КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" вересня 2015 р. Справа№ 910/13302/15
Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого: Агрикової О.В.

суддів: Рудченка С.Г.

Чорногуза М.Г.

при секретарі судового засідання Білецькому Л.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Господарського суду міста Києва від 09.07.2015 року

у справі №910/13302/15 (суддя - Пінчук В.І.)

за позовом публічного акціонерного товариства «Мотор Січ»

до Міністерства оборони України

про стягнення 24 032 150,40 грн

за участю представників сторін:

від позивача: Польнікова Н.В., довіреність №153 від 07.07.2015 року;

від відповідача: Півторак Т.О., довіреність №220/д/395 від 02.06.2015 року

ВСТАНОВИВ:
У травні 2015 року публічне акціонерне товариство «Мотор Січ» (позивач у справі) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Міністерства оборони України (відповідач у справі) про стягнення 24 032 150,40 грн (а.с. 11-19).

30.06.2015 р. через канцелярію суду представником позивача подана заява про збільшення розміру позовних вимог, в якій останній просить суд стягнути з відповідача 21 080 833, 68 грн основного боргу та 3 480 024, 02 грн збитки від інфляції, а всього 24 560 857, 70 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.07.2015 року позовні вимоги, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, задоволено повністю. Присуджено до стягнення з Міністерства оборони України на користь публічного акціонерного товариства «Мотор Січ» 21 080 833, 68 грн основного боргу, 3 480 024,02 грн збитків від інфляції та судовий збір у розмірі 73 080,00 грн (а.с. 226-229).

Рішення місцевого господарського суду мотивоване тим, що позивачем належними та допустимими доказами доведено факт невиконання відповідачем зобов`язань з оплати виконаних робіт за договором про закупівлю послуг за державні кошти №294/14/112 від 15.12.2014 року, а тому на підставі умов договору, ст. ст. 525, 526, 611, 625 Цивільного кодексу України (далі по тексту ЦК України) задовольнив позов повністю.

Не погодившись із вказаним рішенням, Міністерство оборони України подало до Київського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 09.07.2015 року по справі №910/13302/15 та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач, посилаючись на п. 7.3. договору про закупівлю послуг за державні кошти №294/14/112 від 15.12.2014 року, зазначає про відсутність підстав для стягнення з нього 3 480 024,02 грн збитків від інфляції. Разом з тим, апелянт стверджує, що оскільки Міністерство оборони України є органом державної влади, який фінансується за рахунок коштів Державного бюджету України, то, враховуючи положення Бюджетного кодексу України, у відповідача відсутні підстави для проведення у 2015 році розрахунків за бюджетними зобов`язаннями 2014 року щодо оплати виконаних робіт.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 27.08.2015 року було поновлено Міністерству оборони України пропущений строк для подання апеляційної скарги, прийнято до провадження апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Господарського суду міста Києва від 09.07.2015 року у справі №910/13302/15 та призначено розгляд справи на 23.09.2015 року.

17.09.2015 року позивач подав через канцелярію суду відзив на апеляційну скаргу в якому зазначив, що рішення господарського суду міста Києва від 09.07.2015 року є законним, обґрунтованим, винесеним на підставі досліджених фактичних обставин справи і доказів, наданих сторонами в їх сукупності, а відтак апеляційна скарга Міністерства оборони України не підлягає задоволенню.

У судовому засіданні 23.09.2015 року представник відповідача підтримав вимоги апеляційної скарги, просив скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 09.07.2015 року по справі №910/13302/15 та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Представник позивача у справі у судовому засіданні 23.09.2015 року заперечував проти доводів апеляційної скарги і просив рішення Господарського суду міста Києва від 09.07.2015 року залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 101 ГПК України, у процесі перегляду справи, апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково наданими доказами, якщо заявник обґрунтував неможливість їх надання суду в першій інстанції з причин, що не залежали від нього, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв`язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення або ухвали місцевого суду у повному обсязі.

Судова колегія Київського апеляційного господарського суду, розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення присутніх представників сторін, дослідивши представлені докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права встановила наступне.

15.12.2014 року між публічним акціонерним товариством «Мотор Січ» ( позивач у справі, виконавець за договором ) та Міністерством оборони України (відповідач у справі, замовник за договором) укладено договір про закупівлю послуг за державні кошти №294/14/112 (а.с. 22-43), відповідно до п. п. 1.1-1.2. якого виконавець зобов`язався надати у терміни відповідно до Специфікації (Додаток №1) послуги щодо капітального ремонтування та переобладнання повітряних літальних апаратів і авіаційних двигунів типу ТВ3-117, що належать на праві власності Міністерству оборони України, а замовник зобов`язався прийняти та оплатити вказані послуги.

Згідно п. 3.1. договору його ціна становить 35 967 272,76 грн за загальним фондом КПКВ 2101020/13, КЕКВ 2260, стаття 3602 кошторису Міністерства оборони України, в тому числі ПДВ (20%) у розмірі 5 994 545,46 грн.

Як передбачено п. 3.3. договору, замовник оплачує виконані та прийняті послуги за договірною ціною, встановленою сторонами та зафіксованою у Протоколі погодження договірної ціни на закупівлю послуг (Додаток 3), яка відповідає обґрунтованим фактичним витратам, понесеним виконавцем (згідно даних бухгалтерського обліку) та прийнятих замовником з урахуванням встановленого договором рівня прибутку.

Відповідно до п. 4.2. договору розрахунки проводяться шляхом оплати замовником виконаних та прийнятих послуг протягом 30 банківських днів після отримання замовником документів на оплату, згідно п. 4.2 договору ( за умови надходження бюджетних коштів на рахунки Міністерства оборони України).

Розрахунки за надані послуги здійснюються за фактом надання послуг, протягом поточного бюджетного 2014 року, згідно з чинним законодавством, після отримання замовником документів на оплату: рахунку-фактури; посвідчення Військового представництва (Додаток 5); протоколу погодження договірної ціни на закупівлю послуг (Додаток 3); Акту приймання (форма 4, встановлена наказом МО України від 24.12.2010 року №690), затвердженого керівником установи, що зазначена в наряді, виданою службою забезпечення замовника, на отримання виробів від виконавця; Акту приймання послуг, затвердженого виконавцем та замовником (Додаток 4).

Пунктом 5.1 договору узгоджено термін надання послуг до 25.12.2014 року (включно), згідно зі специфікацією (Додаток №1) після письмового повідомлення замовника, передбаченого п. 1.4 договору, в обсязі послуг зазначених у письмовому повідомленні.

Згідно п. 5.2 договору надання позивачем послуг відповідачу здійснюється на підприємстві позивача.

Надання послуг оформлюється Актом приймання послуг (Додаток №4), що затверджується виконавцем та замовником (п. 5.13 договору ).

Як передбачено п. 5.14 договору, датою надання послуг виконавцем є остання дата затвердження Акту приймання послуг (Додаток №4 ) замовником. Замовник затверджує акт приймання послуг при наявності висновку Військового представництва щодо витрат з надання послуг, та отримання посвідчення Військового представництва, яким підтверджується відповідність наданих послуг вимогам, зазначеним у договорі (щодо якості послуг).

Договір набирає чинності з моменту підписання двома сторонами та діє до 31.12.2014 року, а в частині проведення розрахунків, гарантійних зобов`язань до повного виконання сторонами своїх зобов`язань (п.п 10.1-10.2).

Як вірно встановлено місцевим господарським судом судом, на виконання умов договору №294/14/112 від 15.12.2014 року позивач здійснив капітальний ремонт і переобладнання авіаційних двигунів, що належать до державної власності, а саме: для військової частини НОМЕР_1 смт. Чорнобаївка Херсонської області на авіаційному двигуні ТВ3-117В зав. № 152; для військової частини НОМЕР_2 м. Броди, Львівської області на авіаційному двигуні ТВ3-117В зав. №085; для ДП «Авіакон» м. Конотоп, Сумська область, на авіаційних двигунах ТВ3-117ВМА зав. №187, №417, на авіаційних двигунах ТВ3-117ВМ зав. №305, №220, на двигунах ТВ3-117 ВМА (ВМ) зав. №005, №212, №173, №300, №009, №002, №299, № 298.

Фактичне відвантаження позивачем відремонтованих двигунів підтверджується: накладними на відпуск: № 0288564 від 25.12.2014 р., № 0288558 від 25.12.2014 р. та № 0288559 від 25.12.2014 р. (а.с. 107-108, 111-112, 115-116), а також товарнотранспортними накладними: №00150 від 25.12.2014 р., № б/н від 25.12.2014 р. та №1425 від 25.12.2014 р (109-110, 113-114, 117-118), копії яких наявні в матеріалах справи.

Приймання відповідачем відремонтованих двигунів підтверджується також відповідними актами приймання авіаційно технічного майна від 25.12.2014 року (а.с. 45-50), а факт приймання відповідачем наданих позивачем послуг на загальну суму 21 080 833,68 грн актами приймання послуг (за формою визначеною сторонами у Додатку 4 договору), які затверджені та підписані зі сторони відповідача 10.03.2015 року (а.с. 123-128).

Відтак, вищезазначеними матеріалами справи підтверджується факт надання позивачем робіт з ремонту та переобладнання майна і відповідно до п. 5.14 договору кінцеве прийняття таких робіт 10.03.2015 року відповідачем без будь-яких зауважень на загальну суму 21 080 833,68 грн.

У відповідності до умов договору, публічне акціонерне товариство «Мотор Січ» виставило Міністерству оборони України рахунки на оплату виконаних робіт, а саме: рахунок №1/2930п від 10.03.2015 року на суму 17 826 869,88 грн, №1/2928п від 10.03.2015 року на суму 1 486 623,42 грн та №1/2929п від 10.03.2015 року на суму 1 767 340,38 грн, а всього на суму 21 080 833,68 грн (а.с. 129-131).

Відповідно до п. 3.5. договору, відповідач повинен був розрахуватись із позивачем у строк 30 банківських днів після отримання визначеного п. 4.2. договору пакету документів.

Враховуючи, що документи, передбачені п. 4.2. договору, а саме Акти приймання послуг (Додаток 4) та рахунки-фактури були затверджені відповідачем 10.03.2015 року, то відповідно 30-денний строк оплати сплинув 22.04.2015 року. При цьому, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що позивачем невірно визначено кінцевий строк оплати виконаних робіт - 09.04.2015 року, оскільки позивач здійснював розрахунок, виходячи із календарних днів, в той час, як договором встановлено оплату протягом 30 банківських днів.

Таким чином, беручи до уваги умови договору, а також приписи ч. 3 ст. 67, ч. 2 ст. 73 Кодексу законів про працю України щодо визначення неробочим днем день релігійного свята Пасхи та порядок перенесення вихідного дня, апеляційним господарським судом встановлено, що Міністерство оборони України повинно було оплатити публічному акціонерному товариству «Мотор Січ» виконані на підставі договору роботи у строк до 22.04.2015 року.

Однак, у вищезазначений строк Міністерство оборони України не оплатило позивачу вартість виконаних робіт у сумі 21 080 833,68 грн, що і стало підставою для звернення з даним позовом до суду.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Зі змісту укладеного договору вбачається, що за своєю правовою природою укладений договір є договором підряду.

Відповідно до ст.837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Договір підряду відноситься до оплатних, двосторонніх договорів.

Згідно ч. 1 ст. 853 ЦК України замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

Частиною 1 ст. 854 ЦК України унормовано, якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Відповідно до ст. 193 ГК України, ст. ст. 525, 526 ЦК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Сторонами у договорі був визначений строк оплати виконаних робіт, а саме протягом 30 банківських днів після отримання замовником документів на оплату згідно п. 4.2. договору.

Позивачем належними та допустимими доказами доведено, а відповідачем у визначеному законом порядку не спростовано факту порушення взятих на себе зобов`язань щодо оплати виконаних позивачем робіт на загальну суму 21 080 833,68 грн.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду погоджується з висновком Господарського суду міста Києва про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 21 080 833,68 грн.

Одночасно, колегія суддів відхиляє доводи апелянта щодо неможливості виконання у 2015 році розрахунків за бюджетними зобов`язаннями 2014 року, оскільки відповідно до п. 2 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 13.07.2012 року № 01-06/908/2012 за змістом частини другої статті 617 ЦК України, частини другої статті 218 ГК України та рішення Європейського суду з прав людини у справі «Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України» від 18.10.2005 року відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України на відповідний рік, не виправдовує бездіяльність органу державної влади і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення грошового зобов`язання (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 15.05.2012 року № 11/446, постановах Вищого господарського суду України від 19.03.2015 року у справі №910/24268/14, від 24.12.2014 року у справі №906/404/14).

Позивачем також заявлено вимогу про стягнення з відповідача на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України інфляційних втрат у розмірі 3 480 024,02 грн, нарахованих згідно заяви про збільшення розміру позовних вимог (а.с. 190-191) за період з 10.04.2015 року по 26.06.2015 року.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 612 ЦК України унормовано, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За приписами ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України за прострочення виконання грошового зобов`язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 7.3. договору, сторонами погоджено, що відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України та ч. 6 ст. 231 ГК України сторони встановили інший розмір процентів для замовника: 0 (нуль) процентів.

Вищезазначеним пунктом договору сторони визначили інший розмір процентів річних у випадку прострочення виконання відповідачем свого грошового зобов`язання, право на що закріплено ч. 2 ст. 625 ЦК України. При цьому, ні цей пункт, ні інші положення договору не звільняють відповідача, як замовника, від відповідальності у вигляді сплати інфляційних втрат за невиконання свого зобов`язання. Окрім того, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до ч. 3 ст. 614 ЦК України правочин, яким скасовується чи обмежується відповідальність за умисне порушення зобов`язання, є нікчемним.

Беручи до уваги зазначене, колегія суддів вважає правомірним нарахування позивачем інфляційних втрат на суму заборгованості.

Однак, дослідивши розрахунок заявлених до стягнення інфляційних втрат, апеляційний господарський суд встановив, що наданий позивачем розрахунок є невірним, оскільки позивачем неправильно визначено кінцевий строк для оплати вартості виконаних робіт, а відтак невірно встановлено початок періоду нарахування інфляційних втрат.

Як уже зазначалось вище, договором був встановлений строк для оплати робіт протягом 30 банківських днів з дня отримання замовником документів на оплату. Оскільки лише 10.03.2015 року відповідачем було підписано Акти приймання послуг (Додаток 4) та отримано рахунки на оплату, то відповідно саме з 10.03.2015 року (з урахуванням вимог ст. ст. 253, 254 ЦК України, ч. 3 ст. 67, ч. 2 ст. 73 Кодексу законів про працю України) слід відраховувати тридцять банківських (а не календарних) днів для оплати. Відтак відповідач повинен був оплатити вартість виконаних позивачем робіт до 22.04.2015 року, але оскільки у визначений строк Міністерство оборони України не розрахувалось з позивачем, то першим днем порушення зобов`язання по оплаті є відповідно 23.04.2015 року (а не 10.04.2015 року, як про це зазначає позивач) і саме з цієї дати слід розраховувати збитки від інфляції.

З урахуванням викладеного, апеляційний господарський суд здійснив власний розрахунок інфляційних втрат на суму боргу 21 080 833,68 грн за період прострочення з 23.04.2015 року по 26.06.2015 року і дійшов висновку, що з Міністерства оборони України на користь публічного акціонерного товариства «Мотор Січ» підлягають стягненню 549 956,79 грн інфляційних втрат. В стягненні 2 930 067,23 грн збитків від інфляції суд відмовляє у зв`язку з невірним розрахунком.

За таких обставин, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду вважає, що місцевим господарським судом належним чином досліджено обставини справи та надано цим обставинам відповідну правову оцінку, однак у зв`язку з невірним розрахунком інфляційних втрат, рішення Господарського суду міста Києва від 09.07.2015 року у справі №910/13302/15 підлягає частковому скасуванню з прийняттям нового рішення про часткове задоволення позову.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судовий збір за розгляд справи у суді першої інстанції та в апеляційному господарському суді покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 102, п.2 ч. 1 ст. 103, п.3 ч. 1 ст. 104, ст.105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Господарського суду міста Києва від 09.07.2015 року у справі №910/13302/15 задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 09.07.2015 року у справі №910/13302/15 змінити.

3. Резолютивну частину рішення викласти в наступній редакції:

«1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Міністерства оборони України (03168, м. Київ, проспект Повітрофлотський, буд. 6, ) на користь публічного акціонерного товариства «Мотор Січ» (69068, м. Запоріжжя, проспект Моторобудівників, буд. 15, ) 21 080 833 (двадцять один мільйон вісімдесят тисяч вісімсот тридцять три) грн 68 коп основного боргу, 549 956 (п`ятсот сорок дев`ять тисяч дев`ятсот п`ятдесят шість) грн 79 коп. збитків від інфляції та 64 361 (шістдесят чотири тисячі триста шістдесят одна) грн 56 коп судового збору.

3. В іншій частині позову відмовити.»

4. Стягнути з публічного акціонерного товариства «Мотор Січ» (69068, м. Запоріжжя, проспект Моторобудівників, буд. 15, ) на користь Міністерства оборони України (03168, м. Київ, проспект Повітрофлотський, буд. 6, ) 4 359 (чотири тисячі триста п`ятдесят дев`ять) грн 22 коп судового збору за подання апеляційної скарги.

5. Доручити Господарському суду міста Києва видати накази.

6. Справу № 910/13302/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя О.В. Агрикова

Судді С.Г. Рудченко

М.Г. Чорногуз