РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" вересня 2015 р. Справа № 903/584/15

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Гудак А.В.

судді Олексюк Г.Є. ,

судді Василишин А.Р.

при секретарі Лукащик Г.В.

за участю представників сторін:

позивача - не з'явився

відповідача - ОСОБА_1, керівник на підставі наказу № 16 від 18.07.2013 р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача - Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

на рішення господарського суду Волинської області від 09.07.15 р. у справі № 903/584/15

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Теплосервіс -Луцьк", м. Луцьк

про стягнення 7 118,62 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Волинської області від 09.07.2015 р. у позові Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Теплосервіс-Луцьк" про стягнення 7 118,62 грн. відмовлено.

Рішення господарського суду Волинської області мотивоване тим, що сторони у даній справі, уклавши договір №554/30 від 02.10.2014р., змінили порядок і строк проведення розрахунків по оплаті за природний газ, переданий на підставі договору купівлі продажу №13/2655-ТЕ-2 від 28.12.2012р. Товариство з обмеженою відповідальністю "Теплосервіс -Луцьк" 27.10.2014 р. у встановлені договором про організацію взаєморозрахунків №554/30 від 02.10.2014 р. строки повністю розрахувалося з ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" за переданий природний газ.

Суд першої інстанції прийшов до висновку, що у даному випадку відсутні правові підстави для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, та стягнення з відповідача 7 118,62 грн., з них: 558,41 грн. процентів річних за період з 12.08.2014 р. по 27.10.2014 р., 6 560,21 грн. збитків, завданих інфляцією, за період квітень 2014 р. жовтень 2014 р.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач - Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить поновити строк на подання апеляційної скарги на рішення господарського суду Волинської області від 09.07.2015 р. та прийняти апеляційну скаргу до провадження; скасувати рішення господарського суду Волинської області та прийняти нове, яким стягнути з відповідача на користь позивача 3 % річних в сумі 558,41 грн., інфляційні втрати в сумі 7 118,62, грн.; судові витрати покласти на відповідача.

На думку скаржника, рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, скаржник зазначає, що відповідачем було порушено договір в частині строків та обсягів розрахунків за поставлений природний газ за договором №13/2655-ТЕ-2 купівлі-продажу природного газу.

В апеляційній скарзі скаржник зазначає, що 02.10.2014 р. Головним управлінням Державної казначейської служби України у Волинській області, Департаментом фінансів Волинської обласної державної адміністрації, Управлінням фінансів та бюджету Луцької міської ради, ТзОВ "Теплосервіс-Луцьк" та ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" був укладений договір № 554/30 про організацію взаєморозрахунків. В той же час, період нарахування пені, 3% річних та інфляційних, що були заявлені до стягнення - з 12 серпня 2014 року по 27 жовтня 2014 року. Зазначеній обставині не було надано оцінку судом, доводи позивача з цього приводу суд невмотивовано відхилив, не зазначивши про це в мотивувальній частині рішення всупереч ст.84 ГПК України.

Скаржник зауважує, що Договір № 554/30 не містить положень про те, що умови Договору № 554/30 застосовуються до відносин між Національною акціонерною компанією Нафтогаз України та ТОВ Теплосервіс-Луцьк, які виникли до моменту укладення договору.

На думку скаржника, оскільки договір № 554/30 було укладено 2 жовтня 2014 року, він не може розповсюджувати свою дію на відносини, що виникли між сторонами в період з 14 лютого 2013 року по 11 серпня 2014 року. Таким чином, суд неправомірно застосував Договір № 554/30 до правовідносин, які існували раніше, чим порушив ст.631 Цивільного кодексу України.

В апеляційній скарзі скаржник відзначає, що суд першої інстанції неправильно послався на п.15 Договору №554/30, яким сторони засвідчили, що після виконання договору вони не мають одна до одної жодних претензій стосовно предмету договору. На думку скаржника, в п. 15 Договору мається на увазі, що після виконання договору сторони не мають одна до одної претензій стосовно організації проведення сторонами взаєморозрахунків, а не претензій як таких.

Скаржник зазначає, що відхиляючи доводи позивача, а також ігноруючи наявні докази, місцевий господарський суд не зазначив у рішенні правового обґрунтування і тих доведених фактичних обставин, з огляду на які ці доводи або докази не взято до уваги судом, чим було грубо порушено ст.4-2, ст.43, ст.84 ГПК України, що призвело до прийняття неправильного рішення.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 28.08.2015 р. поновлено пропущений строк на подання апеляційної скарги та прийнято її до провадження, розгляд скарги призначено на 23.09.2015 р.

23.09.2015 р. на адресу суду від відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Теплосервіс-Луцьк" надійшов відзив на апеляційну скаргу № 185 від 21.09.2015 р., в якому відповідач просить рішення господарського суду Волинської області від 09.07.2015 р. у справі № 903/584/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу позивача - без задоволення; судові витрати покласти на позивача.

Представник позивача в судове засідання 23.09.2015 року не зявився, про час, день та місце слухання повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Представник відповідача в судовому засіданні 23.09.2015 р. заперечила проти доводів апеляційної скарги. Вважає, що рішення суду першої інстанції від 09.07.2015 р. є законним та обґрунтованим, таким, що прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Відповідно до статті 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Враховуючи приписи ст.101 ГПК України про межі перегляду справ в апеляційній інстанції, ст. 102 ГПК України про строки розгляду апеляційної скарги та той факт, що неявка в засідання суду представника позивача, належним чином та відповідно до законодавства повідомленого про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає перегляду оскарженого рішення, судова колегія визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності представника позивача та за наявними в матеріалах справи доказами.

Рівненський апеляційний господарський суд, заслухавши пояснення представника відповідача у судовому засіданні, розглянувши доводи апеляційної скарги, заперечення на апеляційну скаргу, дослідивши наявні матеріали справи, перевіривши повноту встановлення обставин справи та їх юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає, що рішення господарського суду Волинської області від 09.07.2015 р. у даній справі слід залишити без змін, а апеляційну скаргу скаржника - без задоволення, виходячи з наступного.

Як вбачається матеріалів справи, 28.12.2012 року між публічним акціонерним товариством Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (продавець) та товариством з обмеженою відповідальністю Теплосервіс-Луцьк (покупець) було укладено договір №13/2655-ТЕ-2 купівлі-продажу природного газу (далі Договір) (а.с. 9-14).

Пунктом 1.1 Договору продавець зобов'язався передати у власність покупцю в 2013 р. природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ Національна акціонерна компанія Нафтогаз України за кодом згідно з УКТ ЗЕД НОМЕР_1, а покупець зобов'язувався прийняти та оплатити цей природний газ.

Відповідно до п. 1.2 Договору газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням, релігійними організаціями та національними творчими спілками та їх регіональними осередками (крім обсягів, що використовуються для виробничо-комерційної діяльності).

Згідно п. 5.1 ціна (граничний рівень ціни) на газ для теплопостачальних підприємств та послуги і його транспортування установлюються Національною комісією регулювання електроенергетики України (НКРЕ).

Пунктом 5.2 передбачено, що ціна за 1000 куб. м. природного газу становить 1 091,00 грн. з урахуванням збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу за регульованим тарифом та без урахування податку на додану вартість. До сплати за 100 куб. м. природного газу 1091,00 грн., крім того ПДВ 20 % - 218,20 грн., всього з ПДВ 1309,20 грн.

Загальна вартість цього договору на дату його укладення становить 250 930,00 грн., крім того ПДВ 50 186,00 грн., разом з ПДВ 301 116,00 грн. (п. 5.5 Договору).

Відповідно до п. 6.1 оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 10 % поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Згідно п. 7.1 Договору за невиконання або неналежне виконання договірних зобовязань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених чинним законодавством України, а також цим договором.

Пунктом 7.2 Договору передбачено, що у разі невиконання покупцем умов п. 6.1 цього договору продавець має право не здійснювати поставку газу або обмежити поставку пропорційно до кількості несплачених обсягів з наступною поставкою цих обсягів при умові їх оплати та наявності технічної можливості. У разі невиконання покупцем п. 6.1 Договору він у безспірному порядку зобовязується сплатити, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня ввід суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у 5 років (п. 9.3)..

Відповідно до п. 11.1 Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, діє в частині реалізації газу до 31.12.2013 р., а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.

Договір договір №13/2655-ТЕ-2 купівлі-продажу природного газу від 28.12.2012 р. підписаний сторонами та скріплений їх печатками.

На виконання умов договору №13/2655-ТЕ-2 купівлі-продажу природного газу від 28.12.2012 р. позивач впродовж січня-грудня 2013 року передав відповідачу природний газ на загальну суму 145 102,58 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу:

від 31.01.2013 р. на суму 24 006,81 грн.,

від 28.02.2013 р. на суму 13 152,23 грн.,

від 31.03.2013 р. на суму 19 483,51 грн.,

від 30.04.2013 р. на суму 13 919,41 грн.,

від 31.05.2013 р. на суму 2 702,19 грн.,

від 30.06.2013 р. на суму 4 618,86 грн.,

від 31.07.2013 р. на суму 4 409,39 грн.,

від 31.08.2013 р. на суму 4 786,43 грн.,

від 30.09.2013 р. на суму 6 172,87 грн.,

від 31.10.2013 р. на суму 8 700,95 грн.,

від 30.11.2013 р. на суму 14 947,14 грн.,

від 31.12.2013 р. на суму 28 202,79 грн. (а.с. 16-37).

02 жовтня 2014 р. між Головним управлінням Державної казначейської служби України у Волинській області, Департаментом фінансів Волинської обласної державної адміністрації, Управлінням фінансів та бюджету Луцької міської ради, ТзОВ Теплосервіс-Луцьк та ПАТ Національна акціонерна компанія Нафтогаз України був укладений договір № 554/30 про організацію взаєморозрахунків (відповідно до пункту 2 статті 16 Закону України Про Державний бюджет України на 2014 рік) (далі Договір, а.с. 70-72).

Договір № 554/30 предметом судових розглядів не виступав, недійсним судом не визнавався, сторонами розірваний не був.

Згідно з п.1 договору №554/30 від 02.10.2014р. предметом договору є організація проведення сторонами взаєморозрахунків відповідно до пункту 24 статті 14 та пункту 2 статті 16 Закону України Про Держаний бюджет України на 2014 рік і Порядку та умов надання у 2014 році субвенції з державного бюджету місцевими бюджетами на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалася та постачалися населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №30 від 29.01.2014р..

В п.2-7 договору №554/30 від 02.10.2014р. сторони погодили порядок проведення взаєморозрахунків, згідно з яким Казначейство перераховує кошти в сумі 88 232,13 грн., які надійшли до спеціального фонду державного бюджету від продажу облігацій внутрішньої державної позики згідно п.2 ст.16 Закону України Про Державний бюджет України на 2014 р. Головному управлінню Державної казначейської служби України у Волинській області, яке в свою чергу перераховує дану суму Департаменту фінансів Волинської обласної державної адміністрації. Департамент перераховує дані кошти Управлінню фінансів та бюджету Луцької міської ради, яке перераховує цю суму відповідачу. Відповідач перераховує дану суму 88232,13 грн. позивачу для погашення заборгованості за спожитий природний газ згідно з договору №13/2655-ТЕ-2 від 28.12.2012р..

Як узгоджено в п.9 договору №554/30 від 02.10.2014р. в графі платіжного доручення Призначення платежу має бути посилання на пункт 24 статті 14 та пункт 2 статті 16 Закону України Про Державний бюджет України на 2014 рік, а також на дату та номер договору.

Підпунктом 2 п.10 договору №554/30 визначено, що з метою виконання договору сторони зобовязуються не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до договору.

Згідно з п.п. 13, 15 договору №554/30 він набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання сторонами своїх зобовязань; після виконання договору сторони не мають одна до одної жодної претензії стосовно предмета договору.

Відповідач повністю оплатив вартість природного газу, переданого за договором №13/2655-ТЕ-2 купівлі-продажу природного газу від 28.12.2012 р., що підтверджується платіжним дорученням № 6 від 27.10.2014 р. на суму 88 232,13 грн. (а..с.73).

Рішенням господарського суду Волинської області від 12.11.2014р. у справі № 903/1034/14 провадження у справі за позовом ПАТ Національна акціонерна компанія Нафтогаз України до ТзОВ Теплосервіс-Луцьк в частині стягнення 88 232,13 грн. заборгованості за поставлений природний газ було припинено; у позовних вимогах ПАТ Національна акціонерна компанія Нафтогаз України до ТзОВ Теплосервіс-Луцьк в частині стягнення 22 391,84 грн., з них 8 285,53 грн. пені, 2 833,90 грн. 3% річних, 11 272,41 грн. інфляційних втрат відмовлено; стягнуто з ТзОВ Теплосервіс-Луцьк на користь ПАТ Національна акціонерна компанія Нафтогаз України 1764,64 грн. сплаченого позивачем судового збору.

Рішення господарського суду Волинської області від 12.11.2014р. у справі № 903/1034/14 за позовом Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м. Київ до Товариства з обмеженою відповідальністю Теплосервіс-Луцьк, м. Луцьк про стягнення 110623,97 грн. було залишено без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 04.02.2015р. та постановою Вищого господарського суду України від 21.04.2015р. та згідно із ст.35 Господарського процесуального кодексу України не потребують повторного доказування.

Зокрема в судових рішеннях зазначено, що основна заборгованість в сумі 88 232,13 грн. погашена відповідачем - Товариством з обмеженою відповідальністю "Теплосервіс-Луцьк" після порушення провадження у справі № 903/1034/14, а тому було припинено провадження у справі № 903/1034/14 в частині стягнення з відповідача основної суми заборгованості - 88 232,13 грн. через відсутність предмету спору. Окрім того, суд першої інстанції прийшов до висновку, що відсутні підстави для стягнення пені, передбаченої п. 7.2 Договору №13/2655-ТЕ-2 купівлі-продажу природного газу та застосування наслідків за порушення грошового зобов'язання, передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України, оскільки уклавши договір про організацію взаєморозрахунків, сторони тим самим змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ, поставлений відповідно до договору №13/2655-ТЕ-2 купівлі-продажу природного газу, зобов'язання по Договору №554/30 про організацію взаєморозрахунків виконано відповідачем в межах порядку і строків, встановлених даним договором, що стверджується платіжним дорученням №6 від 27.10.2014 р. Договір №554/30 про організацію взаєморозрахунків ознак новації не містить, умовами даного договору змінено лише умови та строки оплати поставленого природного газу за договором №13/2655-ТЕ-2 купівлі -продажу природного газу, а не укладено нове зобов'язання про поставку природного газу, тому новації в розумінні частини 2 статті 604 ЦК України не відбулося. Окрім того, відзначено, що для застосування санкцій, передбачених п. 7.2 Договору №13/2655-ТЕ-2 та наслідків порушення грошового зобов'язання, передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України, необхідно, щоб оплату було здійснено поза межами порядку і строків, встановлених договором про організацію взаєморозрахунків, який діяв на момент розгляду справи і відповідно до пункту 15 якого сторони засвідчили, що після виконання договору вони не мають одна до одної жодних претензій стосовно предмета договору.

Позивач у даній справі звернувся до суду першої інстанції з вимогою стягнення з відповідача 558,41 грн. процентів річних - за період з 12.08.2014 р. по 27.10.2014 р., 6 560,21 грн. збитків, завданих інфляцією - за період квітень 2014 р. жовтень 2014 р.

Абзацом 2 ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України (далі - ГК України) передбачено, що майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставою виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ст. 174 ГК України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору.

Частиною 1 ст. 173 ГК України передбачено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено обов'язок суб'єктів господарювання та інших учасників господарських відносин виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України "Про теплопостачання" державна підтримка у сфері теплопостачання надається відповідно до обсягів коштів, передбачених законом про Державний бюджет України та місцевими бюджетами на відповідний рік, а також коштів на проведення науково-дослідних робіт з удосконалення систем теплопостачання та енергозбереження.

Статтею 23 Закону України "Про Державний бюджет України на 2012 рік" передбачено, що перерахування субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування, здійснюється у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.06.2012 № 517 затверджено Порядок та умови надання у 2012 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування.

Зазначений Порядок визначають механізм перерахування і надання у 2012 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування (далі - заборгованість) (п. 1.1 Порядку).

Згідно з п. 4 цього Порядку підставою для проведення розрахунків з погашення заборгованості є договір про організацію взаєморозрахунків, який укладається підприємствами, що виробляють, транспортують та постачають теплову енергію населенню або надають населенню послуги з централізованого водопостачання та водовідведення (далі - надавачі послуг), та іншими учасниками розрахунків з погашення заборгованості (далі - учасники розрахунків), у тому числі у разі заміни сторони у зобов'язанні під час здійснення розрахунків за придбану/реалізовану на оптовому ринку електричну енергію, на підставі довідки, що підтверджує наявність в учасників розрахунків кредиторської та/або дебіторської заборгованості на дату підписання такого договору.

Учасниками розрахунків є територіальні органи Казначейства; Міністерство фінансів Автономної Республіки Крим, обласні, міські у м. Києві та Севастополі фінансові управління, фінансові управління районних, районних у м. Києві та м. Севастополі держадміністрацій чи структурні підрозділи з питань фінансів виконавчих органів міських (міст обласного значення) рад (далі - місцеві фінансові органи); надавачі послуг; Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", її філії, дочірні підприємства і компанії; суб'єкти господарювання, що здійснюють постачання природного газу за регульованим тарифом; підприємства, що здійснюють передачу та постачання електричної енергії (далі - енергопостачальники); державне підприємство "Енергоринок"; енергогенеруючі компанії та їх кредитори - постачальники вугільної продукції; державне підприємство "Вугілля України"; вугледобувні підприємства; Держрезерв. Кількість сторін договору про організацію взаєморозрахунків є необмеженою та визначається такою кількістю учасників розрахунків, виконання договору якими забезпечить погашення заборгованості та надходження до бюджету коштів у сумі, необхідній для її погашення. Учасниками розрахунків можуть бути підприємства, установи, організації та інші суб'єкти господарювання незалежно від форми власності. Із суб'єктами господарювання, що здійснюють постачання природного газу, та енергопостачальниками проводяться розрахунки з погашення кредиторської заборгованості за спожиті енергоносії (без урахування пені, штрафних та фінансових санкцій).

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відсутні підстави для застосування наслідків за порушення грошового зобовязання, передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України, оскільки уклавши договір про організацію взаєморозрахунків, сторони тим самим змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ, поставлений відповідно до договору №13/2655-ТЕ-2 купівлі-продажу природного газу від 28.12.2012 р.

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що договір № 554/30 від 02.10.2014 р. про організацію взаєморозрахунків між Головним управлінням Державної казначейської служби України у Волинській області, Департаментом фінансів Волинської обласної державної адміністрації, Управлінням фінансів та бюджету Луцької міської ради, ТзОВ Теплосервіс-Луцьк та ПАТ Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, не є новацію щодо договору №13/2655-ТЕ-2 купівлі-продажу природного газу від 28.12.2012 р. у розумінні ч. 2 ст. 604 ЦК України, оскільки при його укладанні сторони не припинили первісні зобов'язання за договором №13/2655-ТЕ-2 від 28.12.2012 р. на постачання природного газу для вироблення теплової енергії, замінивши їх новими зобов'язаннями між тими ж сторонами, а лише організували взаєморозрахунки із погашення заборгованості за природний газ за цим договором.

Окрім того, за умовами договору № 554/30 від 02.10.2014 р. про організацію взаєморозрахунків передбачалося не тільки надання державою коштів на погашення заборгованості, але також змінювалися строки виконання боржником грошових зобов'язань перед кредитором, які виникли на підставі договору № 13/2655-ТЕ-2 від 28.12.2012 р.

Так, за змістом підпунктів 2, 3 п. 10 договорів про організацію взаєморозрахунків сторони зобов'язалися не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до договору та перерахувати кошти наступній стороні.

Договір набув чинності і державою профінансовано погашення заборгованості у сумі 88 232,13 грн. Договір не передбачав можливості існування між сторонами інших грошових зобов'язань та підстав для інших грошових вимог.

Як встановлено судом першої інстанції, розрахунок за поставлений природний газ відбувся у порядку та строки, передбачені у договорі про організацію взаєморозрахунків. Відтак, враховуючи, що строки виконання зобов'язання відповідачем дотримано, підстави для застосування положень ч. 2 ст. 625 ЦК України та, відповідно, задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача 558,41 грн. процентів річних - за період з 12.08.2014 р. по 27.10.2014 р., 6 560,21 грн. збитків, завданих інфляцією - за період квітень 2014 р. жовтень 2014 р., відсутні.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 09.09.2014 р. у справі № 5011-35/1533-2012-19/522-2012, від 30.09.2014 р. у справі № 5011-35/1534-2012-42/553-2012, від 16.09.2014 р. у справі № 5011-42/1230-2012-69/542-2012 та у справі № 924/1265/13 від 25.03.2015 р. Зокрема, у вищевказаних постановах зазначено, що для застосування наслідків порушення грошового зобов'язання, передбачених частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, необхідно, щоб оплату було здійснено поза межами порядку і строків, встановлених договором про організацію взаєморозрахунків.

Згідно ст. 111-28 ГПК України, рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України; суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішеннями Верховного Суду України.

З огляду на зазначені правові положення та встановлені обставини справи апеляційний господарський суд приходить до висновку, що доводи, викладені позивачем в апеляційній скарзі, є необґрунтованими, оскільки вони спростовуються зібраними по справі доказами і не відповідають вимогам закону.

З огляду на викладене, доводи скаржника, зазначені в апеляційній скарзі, апеляційним судом не визнаються такими, що можуть бути підставою згідно ст.104 Господарського процесуального кодексу України для скасування чи зміни оскаржуваного рішення, тому суд апеляційної інстанції вважає, що рішення місцевого господарського суду прийняте у відповідності до норм матеріального та процесуального права і його необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 49,99,101,103,105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Рішення господарського суду Волинської області від 09.07.2015 р. року у справі № 903/584/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу позивача - Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" - без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

3. Справу № 903/584/15 повернути до господарського суду Волинської області.

Головуючий суддя Гудак А.В.

Суддя Олексюк Г.Є.

Суддя Василишин А.Р.