КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" вересня 2015 р. Справа№ 910/3591/15-г

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Михальської Ю.Б.

суддів: Отрюха Б.В.

Тищенко А.І.

За участю представників:

від позивача: Шкабрій М.П. - за дов.

від відповідача: Федоренко О.В. - за дов.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «РЕТН»

на рішення Господарського суду міста Києва від 28.05.2015

у справі № 910/3591/15-г (суддя Пінчук В.І.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «РЕТН»

до Публічного акціонерного товариства «ЕНЕРГОБАНК»

про визнання зобов'язань припиненими

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «РЕТН» (далі, позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «ЕНЕРГОБАНК» (далі, відповідач або Банк) про:

- визнання припиненим зобов'язання Товариства з обмеженою відповідальністю «РЕТН» перед Публічним акціонерним товариством «ЕНЕРГОБАНК» за Договором про надання кредитної лінії № 1302-08 від 28.03.2013;

- визнання припиненим Договору застави від 28.03.2013, що був укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «РЕТН» та Публічним акціонерним товариством «ЕНЕРГОБАНК»;

- стягнення з Публічного акціонерного товариства «ЕНЕРГОБАНК» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «РЕТН» 2 853 126, 59 грн.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що на думку позивача зобов'язання сторін за Кредитним договором та, відповідно, Договором застави припинились у зв'язку з поєднанням боржника та кредитора в одній особі в силу приписів статті 606 Цивільного кодексу України та частини 2 статті 204 Господарського кодексу України.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 28.05.2015 у справі № 910/3591/15-г у задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «РЕТН» звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить рішення Господарського суду міста Києва від 28.05.2015 у справі № 910/3591/15-г скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до протоколу про автоматичний розподіл справ між суддями апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «РЕТН» у справі № 910/3591/15-г було передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Михальська Ю.Б., судді: Отрюх Б.В., Тищенко А.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 10.07.2015 апеляційну скаргу прийнято до провадження та розгляд справи призначено на 08.09.2015.

07.09.2015 представник відповідача подав через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу, у якому просив суд апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «РЕТН» залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 28.05.2015 залишити без змін.

Представник позивача у судове засідання, призначене на 08.09.2015, не з'явився, 08.09.2015 подав через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з його зайнятістю у іншому судовому засіданні.

Представник відповідача подав у судовому засіданні 08.09.2015 клопотання про продовження строку вирішення спору.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 08.09.2015 продовжено строк вирішення спору, клопотання позивача про відкладення розгляду справи задоволено, розгляд справи відкладено на 15.09.2015.

У судовому засіданні 15.09.2015 судом було оголошено перерву до 24.09.2015.

Представник позивача у судових засіданнях підтримував доводи, викладені ним у апеляційній скарзі, просив її задовольнити, рішення суду скасувати, позов задовольнити повністю.

Представник відповідача у судових засіданнях проти задоволення апеляційної скарги позивача заперечував, просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог позивача та вважає, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Згідно частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

У відповідності до статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до частини 2 статті 345 Господарського кодексу України кредитні відносини здійснюються на підставі кредитного договору, що укладається між кредитором і позичальником у письмовій формі. У кредитному договорі передбачаються мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов'язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, обов'язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту.

Як підтверджується матеріалами справи, 28.03.2013 між Товариством з обмеженою відповідальністю РЕТН» (позичальником) та Публічним акціонерним товариством «ЕНЕРГОБАНК» (банком) був укладений Договір про надання кредитної лінії № 1302-08 (далі, Кредитний договір) (том 1, а.с. 28-31).

Відповідно до умов Кредитного договору відповідач зобов'язався надати позивачу у тимчасове користування на умовах повернення, строковості, платності та цільового характеру грошові кошти (кредит) у вигляді відкличної не відновлювальної кредитної лінії з траншевим режимом кредитування з лімітом заборгованості у розмірі 3000000,00 (три мільйони) доларів США 00 центів, з терміном користування - до 28.03.2016 включно, процентною ставкою за користування кредитом - 12% річних.

Згідно статті 1 Закону України «Про заставу» застава - це спосіб забезпечення зобов'язань, якщо інше не встановлено законом.

В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами.

Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Так, 28.03.2013 з метою забезпечення виконання Кредитного договору між позивачем та відповідачем був укладений Договір застави (том 1, а.с. 32-38).

Відповідно до умов Договору застави позивач передав в заставу відповідачу належні йому на праві власності основні засоби, а саме: волоконно-оптичні лінії зв'язку та обладнання згідно з переліком (додаток № 1 до цього договору), що є невід'ємною частиною цього договору. Узгоджена сторонами оціночна вартість предмета застави становить 40 072 602,30 грн.

Відповідно до частини 1 статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно частини 1 статті 513 Цивільного кодексу України правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові, при цьому, відповідно до частини 1 статті 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Матеріалами справи підтверджується, що 22.01.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю «РЕТН» та фізичною особою Данілицьким Анатолієм Антоновичем укладено Договір відступлення права вимоги (том 1, а.с. 13-16), за умовами якого до ТОВ «РЕТН» перейшли права вимоги до Публічного акціонерного товариства «ЕНЕРГОБАНК» за договором №ДФ- про строковий банківський вклад з можливістю поповнення та виплатою відсотків щомісячно «Великі гроші» від 08.04.2014 та за договором №ДФ- про строковий банківський вклад з можливістю поповнення та виплатою відсотків щомісячно «Великі гроші» від 31.10.2014, в загальній сумі 24 800 038 (двадцять чотири мільйони вісімсот тисяч тридцять вісім) гривень 00 копійок, що станом на дату укладення Договору відступлення права вимоги по курсу обміну валют в ПАТ «Енергобанк» становило 1 572 848,00 грн. (один мільйон п'ятсот сімдесят дві тисячі вісімсот сорок вісім) доларів США.

23.01.2015 Товариство з обмеженою відповідальністю «РЕТН» направило на адресу відповідача повідомлення про відступлення Данілицьким A.A. права вимоги за договорами банківських вкладів №ДФ-105241- 2612 від 08.04.2014, № ДФ- від 31.10.2014, а також про припинення зобов'язань по кредитному договору №1302-08 від 28.03.2013 у зв'язку з об'єднанням боржника і кредитора в одній особі та проханням залишок грошових коштів з депозитних рахунків Даніліцького A.A. зарахувати на розрахунковий рахунок ТОВ «РЕТН» (том 1, а.с. 41).

Натомість, 27.01.2014 від відповідача надійшла відмова щодо припинення зобов'язання за Договором про надання кредитної лінії №1302-08 від 28.03.2013.

Як уже зазначалося, позивач в обґрунтування своїх позовних вимог та доводів апеляційної скарги посилається на приписи статті 606 Цивільного кодексу України та частини 2 статті 204 Господарського кодексу України, які регулюють відносини щодо припинення зобов'язань поєднанням боржника і кредитора в одній особі.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначив, що на підставі договору про відступлення вимоги від 22.01.2015, укладеного між ТОВ «РЕТН» та Данілицьким А.А., до позивача перейшли права вимоги до Публічного акціонерного товариства «ЕНЕРГОБАНК» за договорами банківських вкладів № ДФ- від 08.04.2014 та № ДФ- від 31.10.2014 в загальній сумі 24800038 ( двадцять чотири мільйони вісімсот тисяч тридцять вісім ) гривень 00 копійок, що станом на дату укладення договору відступлення права вимоги по курсу обміну валют в ПАТ «Енергобанк» становило 1 572 848,00 грн. (один мільйон п'ятсот сімдесят дві тисячі вісімсот сорок вісім ) доларів США.

З огляду на зазначене, ТОВ «РЕТН» набуло статусу кредитора ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» за вказаними договорами банківських вкладів, а відтак, як зазначає позивач, між сторонами виникли договірні відносини, які містять одні і ті ж зобов'язання сторін один до одного, а саме - грошові зобов'язання.

На думку скаржника, у зв'язку з поєднанням в особі позивача боржника та кредитора, зобов'язання сторін за Договором про надання кредитної лінії № 1302-08 від 28.03.2013 припинилися в силу приписів статті 606 Цивільного кодексу України та частини 2 статті 204 Господарського кодексу України. З огляду на те, що зобов'язання по вказаному кредитному договору підлягають припиненню, відповідно підлягає припиненню і Договір застави від 28.03.2013, укладений в забезпечення виконання позивачем основного зобов'язання за кредитним договором.

Крім того, апелянт наголосив на тому, що згідно довідки від 23.01.2015 (вих. № 34-4745) залишок коштів на рахунку Данілицького A.A. складає 24800038,00 грн., а саме: за договором №ДФ- від 08.04.2014 - 20640 038,00 грн., за договором №ДФ- від 31.10.2014 - 4 160 000,00 грн.

Згідно довідки від 04.02.2015 № 203/10.1 кредитна заборгованість TOB «РЕТН» складає 1311915,99 дол. США, що згідно курсу НБУ станом на 04.02.2015 (16,7289) становить 21946 911,41 грн.

Таким чином, відповідач крім припинення зобов'язань по кредитному договору та договору застави зобов'язаний перерахувати на рахунок позивача залишок коштів за договорами банківських вкладів в розмірі 2853126,59 грн. (24800038,00 грн. - 21946911,41 грн.).

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог з огляду на наступне.

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу (частина 1, 2 статті 509 Цивільного кодексу).

За правилами статті 606 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється поєднанням боржника і кредитора в одній особі.

Відповідно до частини 2 статті 204 Господарського кодексу України господарське зобов'язання припиняється у разі поєднання управненої та зобов'язаної сторін в одній особі. Зобов'язання виникає знову, якщо це поєднання припиняється.

Таке поєднання може бути наслідком правонаступництва, причому як загального, так і сингулярного. Для фізичних осіб поєднання можливе внаслідок спадкування, коли, наприклад, боржник є спадкоємцем свого кредитора. Для юридичних осіб подібна ситуація може виникнути внаслідок ліквідації з правонаступництвом (злиття, приєднання тощо).

Стаття 606 Цивільного кодексу України встановлює такий спосіб припинення цивільно-правового зобов'язання, що не залежить від волі сторін. Поєднання боржника і кредитора в одній особі має місце в разі, якщо до сторони, котра є боржником, переходить відповідно до будь-якої зазначеної підстави зобов'язання іншої особи, за яким ця особа є кредитором щодо боржника, і навпаки. Тобто, зникає (або виходить із двосторонніх зобов'язальних правовідносин) в силу об'єктивних обставин або певного правочину один із суб'єктів правовідношення. При цьому до особи, що залишилась, переходять всі правомочності щодо взаємних зобов'язань, у зв'язку з чим припиняється і власне правовідношення.

Таким чином, для припинення зобов'язання на підставі наведеної норми поєднанням двох сторін у одній особі, необхідно щоб у результаті такого поєднання лишилась лише одна особа.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Отже, за змістом кредитного договору, банк є кредитором позичальника з майновими вимогами про повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитними коштами.

Згідно частини 1 статті 1058 та частини 1 статті 1060 Цивільного кодексу України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Отже, фізична або юридична особа, яка внесла кошти на депозит в установі банку, є кредитором банку з майновими вимогами щодо одержання відсотків або іншого доходу, обумовленого договором банківського вкладу, за користування банком грошовими коштами вкладника, а також повернення суми вкладу після закінчення строку дії договору банківського вкладу (депозиту) або на першу вимогу вкладника.

Так, відповідно до укладеного між сторонами у справі Кредитного договору позивач є боржником ПАТ «ЕНЕРГОБАНК», а останній є кредитором ТОВ «РЕТН». Після укладення між позивачем та Данілицьким А.А. Договору відступлення права вимоги від 22.01.2015, позивач набув право вимоги до ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» за договорами банківських вкладів № ДФ- від 08.04.2014 та № ДФ- від 31.10.2014 та, відповідно, став кредитором ПАТ «ЕНЕРГОБАНК», а останній став боржником ТОВ «РЕТН».

Таким чином, між сторонами у справі існують взаємні зустрічні грошові зобов'язання на підставі Кредитного договору та договорів банківського строкового вкладу № ДФ- від 08.04.2014 та № ДФ- від 31.10.2014, що не свідчить про те, що відбулось поєднання боржника і кредитора в одній особі у зобов'язаннях ТОВ «РЕТН» за Кредитним договором, оскільки обидві сторони цього договору продовжують об'єктивно існувати із збереженням за ними всіх прав та обов'язків.

При цьому, колегія суддів наголошує на тому, що спірні відносини сторін не підпадають під кваліфікацію «припинення зобов'язання поєднанням боржника і кредитора в одній особі», адже в даному випадку існування між сторонами подібних правовідносин носить інший правовий характер, та за згодою сторін, належним чином оформленою, могло б мати місце саме припинення спірного зобов'язання зарахуванням зустрічних однорідних вимог, а не з підстав поєднання боржника і кредитора в одній особі.

З огляду на зазначене, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення позовних вимог позивача про припинення зобов'язань за Кредитним договором у зв'язку із поєднанням боржника і кредитора в одній особі.

Відповідно до пункту 1 частини 1 Закону України «Про заставу» застава припиняється з припиненням забезпеченого заставою зобов'язання.

Таким чином, оскільки зобов'язання сторін за Кредитним договором не припинилися, у суду також відсутні підстави для задоволення позовних вимог ТОВ «РЕТН» про визнання припиненим Договору застави.

Позовні вимоги про стягнення з Публічного акціонерного товариства «ЕНЕРГОБАНК» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «РЕТН» 2 853 126, 59 грн. залишку коштів за договорами банківських вкладів у даній справі є похідними від вимог позивача про припинення зобов'язань та не підлягають задоволенню, оскільки жодного припинення зобов'язань за Кредитним договором не відбулося, а у сторін існують одна перед одною декілька грошових зобов'язань.

Водночас, колегія суддів вважає за необхідне наголосити на наступному.

Частиною 2 статті 6 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що особливості правового статусу, порядку створення, діяльності, реорганізації та ліквідації банків визначаються цим Законом та Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі, Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Відповідно до частини 1 статті 34 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Фонд розпочинає процедуру виведення неплатоспроможного банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації в банку на наступний робочий день після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних.

Тимчасову адміністрацію в Публічному акціонерному товаристві «Енергобанк» було запроваджено на підставі постанови Правління Національного банку України від 12.02.2015 № 96 року «Про віднесення ПАТ «Енергобанк» до категорії неплатоспроможних» та рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 12.02.2015 № 29 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Енергобанк» з 13.02.2015.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 30.04.2015 № 93 продовжено здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» по 11.06.2015 (включно).

Пунктом 4 частини 5 статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється, зокрема, задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, зарахування зустрічних однорідних вимог, якщо це може призвести до порушення порядку погашення вимог кредиторів, встановленого цим Законом.

З огляду на вказані вище вимоги спеціального закону, задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, зарахування зустрічних однорідних вимог, має здійснюватись у встановленому законом порядку погашення вимог кредиторів при ліквідації фінансової установи.

Враховуючи вищевикладене, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов'язків сторін, які грунтуються на належних та допустимих доказах.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно частини 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на вищевикладене, заперечення скаржника, викладені у апеляційній скарзі, не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки не підтверджуються матеріалами справи та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає рішення суду у даній справі обґрунтованим та таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування чи зміни не вбачається. Апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «РЕТН» є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «РЕТН» на рішення Господарського суду міста Києва від 28.05.2015 у справі № 910/3591/15-г залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 28.05.2015 у справі № 910/3591/15-г залишити без змін.

Матеріали справи № 910/3591/15-г повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий суддя Ю.Б. Михальська

Судді Б.В. Отрюх

А.І. Тищенко