ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.09.15 Справа№ 914/2254/15

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Днепрострой», м.Новомосковськ, Дніпропетровська область

до відповідача: Публічного акціонерного товариства Львівське спеціальне науково-реставраційне проектно-виробниче управління «Львів-Реставрація», м.Львів

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: ОСОБА_1 капітального будівництва Дніпропетровської обласної державної адміністрації, м.Дніпропетровськ

про стягнення інфляційних втрат та 3% річних.

Суддя Коссак С.М.

при секретарі Куць М.Я.

Представники:

Від позивача: ОСОБА_2 представник за довіреністю від 03.03.2014р.

Від відповідача: ОСОБА_3 представник за довіреністю №25/08/15 від 25.08.2015р.

Від третьої особи: не зявився.

На розгляд господарського суду Львівської області Товариством з обмеженою відповідальністю «Днепрострой» подано позов до Публічного акціонерного товариства Львівське спеціальне науково-реставраційне проектно-виробниче управління «Львів-Реставрація» про стягнення інфляційних втрат та 3% річних.

Ухвалою господарського суду Львівської області від 09.07.2015р. позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до судового розгляду на 27.07.2015р.

З підстав зазначених в ухвалі суду від 27.07.2015р. розгляд справи відкладався на 26.08.2015р.

26.08.2015р. судом винесено ухвалу залучення до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_1 капітального будівництва Дніпропетровської обласної державної адміністрації, про продовження строку вирішення спору та відкладено розгляд справи на 07.09.2015р.

В судовому засіданні 07.09.2015р. з метою повного, всебічного та обєктивного розгляду справи оголошено перерву до 21.09.2015р.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач в порушення умов Договору субпідряду від 14.09.212р. № 7 не оплатив вартість виконаних робіт у встановлені договором строки. У звязку з не своєчасним виконання зобовязання позивач просить стягнути 32 505,78 грн. - 3% річних та 525 491,37 грн. інфляційних втрат.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримує з підстав зазначених в позовній заяві, просить суд їх задоволити та стягнути 32 505,78 грн. - 3% річних та 525 491,37 грн. інфляційних втрат.

Представник відповідача в судовому засіданні надав усні пояснення по справі, просить врахувати поданий ним розрахунок інфляційних втрат.

В судове засідання третя особа явку повноважного представника не забезпечила, про причини не явки суд не повідомила.

У судовому засіданні 21.09.2015р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Проаналізувавши матеріали справи, судом встановлено наступне.

14.09.2012 р. між сторонами у справі укладено Договір субпідряду № 7 на виконання робіт по обєкту «Троїцький собор» м.Новомосковськ реставрація, відповідно до умов якого позивач (субпідрядник за Договором) взяв на себе зобовязання виконати роботи, які будуть надані відповідачем (генпідрядником) по вищезазначеному обєкту згідно із затвердженою проектно-кошторисною документацією.

Відповідно до п.1.2 Договору, Генпідрядник (відповідач) зобовязувався надати субпідряднику (позивачу) будівельний майданчик та необхідну проектно-кошторисну документацію, забезпечити будівельну готовність обєкта, конструкцій і окремих видів робіт, прийняти і оплатити виконані субпідрядником за цим договором роботи.

Відповідно до п.2.1. Договору, вартість робіт, що доручається субпідряднику за цим договором на підставі договірної ціни (кошторисної вартості), окремих видів і комплексів робіт складає 5 132 000,00 грн. в тому числі ПДВ 855 333,33 грн. і є твердою. У випадку виконання додаткових робіт ціна договору може коригуватись. (п. 2.2. договору).

Строк дії договору визначено до 31.12.2012р. (п.5.1 договору). Додатковою угодою від 04.01.2013р. строк дії договору було продовжено до 31.12.2013р. та змінено ціну договору на 5 577 434,24 грн.

ТзОВ «Днепрострой» в повному обсязі виконало роботи по Договору № 7 від 14.09.2012 р., що підтверджено актами форми КБ-2 та довідками форми КБ-3, які підписані сторонами, на суму 5 577 434,24 грн., але відповідачем в повному обсязі свої зобовязання не виконано.

Відповідно до п. 3.2. Договору генпідрядник (відповідач) зобовязаний прийняти виконану роботу та оплатити її вартість згідно з умовами договору.

Згідно з п. 6.1. Договору, сума за виконані роботи сплачується Генпідрядником (відповідачем) на користь субпідрядника (позивача) у національній валюті гривні на підставі первинних документів, вказаних у п.п. 4.1,4.2 цього договору, впродовж 5 календарних днів з моменту поступлення відповідних грошових коштів від замовника УКБ Дніпропетровської ОДА на розрахунковий рахунок Генпідрядника (відповідача).

У п. 6.2. договору зазначено, що проміжні платежі за виконані роботи здійснюються в межах не більш як 95 % їх загальної вартості за річною договірною ціною. Кінцеві розрахунки здійснюються в кінці року у двотижневий термін після виконання і приймання всіх передбачених договором робіт або після розірвання договору.

Судом встановлено, що рішенням господарського суду Львівської області від 09.12.2014р. у справі №914/2858/14 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Днепрострой» до Публічного акціонерного товариства Львівське спеціальне науково-реставраційне проектно-виробниче управління «Львів-Реставрація», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ОСОБА_1 капітального будівництва Дніпропетровської обласної державної адміністрації про стягнення за Договором субпідряду від 14.09.2012р. № 7 задоволено та стягнуто 591 605,87 грн. основного боргу.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 05.03.215р. у справі № 914/2858/14 рішення господарського суду Львівської області від 09.12.2014р. у справі № 914/2858/14 залишено без змін.

29.12.2014р. на примусове виконання рішення господарського суду Львівської області від 09.12.2014р. у справі № 914/2858/14 видано наказ.

В силу ст. 35 ГПК України, факти, встановлені рішенням господарського суду мають преюдиційне значення в даній справі та не підлягає доказуванню.

Крім цього, рішенням господарського суду Львівської області від 09.12.2014р. у справі №914/2858/14 встановлено, що заборгованість відповідача станом на 01.08.2014р. складає 996 605,87 грн. та що 12.08.2014р. відповідачем оплачено частково заборгованість в сумі 405 000,00 грн.

На виконання рішення господарського суду від 09.12.2014р. у справі № 914/2858/14 відповідачем здійснено оплату, а саме 20.03.2015р. 50 000,00 грн., 01.04.2015р. 50 000,00 грн., 24.04.215р. 50 000,00 грн., 05.05.2015р. 50 000,00 грн., 24.06.2015р. 50 000,00 грн., 29.07.2015р. 50 000,00 грн. та 14.08.2015р. 284 223,63 грн.

За неналежне виконання умов Договору позивач відповідно до ст. 625 ЦК України позивач просить стягнути з відповідача 32 505,78 грн. - 3% річних та 525 491,37 грн. інфляційних втрат.

Доказів повного погашення заборгованості станом на день розгляду справи сторонами до суду не надано.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

В силу положень статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу інших актів цивільного законодавства.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Між сторонами у справі виникли зобов'язання на підставі договору субпідряду в силу пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Положення ст. 838 Цивільного кодексу України надають підряднику право, якщо інше не встановлено договором, залучити до виконання роботи інших осіб (субпідрядників), залишаючись відповідальним перед замовником за результат їхньої роботи. У цьому разі підрядник виступає перед замовником як генеральний підрядник, а перед субпідрядником як замовник.

Статтею 530 Цивільного кодексу України встановлено - якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачені наслідки порушення зобовязання.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 599 Цивільного кодексу України вказує на те, що зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Наслідки прострочення боржником грошового зобовязання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних - це не санкції, а спосіб захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора внаслідок знецінення грошових коштів у звязку з інфляційними процесами та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобовязання (постанова Верховного Суду України від 15 листопада 2010 року).

Відповідно до п.5.1. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 року №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» кредитор вправі вимагати, в тому числі в судовому порядку, сплати боржником сум інфляційних нарахувань та процентів річних як разом зі сплатою суми основного боргу, так і окремо від неї.

Відповідно до п. 7.1. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 року №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» за відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

З урахуванням пункту 30.1 статті 30 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" моментом виконання грошового зобов'язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора (п.1.4. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 року №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань»).

Суд здійснивши перерахунок 3% річних за період з 01.01.2014р. по 24.06.2015р. включно (з врахуванням п.1.9 постанови пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013р. «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошового зобовязань», що день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за яким здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені) дійшов висновку, що з стягненню підлягає 32 464,30 грн. -3% річних. В частині стягнення 41,48 грн. 3% річних слід відмовити.

Розрахунок 3% річних.

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів
996605.8701.01.2014 - 11.08.20142233 %18266.56
591605.8712.08.2014 - 19.03.20152203 %10697.53
541605.8720.03.2015 - 31.03.2015123 %534.19
491605.8701.04.2015 - 23.04.2015233 %929.34
441605.8724.04.2015 - 04.05.2015113 %399.26
391605.8705.05.2015 - 23.06.2015503 %1609.34
341605.8724.06.2015 - 24.06.201513 %28.08
Що стосується розрахунку інфляційних втрат, то відповідно до Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 17.07.2012 №01-06/928/2012 "Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права» при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця (див. постанову Вищого господарського суду України від 01.02.2012 №52/30).

Таким чином, суд здійснивши перевірку інфляційних втрат за період з січня 2014р. по червень 2015р. (з урахуванням того, що індекс інфляції розраховується на суму прострочення платежу, що не є меншим 15 днів прострочення та застосовуючи сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу) встановив, що стягненню підлягає 386 699,69 грн. інфляційних втрат, а в частині стягнення 138 791,68 грн. слід відмовити.

Розрахунок суми боргу з урахуванням індексу інфляції.

Період заборгованостіСума боргу (грн.)Сукупний індекс інфляції за період?Інфляційне збільшення суми боргу?
січня 2014 липень .871.120119724.66
серпня 2014 грудень .871.11567901.64
січня 2015 березень .871.203120032.36
квітень 2015 491605.871.14068824.82
травень 2015 - червень.871.02610216.21
Згідно з ст.33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст.34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 35 ГПК України обставини, визнані господарським судом загальновідомими, не потребують доказування. Факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори), за винятком встановлених рішенням третейського суду, під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Виходячи зі змісту наведеного вище, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Судовий збір відповідно до статті 49 ГПК України підлягає розподілу між сторонами пропорційно задоволеним позовним вимогам.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 22, 33, 34, 35, 38, 49, 82, 83, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства Львівське спеціальне науково-реставраційне проектно-виробниче управління «Львів-Реставрація» (79040, м. Львів, вул. Конюшинна 2-Б; ідентифікаційний код 024498049) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Днепрострой» (51200, Дніпропетровська обл., м. Новомосковськ , пров. Жовтневий, 2А; ідентифікаційний код 30602474) 32 464,30 грн. 3% річних, 386 699,69 грн. інфляційних втрат та 8 383,28 грн.витрат по сплаті судового збору.

3. В задоволенні решті позовних вимог відмовити

4. Наказ видати відповідно до ст. 116 ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 25.09.2015 року.

Суддя Коссак С.М.