зобовязався передати у власність покупця продукцію, а останній зобовязався прийняти та оплатити її на умовах, визначених цим договором.

У виконання умов договору сторонами підписані специфікації від 07.04.2014 року, 24.07.2014 року, 12.08.2014 року, 18.08.2014 року на поставку продукції.

За вказаними специфікаціями сторони погодили поставку продукції із зазначенням її найменування, кількісних та якісних показників, ціни, строків поставки. Специфікації підписані обома сторонами без зауважень та скріплені печатками.

Зважаючи на умови оплати, що передбачені специфікацією, покупець повинен перерахувати грошові кошти на рахунок постачальника на 90 (девяностий) день з моменту поставки.

Відповідно п.4.1. договору, поставка продукції проводиться партіями у погодженому асортименті, кількості, ціні, з якісними характеристиками і в строк, обумовлений сторонами у специфікації до договору.

Згідно п.5.2. договору, ціна на продукцію визначається сторонами відповідно до специфікацій до вказаного договору.

Згідно п.6.6. договору, у випадку несвоєчасної оплати продукцію покупець повинен сплатити постачальнику неустойку у вигляді пені, у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення оплати від вартості неоплаченої продукції.

Враховуючи вищезазначене, договір, на який посилається позивач, вважається судом укладеним, так як в ньому сторонами передбачені всі істотні умови.

За умовами статті 193 Господарського Кодексу України, учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону і укладеного договору.

На виконання умов Договору, за видатковими накладними № 432 від 12.06.2014 року, № 593 від 31.07.2014 року, № 691 від 01.09.2014 року, № 733 від 11.09.2014 року, № 742 від 15.09.2014 року, № 850 від 08.10.2014 року, № 852 від 08.10.2014 року позивач передав, а відповідач отримав продукцію на загальну суму 21 327,60 грн., що підтверджується матеріалами справи.

З представлених видаткових накладних вбачається, що вони підписані обома сторонами без жодних зауважень, містять всі необхідні відомості про продукцію, а також містять відомості про фактичне отримання продукції. Тобто, за своїми ознаками такі накладні є підтвердженням передачі позивачем та приймання відповідачем спірної продукції.

Надавши правову кваліфікацію правовідносинам сторін, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою між сторонами укладено договір купівлі-продажу і сторони досягли істотних його умов щодо предмету, ціни, строку його дії, тому в розумінні вимог ст. 638 ЦК України, та вимог ст.ст. 180, 181 ГК України він вважається укладеним, а саме, подія та прагнення сторін на його укладення відбулося.

Особливості регулювання майнових відносин у сфері господарювання визначаються Господарським кодексом України, а майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України.

Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (продукцію) у власність другої сторони (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (продукцію) і сплатити за нього певну грошову суму.

За таких обставин, враховуючи, що сума основного боргу підтверджена матеріалами справи, позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Електротехнічна компанія «ТЕХНОМРІЯ»» щодо стягнення основної заборгованості у розмірі 21 327,60 грн. суд вважає таким, що підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.230 ГК України штрафними санкціями в розумінні цього кодексу є господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, пеня, штраф), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення їм прав здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Статтею 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов'язань може забезпечуватися згідно з законом або договором неустойкою (штрафом, пенею).

За містом ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» від 22.11.1996 року № 543-96-ВР передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Згідно з п.6.6. договору, за несвоєчасну оплату продукції, покупець сплачує постачальнику неустойку у вигляді пені у розмірі подвійної обліком ставки Національного банку України від вартості несвоєчасно оплаченого товару за кожний день затримки його оплати.

Разом з тим, ч.6 ст.232 ГК України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Аналіз чинного законодавства та умов договору свідчить про відсутність погодженого сторонами продовження строку нарахування пені, вимоги щодо стягнення якої заявлені позивачем.

Шестимісячний строк від дня коли зобовязання мало бути виконано за останнім актом надання послуг за видатковою накладною № 432 від 12.06.2014 року сплинув 10.03.2015 року; № 593 від 31.07.2014 року - 28.03.2015 року; № 691 від 01.09.2014 року -31.05.2015 року; № 733 від 11.09.2014 року - 10.06.2015 року; № 742 від 15.09.2014 року -14.06.2015 року; № 850 від 08.10.2014 року - 06.07.2015 року; № 852 від 08.10.2014 року - 06.07.2015 року.

Таким чином, нарахування позивачем пені по видатковій накладній № 432 від 12.06.2014 року за період з 10.09.2014 року по 07.08.2015 року; № 593 від 31.07.2014 року за період з 29.10.2014 року по 07.08.2015 року; № 691 від 01.09.2014 року за період з 30.11.2014 року по 07.08.2015 року; № 733 від 11.09.2014 року за період з 10.12.2014 року по 07.08.2015 року ; № 742 від 15.09.2014 року за період з 14.12.2014 року по 07.08.2015 року; № 850 від 08.10.2014 року за період з 06.01.2015 року по 07.08.2015 року; № 852 від 08.10.2014 року за період з 06.01.2015 року по 07.08.2015 року є безпідставним, на підставі чого, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача пені підлягає задоволенню частково, а саме по видатковій накладній № 432 від 12.06.2014 року за період з 11.09.2014 року по 10.03.2015 року в сумі 694,52 грн.; № 593 від 31.07.2014 року за період з 30.10.2014 року по 28.03.2015 року в сумі 186,63 грн.; № 691 від 01.09.2014 року за період з 01.12.2014 року по 31.05.2015 року в сумі 181,83 грн.; № 733 від 11.09.2014 року за період з 11.12.2014 року по 10.06.2015 року в сумі 1 264,93 грн.; № 742 від 15.09.2014 року за період з 15.12.2014 року по 14.06.2015 року в сумі 308,84 грн.; № 850 від 08.10.2014 року за період з 07.01.2015 року по 06.07.2015 року в сумі 1 265,73 грн.; № 852 від 08.10.2014 року за період з 08.01.2015 року по 06.07.2015 року в сумі 738,07 грн. Всього у сумі 4 640,55 грн.

Доводи відповідача у відзиві на позовну заяву не приймаються судом до уваги виходячи з наступного.

Умовами договору чітко передбачено порядок розрахунків за отриману продукцію, а саме в п.5.3. договору вказано, що розрахунки за поставлену продукцію, згідно договору, здійснюються покупцем шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника на 60 (шістдесятий) календарний день з моменту поставки відповідної партії продукції. У випадку, коли термін оплати припадає на вихідний/неплатіжний день, оплата здійснюється на наступний банківський день

Додатковими угодами до договору № ШБЗ-2014/32-КП від 02.01.2014 року, б/н від 12.06.2014 року та б/н від 12.06.2014 року сторони змінили умови п.5.3. договору та виклали їх в новій редакції і передбачили, що оплата за продукцію здійснюється з відстрочкою 60 календарних днів, якщо інше не передбачено специфікаціями до цього договору. Специфікаціями від 07.04.2014 року, 24.07.2014 року, 12.08.2014 року, 18.08.2014 року передбачено, що оплата здійснюється шляхом перерахування покупцем грошових коштів на поточний рахунок постачальника на 90 (девяностий) календарний день з моменту поставки відповідної партії продукції. Ніяких інших умов порядку розрахунків в договорі № ШБЗ-2014/32-КП від 02.01.2014 року сторонами не обумовлено. Тому доводи відповідача, що позивач порушив умови договору при його виконанню не відповідають матеріалам справи, так як відповідач повинен провести розрахунки передбачені в специфікації до договору.

Стосовно заперечень відповідача про ненадання позивачем товаросупроводжувальних документів, вказаних в п.4.3. договору, суд вважає, що ці доводи також не мають жодного відношення до терміну та умов розрахунків між сторонами.

Згідно ч.1 ст. 666 ЦК України, якщо продавець не передає покупцеві приналежності товару та документи, що стосуються товару та підлягають переданню разом з товаром відповідно до договору купівлі-продажу або актів цивільного законодавства, покупець має право встановити розумний строк для їх передання.

Якщо приналежності товару або документи, що стосуються товару, не передані продавцем у встановлений строк, покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу та повернути товар продавцеві (ч. 2 ст. 666 ЦК України).

При прийманні продукції, відповідачем жодних актів про некомплектність чи неякість продукції або відсутність супровідних документів не складалось та суду вони не представлені. В подальшому відповідач із відповідними претензіями на адресу позивача не звертався, отриману продукцію відповідачу не повернув і іншого відповідачем не доведено. Вказане свідчить про передання відповідачу усіх документів у повному обсязі.

Заперечення відповідача відносно п.4.4. договору про відсутність зазначення дати представником покупця на товаросупроводжувальних документах, суд вважає також безпідставними, оскільки в порушення умов договору представник відповідача не поставив дату приймання продукції, тому датою приймання продукції вважається дата вказана в накладній.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Судові витрати відповідно до ст. 49 ГПК України підлягають віднесенню на відповідача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 525, 526, 629, 638, 655 ЦК України, ст.ст. 180, 193, 230, ч.6 ст.232 ГК України, ст.ст. 22, 33, 43, 44, 49, 82 - 85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Електротехнічна компанія «ТЕХНОМРІЯ»», м. Харків до Товариства з додатковою відповідальністю «Шахта Білозерська», м. Добропілля, м. Білозерське, Донецька область про стягнення 35 384,4 грн. задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Шахта Білозерська», м. Добропілля, м. Білозерське, Донецька область на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Електротехнічна компанія «ТЕХНОМРІЯ»», м. Харків (61128, м. Харків, проспект Пятдесятиріччя СРСР, буд. № 149, оф. № 319, р/р № 7100 у ПАТ «УкрСиббанк» м. Харків, МФО 351005) основний борг у розмірі 21 327,60 грн., пеню у розмірі 4 640,55 грн., витрати по сплаті судового збору у сумі 1 827,00 грн.

В решті позову відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним господарським судом, якщо рішення не буде скасовано.

У судовому засіданні 16.09.2015 року проголошено та підписано вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 21.09.2015 року.

Суддя Л.Д. Подколзіна