РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.09.2015Справа №910/19390/15

За позовомПублічного акціонерного товариства «Банк професійного фінансування»
доТовариства з обмеженою відповідальністю «Валіо Груп»
простягнення 26311933 грн. 39 коп.

Суддя Отрош І.М.

Представники сторін:

від позивача: Пацуля В.М. - представник за довіреністю № 23 від 16.07.2015;

від відповідача: не з'явились.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

28.07.2015 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства «Банк професійного фінансування» з вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю «Валіо Груп» про стягнення 26311933 грн. 39 коп., з яких 22088000 грн. 00 коп. заборгованості за кредитом з урахування індексу інфляції, 2500044 грн. 46 коп. заборгованості за процентами за користування кредитом з урахуванням індексу інфляції, 1338082 грн. 19 коп. пені за несвоєчасне повернення кредиту, 304175 грн. 94 коп. пені за несвоєчасну сплату процентів, 66904 грн. 11 коп. 3% річних від простроченої суми кредиту та 14726 грн. 69 коп. 3% річних від простроченої суми процентів.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказав на те, що відповідач в порушення норм чинного законодавства України та укладеного між сторонами Кредитного договору № 102/кл/2014 (відновлювальна кредитна лінія) від 22.12.2014 не повернув позивачу кредит та не у повному обсязі сплатив проценти за користування кредитом, внаслідок чого станом на 16.07.2015 у відповідача виникла заборгованість за кредитом у розмірі 22000000 грн. 00 коп. та заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом у розмірі 2374793 грн. 63 коп. (відповідно до розрахунку позовних вимог). Крім того, у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем свого обов'язку з повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом, позивачем було нараховано та заявлено до стягнення з відповідача пеню у розмірі 1338082 грн. 19 коп. за несвоєчасне повернення кредиту за період з 10.06.2015 по 16.07.2015 та пеню у розмірі 304175 грн. 94 коп. за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитом за загальний період з 09.02.2015 по 16.07.2015 щодо кожного простроченого платежу окремо. Також, у зв'язку з простроченням виконання відповідачем свого обов'язку з повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом, позивачем було нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 3% річних у загальному розмірі 81630 грн. 80 коп., а саме: 3% річних у розмірі 66904 грн. 11 коп. за прострочення повернення кредиту, нараховані за період з 10.06.2015 по 16.07.2015, та 3% річних у розмірі 14726 грн. 69 коп. за прострочення сплати процентів за користування кредитом за загальний період з 09.02.2015 по 16.07.2015 щодо кожного простроченого платежу окремо; а також інфляційні втрати у розмірі 88000 грн. 00 коп. за червень 2015 року за прострочення повернення кредиту та інфляційні втрати у розмірі 125250 грн. 83 коп. за період з лютого по червень 2014 року за прострочення сплати процентів за користування кредитом.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.07.2015 порушено провадження у справі № 910/19390/15, розгляд справи призначено на 07.09.2015.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.09.2015, відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи відкладено на 18.09.2015.

Представник позивача у судовому засіданні 18.09.2015 подав додаткові документи на виконання вимог ухвали суду, надав усні пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання 18.09.2015 не з'явився, вимоги ухвали суду не виконав, клопотань про відкладення розгляду справи не подавав, про причини неявки у судове засідання суд не повідомив, про час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином за адресою, яка вказана в спеціальному витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців № 20959519 від 31.07.2015, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією реєстру поштових відправлень суду та витягом з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень (не вручене під час доставки), з урахуванням Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 28.11.2013 № 958.

Відповідно до абзацу 3 пункту 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», за змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду.

Зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для повного та об'єктивного вирішення справи, розгляд справи відбувається з урахуванням положень статті 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у справі матеріалами.

У судовому засіданні 18.09.2015 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані суду докази, суд

ВСТАНОВИВ:

22.12.2014 між Публічним акціонерним товариством «Банк професійного фінансування» (кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Валіо Груп» (позичальник) укладено Кредитний договір № 102/кл/2014 (відновлювальна кредитна лінія), відповідно до умов якого кредитор приймає на себе зобов'язання відкрити позичальнику відновлювальну кредитну лінію із наданням кредиту з кінцевим терміном повернення 09.06.2015 із установленням ліміту у сумі 30000000 грн. 00 коп., зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 20% річних на фактичний залишок заборгованості за кредитом.

Відповідно до п. 1.4 Договору, сплата процентів за користування кредитною лінією здійснюється щомісячно протягом перших 5 банківських днів після закінчення кожного календарного місяця користування кредитом (в тому числі за неповний місяць користування кредитом). Проценти сплачуються позичальником відповідно до рахунку на оплату, який позичальник отримує від кредитора. Неотримання рахунку на оплату процентів не є підставою для несплати процентів за кредитом. При поверненні позичальником суми кредиту (траншу) у кінцевий термін повернення кредиту, передбачений у п. 1.1 цього Договору, нараховані проценти за користування сумою кредиту (траншем) підлягають сплаті позичальником одночасно із поверненням такої суми кредиту (траншу).

Відповідно до п. 2.2 Договору, надання кредиту проводиться шляхом перерахування кредитних коштів на рахунок позичальника згідно з листом позичальника або шляхом оплати розрахункових документів, які надані позичальником; моментом (днем) надання кредиту є день перерахування кредитором кредитних коштів на рахунок позичальника.

Згідно з п. 2.3 Договору, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється щоденно у валюті кредиту на фактичну заборгованість за кредитом, за фактичну кількість днів у періоді. При розрахунку процентів враховується день надання та не враховується день погашення кредиту.

Відповідно до п. 2.6 Договору, за наявності непогашеної у строк заборгованості за кредитом та нарахованими процентами, кошти, що сплачуються позичальником, спрямовуються на погашення заборгованості у наступному порядку: прострочені платежі за проценти; прострочені платежі за кредитом; поточні платежі за процентами; поточні платежі за кредитом; всі інші витрати кредитора, пов'язані з одержанням виконання зобов'язань позичальника за цим Договором; штрафні санкції (неустойку), що передбачені цим Договором.

Відповідно до п. 6.1 Договору, він набуває чинності з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання сторонами всіх зобов'язань за цим Договором.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Дослідивши зміст укладеного договору, суд дійшов до висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є кредитним договором.

Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення про позику, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з нормами частини 1 статті 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

У відповідності до норм статті 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 1056-1 Цивільного кодексу України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Судом встановлено, що позивач належним чином виконав свої обов'язки за Кредитним договором № 102/кл/2014 (відновлювальна кредитна лінія) від 22.12.2014 та надав відповідачу кредит у загальному розмірі 22000000 грн. 00 коп., що підтверджується долученими позивачем до позовної заяви належним чином засвідченими копіями меморіальних ордерів № TR.232083.847.918 від 23.12.2014 на суму 5000000 грн. 00 коп., № TR.232083.300.115 від 26.12.2014 на суму 5000000 грн. 00 коп. та № TR.232083/205/115 від 29.12.2014 на суму 12000000 грн. 00 коп., а також копією банківської виписки з рахунку відповідача за період з 22.12.2014 по 16.07.2015.

Судом встановлено, що свій обов'язок з повернення кредиту за Кредитним договором № 102/кл/2014 (відновлювальна кредитна лінія) від 22.12.2014 відповідач не виконав, що не було спростовано відповідачем, зокрема, відповідачем не надано доказів сплати грошових коштів у розмірі 22000000 грн. 00 коп., внаслідок чого станом на 16.07.2015 у відповідача виникла заборгованість з повернення кредиту у розмірі 22000000 грн. 00 коп.

Крім того, за користування кредитними коштами за період з 23.12.2014 по 09.06.2015 позивачем було нараховано відповідачу проценти у загальному розмірі 2082548 грн. 18 коп., що зазначено у банківській довідці, наданій позивачем у судовому засіданні 18.09.2015.

Втім, в порушення умов Кредитного договору № 102/кл/2014 (відновлювальна кредитна лінія) від 22.12.2014, відповідач частково виконав свій обов'язок зі сплати процентів за користування кредитними коштами, сплативши 13.01.2015 грошові кошти у розмірі 60821 грн. 91 коп. та 06.02.2015 грошові кошти у розмірі 105014 грн. 66 коп. (що підтверджується банківською випискою з рахунку позивача з 22.12.2014 по 16.07.2015), внаслідок чого станом на 09.06.2015 у відповідача виникла заборгованість зі сплати поточних процентів за користування кредитом у розмірі 1928766 грн. 40 коп.

Крім того, позивачем було нараховано відповідачу прострочені проценти за користування кредитними коштами за період з 10.06.2015 по 16.07.2015 у загальному розмірі 446027 грн. 23 коп., які відповідачем сплачено не було, що не було спростовано відповідачем, зокрема, відповідачем не надано суду доказів сплати грошових коштів у розмірі 446027 грн. 23 коп.

Таким чином, загальний розмір заборгованості відповідача зі сплати процентів за користування кредитними коштами становить 2374793 грн. 63 коп.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується з нормами ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Наявність та обсяг заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю «Валіо Груп» за Кредитним договором № 102/кл/2014 (відновлювальна кредитна лінія) від 22.12.2014 у розмірі 24374793 грн. 63 коп. (22000000 грн. 00 коп. заборгованості за кредитом та 2374793 грн. 63 коп. заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом) підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та відповідачем не були спростовані, зокрема, відповідачем не надано суду доказів сплати грошових коштів у загальному розмірі 24374793 грн. 63 коп., у зв'язку з чим позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Банк професійного фінансування» в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Валіо Груп» заборгованості за кредитом у розмірі 22000000 грн. 00 коп. та заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом у розмірі 2374793 грн. 63 коп. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Крім того, у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем свого обов'язку з повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом, позивачем було нараховано та заявлено до стягнення з відповідача пеню у розмірі 1338082 грн. 19 коп. за несвоєчасне повернення кредиту за період з 10.06.2015 по 16.07.2015 та пеню у розмірі 304175 грн. 94 коп. за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитом за загальний період з 09.02.2015 по 16.07.2015 щодо кожного простроченого платежу окремо.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

Згідно з частинами 1 - 3 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

У відповідності до частини 2 статті 551 Цивільного кодексу України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно з п. 5.1 Договору, у випадку несвоєчасного погашення суми кредиту та/або процентів за користування кредитом позичальник сплачує кредитору пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу за кожний календарний день прострочення, окремо по кожному виду заборгованості (основний борг за кредитом, нараховані проценти).

Відповідно до п. 5.8 Договору, нарахування штрафних санкцій (неустойки, штрафу, пені) за прострочення виконання зобов'язань сторін за цим Договором здійснюється незалежно від строку такого прострочення, тобто, без обмеження шестимісячним строком нарахування штрафних санкцій, передбаченого ст. 232 Господарського кодексу України.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, суд дійшов висновку, що він відповідає передбаченим чинним законодавством порядку та способу нарахування, у зв'язку з чим позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Банк професійного фінансування» в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Валіо Груп» пені у розмірі 1338082 грн. 19 коп. за несвоєчасне повернення кредиту та пені у розмірі 304175 грн. 94 коп. за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитом є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Крім того, у зв'язку з простроченням виконання відповідачем свого обов'язку з повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом, позивачем було нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 3% річних у загальному розмірі 81630 грн. 80 коп., а саме: 3% річних у розмірі 66904 грн. 11 коп. за прострочення повернення кредиту, нараховані за період з 10.06.2015 по 16.07.2015, та 3% річних у розмірі 14726 грн. 69 коп. за прострочення сплати процентів за користування кредитом за загальний період з 09.02.2015 по 16.07.2015 щодо кожного простроченого платежу окремо.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з пунктом 4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних, суд дійшов висновку в його обґрунтованості, у зв'язку з чим позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Банк професійного фінансування» в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Валіо Груп» 3% річних у розмірі 66904 грн. 11 коп. за прострочення повернення кредиту та 3% річних у розмірі 14726 грн. 69 коп. за прострочення сплати процентів за користування кредитом, що разом становить 81630 грн. 80 коп., підлягають задоволенню у повному обсязі.

Також, позивачем було нараховано та заявлено до стягнення з відповідача інфляційні втрати у розмірі 88000 грн. 00 коп. за червень 2015 року за прострочення повернення кредиту та інфляційні втрати у розмірі 125250 грн. 83 коп. за період з лютого по червень 2014 року за прострочення сплати процентів за користування кредитом.

Згідно з положеннями пунктів 3.1 та 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур'єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат, суд дійшов висновку в його обґрунтованості, у зв'язку з чим позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Банк професійного фінансування» в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Валіо Груп» інфляційних втрат у розмірі 88000 грн. 00 коп. за прострочення повернення кредиту та інфляційних втрат у розмірі 125250 грн. 83 коп. за прострочення сплати процентів за користування кредитом підлягають задоволенню у повному обсязі.

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судом встановлено, що на підставі постанови Правління Національного банку України від 19.01.2015 № 35/БТ «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Банк професійного фінансування» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 19.01.2015 № 11 «Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Банк професійного фінансування», згідно з яким з 20.01.2015 запроваджено тимчасову адміністрацію строком на три місяці з 20.01.2015 по 19.04.2015.

Відповідно до постанови Правління НБУ від 15 квітня 2015 р. № 258 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк професійного фінансування» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20 квітня 2015 р. № 78, "Про початок процедури ліквідації Публічного акціонерного товариства «Банк професійного фінансування» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку", згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації Публічного акціонерного товариства «Банк професійного фінансування».

Нормами частини 22 статті 5 Закону України «Про судовий збір» (в редакції закону станом на дату подання позову - 25.07.2015), встановлено, що від сплати судового збору звільняється уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - у справах, пов'язаних із здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації банку.

У відповідності до частини 3 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в доход бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про судовий збір» (в редакції закону станом на дату подання позову - 25.07.2015, відповідно до штампу на поштовому конверті), судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно з частиною 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» (в редакції закону станом на дату подання позову - 25.07.2015), за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору становить 2 відсотки ціни позову, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 60 розмірів мінімальних заробітних плат.

Відповідно до статті 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" з 1 січня 2015 року мінімальна заробітна плата у місячному розмірі становить 1218 грн. 00 коп.

Таким чином, зважаючи на те, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Банк професійного фінансування» задоволені у повному обсязі на суму 26311933 грн. 39 коп., судовий збір у розмірі 73080 грн. 00 коп. підлягає стягненню з Товариства з обмеженою відповідальністю «Валіо Груп» в дохід Державного бюджету України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 43, ч.ч. 1, 3 ст. 49, ст.ст. 75, 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Валіо Груп» (03113, м. Київ, провулок Артилерійський, буд. 5 В, офіс 12; ідентифікаційний код: 39200771) на користь Публічного акціонерного товариства «Банк професійного фінансування» (01135, м. Київ, вул. Дмитрівська, буд. 69; ідентифікаційний код: 09806437) заборгованість за кредитом у розмірі 22000000 (двадцять два мільйони) грн. 00 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 2374793 (два мільйони триста сімдесят чотири тисячі сімсот дев'яносто три) грн. 63 коп., пеню за несвоєчасне повернення кредиту у розмірі 1338082 (один мільйон триста тридцять вісім тисяч вісімдесят дві) грн. 19 коп., пеню за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитом у розмірі 304175 (триста чотири тисячі сто сімдесят п'ять) грн. 94 коп., 3% річних за прострочення повернення кредиту у розмірі 66904 (шістдесят шість тисяч дев'ятсот чотири) грн. 11 коп., 3% річних за прострочення сплати процентів за користування кредитом у розмірі 14726 (чотирнадцять тисяч сімсот двадцять шість) грн. 69 коп., інфляційні втрати за прострочення повернення кредиту у розмірі 88000 (вісімдесят вісім тисяч) грн. 00 коп. та інфляційні втрати за прострочення сплати процентів за користування кредитом у розмірі 125250 (сто двадцять п'ять тисяч двісті п'ятдесят) грн. 83 коп.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Валіо Груп» (03113, м. Київ, провулок Артилерійський, буд. 5 В, офіс 12; ідентифікаційний код: 39200771) до Державного бюджету України судовий збір у розмірі 73080 (сімдесят три тисячі вісімдесят) грн. 00 коп.

4. Після набрання рішенням законної сили видати накази.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання, протягом 10 днів з дня складання повного рішення, апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено: 23.09.2015

Суддя І.М. Отрош