ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.09.2015р. Справа№ 914/2203/15

Господарський суд Львівської області в складі судді Петрашко М.М. розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, с.Берегове Мостиського району Львівської області

до відповідача ОСОБА_2 підприємства Львівський облавтодор Відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України, м.Львів

про стягнення 9 865,09 грн.

За участю представників сторін:

від позивача ОСОБА_3 адвокат (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №1306 від 20.02.2008р.);

від відповідача ОСОБА_4 представник (довіреність б/н від 01.04.2015р.).

Права та обовязки сторін передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України розяснено, заяви про відвід судді не поступали, клопотання про технічну фіксацію судового процесу не надходили. В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть спору: Позов заявлено Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 до відповідача ОСОБА_2 підприємства Львівський облавтодор Відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України про стягнення 9 865,09 грн., з яких 5 230,00 грн. основний борг, 1 637,36 грн. пеня, 2 876,08 грн. інфляційні втрати та 121,65 грн. 3% річних.

Ухвалою суду від 10.07.2015р. прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до судового розгляду на 27.07.2015р. Ухвалою суду від 27.07.2015р. розгляд справи відкладено на 02.09.2015р. Ухвалою суду від 02.09.2015р. продовжено строк розгляду спору та відкладено розгляд справи на 16.09.2015р. В судовому засіданні 16.09.2015р. оголошено перерву до 22.09.2015р. В судовому засіданні 22.09.2015р. оголошено перерву до 23.09.2015р.

Представник позивача подав заяву (вх.№4295/15 від 23.09.2015р.) про зменшення розміру позовних вимог, в якій Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 просить стягнути на його користь з ОСОБА_2 підприємства Львівський облавтодор Відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України 9 862,94 грн., з яких 5 230,00 грн. основний борг, 404,43 грн. пеня, 3 992,15 грн. інфляційні втрати та 236,36 грн. 3% річних. Крім того представником позивача подано

клопотання (вх.№40772/15 від 23.09.2015р.) про долучення до матеріалів справи копії накладної №921 від 09.09.2013р. на суму 8 810,00 грн. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги з врахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог підтримав, позов просив задоволити з підстав викладених у позовній заяві.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечив з підстав зазначених у поданому в судовому засіданні 02.09.2015р. відзиві на позовну заяву.

Даний спір розглядається судом з врахуванням заяви позивача про зменшення розміру позовних вимог, в якій Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 просить стягнути на його користь з ОСОБА_2 підприємства Львівський облавтодор Відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України 9 862,94 грн., з яких 5 230,00 грн. основний борг, 404,43 грн. пеня, 3 992,15 грн. інфляційні втрати та 236,36 грн. 3% річних.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доводи та заперечення представників позивача та відповідача, оцінивши зібрані докази, суд

встановив:

02.01.2013р. між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (постачальник) та Філією Мостиський райавтодор ОСОБА_2 підприємства Львівський облавтодор Відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України (покупець) укладено договір №4, відповідно до умов якого постачальник зобовязується поставити та передати у власність покупця визначений товар, а покупець зобовязується прийняти цей товар та своєчасно провести оплату його вартості на умовах визначених договором.

Відповідно до п.2.1. договору кількість товару, що поставляється за умовами цього договору, вказана в накладних.

Пунктом 4.1. договору передбачено, що покупець зобовязується провести розрахунок за отриманий товар протягом 30 банківських днів з дня отримання товару.

Як зазначає позивач, ним на виконання умов договору згідно накладних, які долучені до матеріалів справи, було поставлено відповідачу товар, однак відповідач в порушення умов договору здійснив лише часткові оплати, внаслідок чого у нього виникла заборгованість перед позивачем в розмірі 5 230,00 грн.

Згідно із п.5.1. договору у разі невиконання сторонами договірних зобовязань протягом зазначеного терміну, до кожної із сторін застосовуються штрафні санкції в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день протермінування виконання договірних зобовязань.

Отже на підставі п.5.1. договору позивач нарахував відповідачу пеню в розмірі 404,43 грн.

Крім того, керуючись ч.2 ст.625 ЦК України позивачем нараховано відповідачу інфляційні втрати в розмірі 3 992,15 грн. та 3% річних в розмірі 236,36 грн.

Таким чином загальний розмір заборгованості, яку позивач відповідно до заяви про зменшення розміру позовних вимог просить стягнути з відповідача становить 9 862,94 грн., з яких 5 230,00 грн. основний борг, 404,43 грн. пеня, 3 992,15 грн. інфляційні втрати та 236,36 грн. 3% річних.

Відповідач проти позову заперечив, подавши відзив на позовну заяву. Зокрема у відзиві Дочірнє підприємство Львівський облавтодор Відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України зазначає, що в.1.2. договору відсутнє визначення предмету договору, а отже невідомо який саме товар мається на увазі. Крім того відповідач у відзиві на позовну заяву зазначає, що в матеріалах справи відсутні підтверджуючі документи, а саме накладні, які б свідчили про кількість кількість поставленого товару та відповідно отримання такого товару відповідачем.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, заслухавши доводи та заперечення представників сторін, суд дійшов висновку, що позов з врахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог слід задоволити частково з наступних підстав.

Згідно ст.11 Цивільного кодексу України, однією з підстав виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема є договори та інші правочини. Згідно ст.174 Господарського кодексу України однією з підстав виникнення господарського зобовязання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Згідно ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За умовами ст.629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ст.712 ЦК України).

Згідно ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як вбачається із матеріалів справи, 02.01.2013р. між сторонами укладено договір №4, відповідно до умов якого позивач зобовязується поставити та передати у власність відповідача визначений товар, а відповідач зобовязується прийняти цей товар та своєчасно провести оплату його вартості на умовах визначених договором.

Факт виконання позивачем своїх зобовязань по договору підтверджується наступними накладними: №866 від 21.01.2013р. на суму 2 000,00 грн., №906 від 24.07.2013р. на суму 4 262,00 грн., №917 від 23.08.2013р. на суму 11 440,00 грн., №920 від 09.09.2013р. на суму 7 116,00 грн., №921 від 09.09.2013р. на суму 8 810,00 грн., №928 від 19.11.2013р. на суму 1 536,00 грн., №936 від 29.12.2013р. на суму 2 898,00 грн., №18 від 10.06.2014р. на суму 116,00 грн.

Як вбачається із поданого позивачем розрахунку позовних вимог, заборгованість відповідача виникла у звязку із неоплатою накладних №921 від 09.09.2013р. (частково оплачено), №928 від 19.11.2013р. (неоплачено) №936 від 29.12.2013р. (неоплачено). Із поданого розрахунку вбачається, що у відповідача існує заборгованість по вказаним накладних на суму 5 230,00 грн. Докази сплати вказаної заборгованості в матеріалах справи відсутні.

У відповідності із ст.193 ГК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Аналогічно відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Враховуючи вищенаведені норми Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України, суд дійшов висновку про те, що позовна вимога пзивача про стягнення з відповідача 5 230,00 грн. основного боргу є обґрунтованою, підтверджена матеріалами справи, не спростована відповідачем та підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

За умовами ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання свого зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. При цьому пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Зазначені норми Цивільного кодексу України кореспондують приписами, встановленими Господарським кодексом України.

Так, у відповідності із ст.230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно п.6 ст.231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, які визначаються обліковою ставкою НБУ за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ч.6 ст.232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

Згідно із п.5.1. договору у разі невиконання сторонами договірних зобовязань протягом зазначеного терміну, до кожної із сторін застосовуються штрафні санкції в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день протермінування виконання договірних зобовязань.

Здійснивши перерахунок пені, суд дійшов висновку що позовна вимога про стягнення з відповідача 404,43 грн. пені є обґрунтована та підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Здійснивши перерахунок 3% річних, суд дійшов висновку що позовна вимога про стягнення з відповідача 236,36 грн. 3% річних є обґрунтована та підлягає задоволенню.

Щодо позовної вимоги про стягнення 3 992,15 грн. інфляційних втрат суд зазначає наступне.

Індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, який визначається виключно Держкомстатом і його найменший період визначення становить місяць. Розрахунки індексу інфляції за квартал, період з початку року і т. п. проводяться ланцюговим методом, тобто шляхом множення місячних (квартальних і т.д.) індексів (наказ Держкомстату від 27.07.2007 р., № 265 Про затвердження Методики розрахунку базового індексу споживчих цін).

Сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція) [див. постанову Вищого господарського суду України від 05.04.2011 N 23/466 та лист Верховного Суду України "Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ" від 03.04.97 N 62-97р].

При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця (див. постанову Вищого господарського суду України від 01.02.2012 N 52/30).

Отже судом здійснено перерахунок інфляційних втрат, відповідно до якого загальний їх розмір становить 3 964,41 грн.

Щодо заперечень відповідача проти позову, які викладені у відзиві на позовну заяву, суд зазначає наступне. Як вбачається із матеріалів справи, позивач подав клопотання (вх.№38489/15 від 11.09.2015р.) та клопотання (вх.№40772/15 від 23.09.2015р.) про долучення до матеріалів справи наступних накладних: №866 від 21.01.2013р. на суму 2 000,00 грн., №906 від 24.07.2013р. на суму 4 262,00 грн., №917 від 23.08.2013р. на суму 11 440,00 грн., №920 від 09.09.2013р. на суму 7 116,00 грн., №921 від 09.09.2013р. на суму 8 810,00 грн., №928 від 19.11.2013р. на суму 1 536,00 грн., №936 від 29.12.2013р. на суму 2 898,00 грн., №18 від 10.06.2014р. на суму 116,00 грн.

У вказаних накладних вказано назву, кількість та ціну товару, що був поставлений відповідачу. Вказані накладні підписані як позивачем, так і відповідачем, що підтверджує факт отримання відповідачем товару вказаного у накладних.

Стосовно твердження відповідача, що у п.1.2. договору відсутнє визначення предмету договору, а отже невідомо який саме товар мається на увазі, суд звертає увагу, що найменування товару зазначено у накладних. Разом з тим, відповідач не заперечив про те, що договір є укладеним, а поставки здійснювались на підставі цього договору. Також, у судовому засіданні судом встановлено, що інших договорів на поставку товару сторонами не укладалось.

В порядку ст. 43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

В порядку ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до абзацу 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

З огляду на вищенаведені норми процесуального закону та як вбачається з матеріалів справи, відповідачем не спростовано доводів позовної заяви, не надано суду належних та допустимих доказів про наявність інших обставин ніж ті, що досліджені в ході судових засідань.

Сплата судового збору підтверджується платіжним дорученням №105647569 від 30.06.2015р. на суму 1 827,00 грн. Оскільки позов слід задоволити частково, керуючись нормами ст.49 ГПК України, суд дійшов висновку стягнути з відповідача на користь позивача 1 821,86 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст. 43, 33, 34, 43, 49, 82-85, 115, 116 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_2 підприємства Львівський облавтодор Відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України (79053, м.Львів, вул.В.Великого, 54, ) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (81334, Львівська область, Мостиський район, с.Берегове, ІПН НОМЕР_1) 5 230,00 грн. основного боргу, 404,43 грн. пені, 3 964,41 грн. інфляційних втрат, 236,36 грн. 3% річних та 1 821,86 грн. судового збору.

3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили, в порядку ст.116 ГПК України.

5. Рішення набирає законної сили відповідно до ст.85 ГПК України, може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст.ст.91-93 ГПК України.

Повний текст рішення

виготовлено 28.09.2015р.

Суддя Петрашко М.М.