ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.09.15 Справа№ 914/2306/15

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Мале підприємство «МТС», с. Нова Любомирка, Рівненська область

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Габен», м. Львів

про стягнення заборгованості за прострочення виконання зобовязання в сумі 97 259,25 грн.

Суддя Коссак С.М.

при секретарі Сало О.А.

Представники:

Від позивача: ОСОБА_1 представник за довіреністю від 27.03.2015р.

Від відповідача: не з`явився.

На розгляд господарського суду Львівської області Товариством з обмеженою відповідальністю «Мале підприємство «МТС» подано позов до Товариства з обмеженою відповідальністю «Габен» про стягнення заборгованості за прострочення виконання зобовязання в сумі 97 259,25 грн.

Ухвалою суду від 13.07.2015р. порушено провадження у справі та призначено судовий розгляд справи на 27.07.2015р.

Ухвалою господарського суду Львівської області від 13.07.2015р. позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до судового розгляду на 27.07.2015р., про що сторони були повідомлені належним чином під розписку, що підтверджуються повідомленнями про вручення поштового відправлення (оригінали поштівок в матеріалах справи).

З підстав зазначених в ухвалі суду від 27.07.2015р. розгляд справи відкладено на 07.09.2015р., та 07.09.215р. на 14.09.2015р.

14.09.2015р. через канцелярію суду відповідачем подано відзив на позовну заяву (вх.№ 38521/15), в якому заперечує проти нарахування штрафних санкцій та просить застосувати позовну давність щодо стягнення пені та штрафу.

В судовому засіданні 14.09.2015р. представник позивача позовні вимоги підтримує з урахуванням заяви про уточнення (зменшення) позовних вимог. Просить стягнути 40 000,00 грн. основної заборгованості та 30 480,00 грн. інфляційних втрат.

Відповідач в черговий раз у судове засідання явку повноважного представника не забезпечив, причин неявки та невиконання вимог ухвал суду не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Подав відзив, в якому заперечує проти нарахування штрафних санкцій та просить застосувати строк позовної даності щодо стягнення пені та штрафу.

З врахуванням поданої позивачем заяви про уточнення (зменшення) позовних вимог в частині стягнення пені та штрафу, відпала підстава розгляду питання позовної давності, щодо штрафних санкцій.

Стаття 22 ГПК України зобовязує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки, явка в судове засідання представників сторін це право, а не обовязок, справа може розглядатись без їх участі, якщо незявлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Відповідно до приписів ст.ст. 67 та 77 ГПК України, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 15 липня 2013 року по справі № 6/175(2010)).

Суд оглянувши та дослідивши наявні у справі документи не вбачає підстав для відкладення розгляду справи.

Справа розглядається з врахуванням поданих позивачем заяв про уточнення (зменшення) позовних вимог від 14.09.2015р.).

В судовому засіданні 14.09.2015р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, повно, всебічно і обєктивно зясувавши усі обставини справи в їх сукупності, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, судом встановлено таке.

26.09.2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мале підприємство «МТС» (виконавець, позивач у справі) та Приватним акціонерним товариством агрофірма «Зоря ім. Плютинського» (замовник) було укладено Договір про виконання сільськогосподарських робіт кормозбиральною технікою фірми «КЛААС» та розрахунки за них (надалі Основний Договір).

Відповідно до п. 1.1 Основного Договору предметом договору є послуги, які надаються комбайном Ягуар 840 з проведення сільськогосподарських робіт, зазначених в додатку 1 до даного договору, на земельних угіддях замовника.

На виконання умов Основного Договору позивачем виконано послуги сільськогосподарських робіт, що підтверджується Актом приймання виконання сільськогосподарських робіт від 24.10.2013р. на суму 83 693,48 грн., що підписаний позивачем та замовником, та скріплений печатками без жодних застережень.

Акти підтверджують фактичні обсяги виконаних робіт і є підставою для розрахунків( п.4.1.2. Основного Договору).

З матеріалів справи вбачається, що 25.12.2013р. між позивачем, відповідачем та Приватним акціонерним товариством агрофірма «Зоря ім. Плютинського» було укладено Договір про переведення боргу № 158/13.

Відповідно до п.2. Договору про переведення боргу Приватним акціонерним товариством агрофірма «Зоря ім. Плютинського» (первісний боржник) переводить на відповідача (новий боржника) борг (грошове зобовязання) у розмірі 83 693,48 грн., що виник на підставі положень Основного Договору, а новий боржник погоджується виконати зазначене грошове зобовязання.

Відповідно до Договору про переведення боргу відповідач зобовязаний сплатити позивачу 83 693,48 грн.

Відповідно п.7., п.8 Договору про переведення боргу вважається укладений і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та його скріплення печатками сторін. Після набрання чинності даного договору всі попередні переговори за ним, листування, попередні договори, протоколи про наміри та будь-які інші усні або письмові домовленості сторін з питань, що так чи інакше стосуються даного договору, втрачають юридичну силу, але можуть братися до уваги при тлумаченні умов даного договору.

30.01.2014р. позивачем направлено відповідачу (новому боржнику) претензію від 30.01.2014р. вих. № 4 про сплату заборгованості, яка відповідачем отримана 05.02.2014р., що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

На виконання умов Договору переведення боргу відповідач частково оплатив заборгованість в розмірі 43 693,48 грн., що підтверджується довідкою банку від 03.07.2015р., підтримується позивачем та не заперечується відповідачем.

Позивач повторно 28.10.2014р. звернувся до відповідач з претензію про сплату заборгованості, де основна сума заборгованості складає 40 000,00 грн., яка отримана відповідачем 31.10.2014р., що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

В матеріалів справи вбачається, що внаслідок не повної оплати відповідачем заборгованості згідно Договору переведення боргу, на момент звернення позивачем до суду неоплаченою залишилась сума 40 000,00 грн.

Відповідач існування заборгованості в сумі 40 000,00 грн. не заперечив та не спростував належними та допустимими доказами.

За неналежне виконання грошового зобовязання позивач просить стягнути з відповідача 30 480,00 грн. інфляційних втрат.

Доказів повного або часткового погашення заборгованості на момент розгляду справи в суді сторонами суду не подано.

При прийнятті рішення суд виходив з такого.

Відповідно до ч. 1 статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 179 ГК України майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями.

Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статті 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник, зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Статтею 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобовязання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Згідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно ст. 520 ЦК України боржник у зобов'язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.

Статтею 522 ЦК України передбачено, що новий боржник у зобов'язанні має право висунути проти вимоги кредитора всі заперечення, що ґрунтуються на відносинах між кредитором і первісним боржником.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Стаття 599 Цивільного кодексу України вказує на те, що зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідач не заперечив існування заборгованості за Договором про переведення боргу від 25.12.2013р. в сумі 40 000,00 грн. перед позивачем, доказів проведення повної оплати не представив. Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості в сумі 40 000,00 грн., оскільки такі обґрунтовані та підтверджені матеріалами справи.

Згідно з ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п.4 (п.п.4.1) Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань»,- сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

У Договір про переведення боргу від 25.12.2013р. № 158/13 не встановлено строку виконання новим боржником грошового зобовязання.

Пунктами 7 та 8 Договір про переведення боргу вважається укладений і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та його скріплення печатками сторін. Після набрання чинності даного договору всі попередні переговори за ним, листування, попередні договори, протоколи про наміри та будь-які інші усні або письмові домовленості сторін з питань, що так чи інакше стосуються даного договору, втрачають юридичну силу, але можуть братися до уваги при тлумаченні умов даного договору.

Відповідно до ч. 2 статті 530 Цивільного кодексу України якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

З матеріалів справи вбачається, що 30.01.2014р. позивачем надіслано відповідачу (новому боржнику) претензію про сплати заборгованості, яка відповідачем отримана 05.02.2014р., що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

Відповідно до пункту 3.7. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 року № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» якщо у договорі або законі не встановлено строку (терміну), у який повинно бути виконано грошове зобов'язання, судам необхідно виходити з приписів частини другої статті 530 ЦК України.

Днем пред'явлення вимоги кредитором слід вважати день, у який боржник одержав надіслану йому вимогу.

Суд, здійснивши перерахунок інфляційних втрат (з врахуванням ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язаний його початок) дійшов висновку, що стягненню інфляційні втрати в сумі 29 860,46 грн. за період з лютого 2014р. по травень 2015р. В частині стягнення 619,54 грн. інфляційних втрат слід відмовити.

Згідно з ст.33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст.34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Виходячи зі змісту наведеного вище, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Сплата судового збору здійснюється в порядку і розмірі, встановленому Законом України «Про судовий збір» (надалі Закон).

На момент звернення позивачем до суду (10.07.2015р.) відповідно до підпункту 1 та підпункту 2 пункту 2 частини 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру справляється 2 відсотки ціни позову, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 60 розмірів мінімальних заробітних плат та позовної заяви немайнового характеру 1 розмір мінімальної заробітної плати.

В силу положень пункту 1 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Таким чином, суд дійшов висновку про необхідність повернення з Державного бюджету України позивачу зайво сплаченого судового збору в розмірі 118,19 грн. (1 945,19 1 827,00) згідно платіжного доручення від 07.07.2015р. №142, у звязку зменшення розміру позовних вимог.

Судовий збір відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України підлягає розподілу між сторонами пропорційно задоволеним позовним вимогам.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 22, 33, 34, 43, 49, 82, 83, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою з обмеженою «Габен» (79026, м. Львів, вул. Персенківка, буд. 19; ідентифікаційний код 38243699) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Мале підприємство «МТС» (35321, Рівненська область, село Нова Любомирка, вул. Промислова, буд. 3; ідентифікаційний код 31422241) 40 000,00 грн. заборгованості, 29 860,46 грн. інфляційних втрат та 1 810,97 грн. витрат по сплаті судового збору.

3. В задоволенні решті позовних вимог відмовити.

4. Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «Мале підприємство «МТС» (35321, Рівненська область, село Нова Любомирка, вул. Промислова, буд. 3; ідентифікаційний код 31422241) з Державного бюджету України 118,19 грн. судового збору сплачено згідно платіжного доручення від 07.07.2015р. №142.

5. Наказ видати відповідно до статті 116 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено та підписано 21.09.2015 року.

Суддя Коссак С.М.