ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.09.2015р. Справа № 914/1347/15

За позовом:Товариства з обмеженою відповідальністю «Рай» ЛТД, м. Рудки, Самбірський р-н, Львівська обл.;
до відповідача:Рудківської міської ради Львівської області, м. Рудки, Самбірський р-н, Львівська обл.;
за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача:ОСОБА_1, Львівська обл., Самбірський р-н, м. Рудки; ОСОБА_2, Львівська обл., Самбірський р-н, м. Рудки; ОСОБА_3, Львівська обл., Самбірський р-н, м. Рудки; ОСОБА_4, Львівська обл., Самбірський р-н, м. Рудки; ОСОБА_5, Львівська обл., Самбірський р-н, м. Рудки; ОСОБА_6, Львівська обл., Самбірський р-н, м. Рудки; ОСОБА_7, Львівська обл., Самбірський р-н, м. Рудки; ОСОБА_8, Львівська обл., Самбірський р-н, м. Рудки; ОСОБА_9, Львівська обл., Самбірський р-н, м. Рудки; ОСОБА_10, Львівська обл., Самбірський р-н, м. Рудки; ОСОБА_11, Львівська обл., Самбірський р-н, м. Рудки; ОСОБА_12, Львівська обл., Самбірський р-н, с. Подільці; ОСОБА_13, Львівська обл., Самбірський р-н, м. Рудки; ОСОБА_14, Львівська обл., Самбірський р-н, с. Луки;
про:визнання недійсним рішення Рудківської міської ради Львівської області від 14.08.2014р. №1 «Про розгляд клопотання Державної інспекції сільського господарства в Львівській області щодо припинення права постійного користування ТОВ «Рай» ЛТД на земельну ділянку у м. Рудки, вул. Валова, 1-а»
Головуючий суддя Крупник Р.В. Судді Король М.Р., Юркевич М.В. Секретар Айзенбарт А.І.
Представники сторін:
від позивача:ОСОБА_15 представник (довіреність вих. №1/7 від 18.05.2015р.), ОСОБА_16 директор;
від відповідача: ОСОБА_17 представник (довіреність №1533 від 11.06.2015р.);
від третьої особи-1: від третьої особи-2: від третьої особи-3: від третьої особи-4: від третьої особи-5: від третьої особи-6: від третьої особи-7: від третьої особи-8: від третьої особи-9: від третьої особи-10: від третьої особи-11: від третьої особи-12: від третьої особи-13: від третьої особи-14:ОСОБА_1; ОСОБА_2; ОСОБА_3; ОСОБА_4; ОСОБА_5; ОСОБА_6; ОСОБА_7; ОСОБА_9 представник (довіреність б/н від 16.12.2014р.); ОСОБА_9; ОСОБА_10; ОСОБА_11; ОСОБА_12; ОСОБА_13; ОСОБА_14

Представникам сторін розяснено права і обовязки передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України. За ініціативи суду здійснювалася технічна фіксація розгляду справи за допомогою програмно-апаратного комплексу «Оберіг».

СУТЬ СПОРУ:

24.04.2015р. на розгляд господарського суду Львівської області поступила позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Рай» ЛТД (надалі Позивач) до Рудківської міської ради Львівської області (надалі Відповідач) про визнання недійсним рішення Рудківської міської ради Львівської області від 14.08.2014р. №1 «Про розгляд клопотання Державної інспекції сільського господарства в Львівській області щодо припинення права постійного користування ТОВ «Рай» ЛТД на земельну ділянку у м. Рудки, вул. Валова, 1-а».

Ухвалою суду від 27.04.2015р. порушено провадження у справі, її розгляд призначено на 18.05.2015р. В судовому засіданні 18.05.2015р. оголошено перерву до 12.06.2015р. Ухвалою від 12.06.2015р. суд продовжив строк розгляду справи на п'ятнадцять днів, відклав розгляд справи на 26.06.2015р. та залучив до участі у справі ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 та ОСОБА_14 в якості третіх осіб, які не заявлять самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача. В судовому засіданні 26.06.2015р. суд оголосив перерву до 10.07.2015р. Ухвалою від 10.07.2015р. суд відклав розгляд справи на 05.08.2015р. та призначив колегіальний розгляд справи у складі трьох суддів.

В результаті автоматичного визначення складу колегії до її складу увійшли: головуючий суддя Крупник Р.В., судді: Король М.Р., Юркевич М.В.

Ухвалою суду від 05.08.205р. продовжено строк розгляду справи на 15 днів та відкладено її розгляд на 16.09.2015р. В судовому засіданні 16.09.2015р. суд оголосив перерву до 23.09.2015р.

Представники позивача в судове засідання зявилися, позовні вимоги підтримали, просили суд позов задоволити повністю з підстав, викладених у позовній заяві та письмових поясненнях до неї.

В засіданні зазначили, що позивач згідно Державного акту на право постійного користування землею серії ІІ-ЛВ №002954, зареєстрованого в книзі записів державних актів №67 від 13.02.2002р. є постійним користувачем земельної ділянки площею 0,1307 га. в м. Рудки, вул. Валова, 1А. Відповідачем у справі було прийняте рішення №1 від 14.08.2014р. «Про розгляд клопотання Державної інспекції сільського господарства в Львівській області щодо припинення права постійного користування ТОВ «Рай» ЛТД на земельну ділянку у м. Рудки, вул. Валова, 1-а, яким оголошено про припинення права позивача постійного користування земельною ділянкою площею 0,1307 га., а також про втрату чинності рішення Рудківської міської ради від 15.09.1998р. №1, яке слугувало підставою видачі державного акта серії ІІ-ЛВ №002954. Крім цього, у рішенні вказано державному органу влади Управлінню держземагенства у Самбірському районі зняти з реєстрації державний акт серії ІІ-ЛВ №002954 від 13.02.2002р. ТОВ «Рай» ЛТД.

На думку позивача та його представника, приймаючи оскаржуване рішення, відповідач вийшов за межі власних повноважень, оскільки Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» і ст.ст. 12, 141 ЗК України не передбачено таких прав органу місцевого самоврядування, як:

- припиняти право постійного користування земельною ділянкою без добровільної відмови землекористувача від такого права користування;

- вказувати Управлінню Держземагенства у Самбірському районі (державному органу влади) про зняття з реєстрації державного акту серії ІІ-ЛВ №002954 від 13.02.2002р.;

- визнавати втрату чинності свого ж попереднього рішення №1 від 15.09.1998р. (тобто, у прихованій формі скасовувати власне рішення), відповідно до приписів якого виникли правовідносини, повязані з реалізацією певних субєктивних прав та охоронюваних законом інтересів, а субєкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення.

З наведених підстав позивачі просять визнати незаконним та скасувати рішення Рудківської міської ради №1 від 14.08.2014р.

Представник відповідача в судове засідання зявився, проти позову заперечив, просив відмовити в його задоволенні з підстав, зазначених у відзиві на позов та додаткових поясненнях до нього.

В засіданні наголосив, що відповідач, приймаючи рішення про припинення права постійного користування позивача, діяв в межах та у спосіб передбачений законом, оскільки правовою підставою припинення права постійного користування Рудківською міською радою було набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці (пункт «е» частини 1 статті 141 ЗК України). З аналізу норм закріплених в ст.ст. 79 та 79-1 ЗК України вбачається, що право користування чи право власності на земельну ділянку не може частково виникати чи припинятися, оскільки сама земельна ділянка як обєкт цивільних прав та обовязків перестає існувати. Крім цього, не відповідає фактичним обставинам справи позиція позивача про те, що нібито оскаржуваним рішенням відповідач скасував своє попереднє рішення, оскільки відповідачем лише констатовано факт припинення дії рішення (правової підстави) про надання у користування земельної ділянки у звязку із припиненням самого титулу права користування.

Також представник відповідача зазначив, що норми земельного та цивільного законодавства України закріплюють загальний принцип цілісності обєкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей обєкт розташований. По суті, земельна ділянка слідує за обєктом нерухомості. Враховуючи, що обєкти нерухомості належать третім особам, то вказані особи повинні мати і земельну ділянку для їх обслуговування. А тому, просить суд при вирішенні спору застосувати принципи верховенства права та відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Треті особи в судове засідання з'явилися, проти позову заперечили, просили відмовити в його задоволенні повністю. В засіданні зазначили, що вони, як власники обєктів нерухомості, які були побудовані ними власними силами і згідно всіх наявних дозволів, мають право на земельну ділянку для обслуговування цих обєктів. А тому оскаржуваним рішенням міська рада відновила лише законність та справедливість і підстав для його скасування не має.

Заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

15.09.1998р. Рудківською міською радою прийняте Рішення №1 «Про передачу земельної ділянки в постійне користування ТОВ «Рай» ЛТД», яким вирішено передати останньому в постійне користування земельну ділянку в розмірі 0,15 га. (Т.1 а.с.15).

В подальшому на підставі вказаного рішення позивачу видано Державний акт серії ІІ-ЛВ №002954 на право постійного користування землею площею 0,15 га. для комерційної діяльності (Т.1 а.с.13-14). Даний акт 13.02.2002р. зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №67.

Як встановлено судом на підставі матеріалів справи та не заперечується жодною із сторін, місцезнаходження земельної ділянки на котру позивачу видано державний акт м. Рудки, вул. Валова, 1-а.

З Проекту відводу земельної ділянки під будівництво ринку м. Рудки на території Рудківської міської ради Самбірського району Львівської області від 2001р. (Т.1 а.с.23-33) вбачається, що вказану земельну ділянку було надано позивачу для будівництва ринку.

Згідно з рішень Рудківської міської ради від 26.09.2002р. №18 та від 26.06.2003р. №22 земельні ділянки загальною площею 0,0193 га за згодою ТОВ «Рай» ЛТД вилучалися, при цьому, жодних змін у державний акт не вносилося. Таким чином, судом встановлено, що в постійному користуванні позивача з 2003 року залишилася земельна ділянка площею 0,1307 га. в м. Рудки, вул. Валова, 1-а.

З матеріалів справи вбачається, що протягом 2001 2002 років до Рудківської міської ради зверталися фізичні особи, в т.ч. і треті особи у справі, із заявами в яких просили надати їм дозвіл на будівництво кіосків на території ринку. Кожна із цих заяв містила резолюцію директора ТОВ «Рай» ЛТД про те, що він не заперечує проти такого будівництва. На підставі цих заяв, Виконавчим комітетом Рудківської міської ради приймалися рішення, яким надавалися такі дозволи. В подальшому вказаним особам видавалися будівельні паспорти земельної ділянки, затверджувалися Генплани розміщення торгових кіосків та видавалися дозволи на виконання будівельних робіт. Як зазначили треті особи у справі, будівництво ними кіосків, в основному відбувалося протягом 2003 року. З матеріалів справи теж прослідковується (Т.1 а.с.55-63), що в 2003 році головою Самбірської районної державної адміністрації було затверджено акти технічних комісій про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом торгових кіосків. На підставі цих розпоряджень, Виконавчий комітет Рудківської міської ради приймав рішення згідно яких видавав фізичним особам свідоцтва про право власності на вказані кіоски, які в подальшому реєстрували їх в Самбірському міжміському бюро технічної інвентаризації. Судом також встановлено, що частина побудованих кіосків згідно договорів купівлі-продажу від 2005, 2006, 2007, 2010, 2011 та 2012 років перепродувалася.

В письмових поясненнях від 10.07.2015р. (Т.4 а.с. 4) представником Рудківської міської ради зазначено, що на земельній ділянці, що перебувала в постійному користуванні позивача було побудовано 39 кіосків. Загальна кількість обєктів нерухомого майна, які набуті фізичними особами шляхом їх створення (будівництва) становить 15 кіосків. Загальна кількість обєктів нерухомого майна на земельній ділянці набутих фізичними особами на підставі нотаріальних договорів купівлі-продажу в період з 2003 по 2012 роки становить 15 кіосків. Загальна кількість обєктів нерухомого майна на земельній ділянці на стадії оформлення права власності становить 9 кіосків.

Суд зазначає, що станом на момент прийняття рішення у справі, правовстановлюючі документи фізичних осіб на кіоски, які знаходяться на земельній ділянці по вул. Валова, 1-а в м. Рудки є чинними. Позивачем не надано доказів, що ці документи було скасовано чи визнано недійсними в судовому порядку.

З матеріалів справи вбачається, що 22.07.2014р. Державною інспекцією сільського господарства у Львівській області направлено Рудківській міській раді клопотання про приведення у відповідність із законодавством прийнятих рішень з питань регулювання земельних відносин, використання та охорони земель, в якому інспекція зазначила про необхідність, з метою належної реалізації власниками нерухомого майна кіосків, які знаходяться за адресою: м. Рудки, вул. Валова, 1-а свого права на землю, усунути порушення чинного законодавства України шляхом припинення права постійного користування ТОВ «Рай» ЛТД земельною ділянкою, що розташована по вул. Валовій, 1-а у м. Рудки Самбірського району Львівської області на підставі державного акту на право постійного користування землею серії ІІ-ЛВ №002954 від 13.02.2002р., який зареєстровано в книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №67 з наступним поданням у відділ Держземагенства у Самбірському районі інформації про зняття з реєстрації зазначеного державного акта (Т.1 а.с.17-19).

14.08.2014р. Рудківська міська рада прийняла Рішення №1 «Про розгляд клопотання Державної інспекції сільського господарства в Львівській області щодо припинення права постійного користування ТОВ «Рай» ЛТД на земельну ділянку у м. Рудки, вул. Валова, 1-а», яким розглянувши клопотання Державної інспекції, враховуючи набуття громадянами у власність будівель, які розташовані на даній земельній ділянці, керуючись ст.ст. 120, 122, п. «е» ст.141 ЗК України, ст.377 ЦК України, ст.287.6 ПК України, п.34 ст.26 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» вирішила, зокрема, припинити право постійного користування ТОВ «Рай» ЛТД на земельну ділянку площею 0,1307 га по вул. Валовій, 1-а у м. Рудки та вважати таким, що втратило чинність рішення Рудківської міської ради від 15.09.1998р. №1 «Про передачу в постійне користування ТОВ «Рай» ЛТД земельної ділянки у м. Рудки, вул. Валова, 1-а»; Управлінню Держземагенства у Самбірському районі Львівської області зняти з реєстрації державний акт на право постійного користування землею ТОВ «Рай» ЛТД серії ІІ-ЛВ №002954 від 13.02.2002 року зареєстрований у книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №67 (Т.1 а.с.16).

Дане рішення ТОВ «Рай» ЛТД оскаржило до суду.

Встановивши наведені обставини справи, суд вважає, що в позові слід відмовити повністю, враховуючи наступне.

Відповідно до ст.92 ЗК України право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

За змістом ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Відповідно до ч.1 ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Згідно ст.14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

За змістом положень ст.116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Згідно ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення (ч.1). Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача (ч.2).

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що за змістом ст.ст. 12, 116 ЗК України надання відповідачем земельних ділянок третім особам можливе лише після вилучення цієї ділянки у позивача. Таке вилучення може бути здійснено лише за згодою позивача і в порядку, передбаченому чинним законодавством України. Приймаючи оскаржуване рішення, відповідач вийшов за межі власних повноважень, оскільки чинним законодавством не передбачено таких прав органу місцевого самоврядування, як припиняти право постійного користування земельною ділянкою без добровільної відмови.

Так, частиною 5 статті 116 ЗК України (в редакції, яка діяла до 01.01.2013р.) було передбачено, що надання в користування земельної ділянки, що перебуває у власності або у користуванні, провадиться лише після вилучення (викупу) її в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Разом з тим, станом на момент прийняття оскаржуваного рішення, зазначену норму Земельного кодексу України було викладено в новій редакції, згідно з якої земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом (ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» №5245-VІ від 06.09.2012р.).

Водночас, підстави припинення права користування передбачено в ст.141 ЗК України, відповідно до котрої право користування земельною ділянкою припиняється, зокрема, у випадку: а) добровільної відмови від права користування земельною ділянкою; б) вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом; е) набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці.

З наведених приписів законодавства чітко вбачається, що добровільна відмова від права користування землею, вилучення земельної ділянки та набуття іншою особою права власності на будівлю є окремими, самостійними та незалежними підставами для припинення права на земельну ділянку.

Порядок припинення права користування землею у звязку із добровільною відмовою від такого права передбачено положеннями ст.142 ЗК України.

Порядок вилучення земельної ділянки регламентовано статтею 149 ЗК України, положення котрої передбачають її вилучення органами місцевого самоврядування та органами державної влади лише у випадку згоди землекористувачів (ч.2-9), або в судовому порядку у випадку відсутності такої згоди (п.10).

Разом з тим, законодавець, імперативно зазначивши про те, що набуття іншою особою права власності на будівлю є підставою для припинення права користування землею, не передбачив порядку та процедури такого припинення. Відповідно, в законодавстві не міститься вимоги, що таке припинення повинне відбуватися за згодою землекористувача.

Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, враховуючи те, що на земельній ділянці, яка перебувала в постійному користуванні позивача знаходяться обєкти нерухомості, які перебувають у власності третіх осіб, враховуючи положення п. «е» ст.141 ЗК України, як підставу для припинення права користування земельною ділянкою, а також враховуючи відсутність вимог законодавства про необхідність отримання згоди землекористувача на припинення такого користування згідно цього пункту, Рудківська міська рада правомірно прийняла оскаржуване рішення за відсутності такої згоди.

При цьому суд не погоджується з твердженням позивача, що відповідач, приймаючи оскаржуване рішення вийшов за межі компетенції у сфері земельних правовідносин, оскільки прийняття відповідного рішення не передбачено ні статтею 12 ЗК України, ні статтями 143-151 ЗК України.

Так, відповідно до п.34 ст.26 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються відповідно до закону питання регулювання земельних відносин.

Статтею 12 ЗК України передбачено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема, розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства; вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Разом з тим, положеннями статті 143 ЗК України передбачено випадки коли на примусове припинення права на земельну ділянку поширюється виключна компетенція суду. І як вбачається з даної статті, нею не передбачено, що припинення права користування на підставі положень п. «е» ст.141 ЗК України здійснюється лише в судовому порядку.

А тому, враховуючи те, що Рудківська міська рада являється органом до компетенції якого віднесено питання щодо регулювання земельних відносин на території м. Рудки, беручи до уваги те, що припинення права користування на підставі положень п. «е» ст.141 ЗК України законодавством не віднесено до компетенції жодного іншого органу, суд приходить до висновку, що відповідач прийняв оскаржуване рішення в межах своєї компетенції.

В судовому засіданні представник позивача, при обґрунтуванні своїх вимог, покликається на правові висновки Вищого господарського суду України, які він виклав в постанові №907/1151/14 від 04.08.2015р. Разом з тим, суд звертає увагу на те, що згідно ст. 111-28 ГПК України обовязковими до застосування є рішення Верховного Суду України, які прийняті за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 111-16 цього Кодексу, а не рішення Вищого господарського суду України. Більше того, висновки ВГСУ викладені в постанові №907/1151/14 від 04.08.2015р. суперечать висновкам цього ж суду, викладеним в постанові №18/080-11/26 від 13.11.2012р.

Також суд не погоджується з твердженням представника позивача, що оскаржуване рішення є незаконним, оскільки положення ст.120 ЗК України поширюються на випадки набуття права власності особою на обєкти нерухомості лише на підставі правочинів і не поширюється на новостворене майно.

Дійсно, положення ч.2 ст.120 ЗК України (в редакції, яка діяла до 01.01.2010р.) передбачали перехід до особи права на земельну ділянку лише у випадку набуття права на будівлю на підставі правочинів. Зокрема, вказаними положеннями передбачалося, що якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то в разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені та частиною земельної ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

Разом з тим, положеннями чинної ч.2 ст.120 ЗК України (в редакції Закону України №1702-VІ від 05.11.2009р.) передбачено, що якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Водночас, відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Зазначена норма є загальною по відношенню до всіх наступних підстав виникнення права власності.

Крім цього, положеннями ст.331 ЦК України передбачено набуття права власності на новостворене майно та обєкти незавершеного будівництва. Зазначені норми ЦК України включені до розділу 23, який називається «Набуття права власності».

Таким чином, суд погоджується з доводами представника відповідача, що реєстрація права власності на новостворене майно і є набуттям права власності в розумінні положень ст.120 ЗК України.

Більше того, суд не погоджується з доводами позивача про непоширення статті 120 ЗК України на спірні відносини і з тих підстав, оскільки частина обєктів нерухомості придбавалася фізичними особами на підставі договорів купівлі-продажу, укладених після 01.01.2010р.

Як зазначив Верховний Суд України в постанові від 11.02.2015р. (Т.4 а.с. 40-46) аналіз змісту норм статті 120 ЗК України у їх сукупності дає підстави для висновку про однакову спрямованість її положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені. Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності обєкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей обєкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

При цьому, при застосуванні положень ст.120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на обєкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці обєкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак обєкта права власності.

Не заслуговують на увагу доводи представника позивача, що за змістом ст.ст. 120, 141 ЗК України право постійного користування землею припиняється, лише у випадку набуття іншою особою права власності на все нерухоме майно, яке знаходиться на земельній ділянці. Так, таке твердження представника спростовується самим змістом наведених статей.

Крім цього, суд не бере до уваги твердження позивача, що Рудківська міська рада не вправі була припиняти право постійного користування на всю земельну ділянку, оскільки обєкти нерухомого майна третіх осіб займають лише її незначну частину.

Зокрема, як вже зазначалося, за змістом ч.2 ст.120 та п. «е» ч.1 ст.141 ЗК України набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці є підставою для припинення права користуванняземельною ділянкою.

Відповідно до положень ст.ст. 79, 79-1 ЗК України земельна ділянка як обєкт права власності це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об'єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок шляхом поділу та об'єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення здійснюються за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об'єднання земельних ділянок. Земельна ділянка може бути об'єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Таким чином, з наведених положень законодавства вбачається, що набуття особою права користування на будівлю є підставою для припинення користування всією земельною ділянкою, як обєкту цивільних прав, оскільки припинити право користування можливо лише на сформовану земельну ділянку. Суд погоджується з доводами представника відповідача, що з моменту введення в дію ст.79-1 ЗК України припинення права користування на частину земельної ділянки є неможливим, оскільки така частина (без формування її як окремої земельної ділянки) не являється обєктом цивільних прав. В свою чергу, формування частини земельної ділянки, як окремої ділянки, без попереднього припинення права користування є неможливим.

Крім цього, правомірність припинення права користування всією земельною ділянкою доводиться ще й тим, що відповідно до довідки Рудківської міської ради №2036 від 04.08.2015р. та доданої до неї схеми розміщення обєктів нерухомості (Т.4 а.с. 16), земельна ділянка у місті Рудки на вул. Валова, 1-а площею 0,1307 га. повністю забудована відповідно до її цільового призначення. На вказаній земельній ділянці влаштований ринок шляхом будівництва кіосків. Усі кіоски є капітальними спорудами, мають фундамент, цегляні стіни, перекриття, водовідведення та електропостачання. Частина вказаної земельної ділянки вільна від забудови займається проходами (проїздами) до капітальних споруд (кіосків) як місцями спільного користування власників будівель та інших мешканців територіальної громади міста Рудки.

Суд також відхиляє доводи представника позивача, що оскаржуваним рішенням відповідач порушив права позивача, оскільки на земельній ділянці, право користування якою було припинено, знаходяться обєкти нерухомості позивача, на котрі останнім оформлюється право власності. Так, позивач, як власник нерухомого майна, не позбавлений права звернутися до відповідача з клопотанням про надання йому в користування земельної ділянки необхідної для обслуговування вказаного майна.

Не заслуговують на увагу твердження представника позивача, що при прийнятті оскаржуваного рішення відповідач вийшов за межі своїх повноважень, оскільки не вправі визнавати втрату чинності свого ж попереднього рішення №1 від 15.09.1998р. (тобто, у прихованій формі скасовувати власне рішення), відповідно до приписів якого виникли правовідносини, повязані з реалізацією певних субєктивних прав та охоронюваних законом інтересів, а субєкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Так, оскаржуваним рішенням відповідач не скасував рішення №1 від 15.09.1998р., а лише констатував факт припинення дії рішення (правової підстави) про надання у користування земельної ділянки у звязку із припиненням самого титулу права користування, що не заборонено чинним законодавством України.

Відповідно до положень ст.ст. 4-3, 33, 34 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обгрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Оскільки під час судового розгляду справи позивачем не доведено належними та допустимими доказами протиправності рішення Рудківської міської ради №1 від 14.08.2014р., а відтак не доведено порушення свого суб'єктивного права, тому відсутні правові підстави для захисту цього права в судовому порядку та задоволення позову.

Також суд зазначає, що згідно ст. 5 ЗК України земельне законодавство базується, зокрема, на принципі забезпечення гарантій прав на землю. При цьому, поняття «гарантії» розглядається як створення умов і надання державою таких юридичних засобів, за яких особа вільно і безперешкодно мала б можливість реалізувати закріплене за нею право.

Крім цього, окрім Земельного кодексу України, земельні відносини регулюються Конституцією України, а також прийнятими відповідно до неї нормативно-правовими актами (ст. 3 ЗК України). В статті 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об'єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України. Таке розуміння права не дає підстав для його ототожнення із законом, який іноді може бути й несправедливим, у тому числі обмежувати свободу та рівність особи. Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню (п.4.1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України №15-рп/2004 від 02.11.2004р. (справа про призначення судом більш м'якого покарання)).

Таким чином, керуючись принципом верховенства права в поєднанні із принципом забезпечення гарантій прав на землю та принципом цілісності обєкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей обєкт розташований, колегія суддів зазначає, що при прийнятті рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, враховує наступні обставини справи.

Як вже зазначалося та вбачається з матеріалів справи, треті особи в 2001-2003 роках здійснювали будівництво кіосків на земельній ділянці, яка була надана позивачу, із дозволу самого позивача. Таким чином, надаючи вказані дозволи, позивач розумів та усвідомлював, що такими діями він фактично відмовляється від земельної ділянки, оскільки з моменту закінчення будівництва кіосків фактичними землекористувачами земельних ділянок стають власники обєктів нерухомості. При цьому, суд не погоджується з твердженням представника позивача, що дозволи надавалися на встановлення малих архітектурних форм. Вказане доводиться як самими резолюціями позивача на заявах третіх осіб, що він не заперечує проти будівництва кіосків, так і мовчазною згодою щодо такого будівництва. Зокрема, з моменту будівництва вказаних кіосків і до 2014 року (моменту виникнення між сторонами спору) позивач, знаючи, що будуються обєкти нерухомості (так як обєкти будувалися на території, яка зареєстрована як місцезнаходження позивача) жодних дій щодо припинення такого будівництва не вчиняв та не оскаржував правовстановлюючі документи.

Також, суд бере до уваги те, що станом на момент надання згоди на будівництво кіосків більшості третіх осіб (2001р.) позивач не являвся зареєстрованим землекористувачем, оскільки Державний акт серії ІІ-ЛВ №002954 на право постійного користування землею було зареєстровано лише 13.02.2002р. Враховуючи зазначене, позивач набував право постійного користування землею, коли на ній знаходилися обєкти нерухомості інших осіб. Також видача позивачу та реєстрація Державного акту є сумнівною, оскільки станом на 13.02.2002р. позивач не являвся субєктом, якому чинний Земельний кодекс України надавав право отримувати земельні ділянки в постійне користування. Зокрема, відповідно до ч.2 ст.92 ЗК України від 25.10.2001р. (який набув чинності 01.01.2002р.) права постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набували лише підприємства, установи та організації, що належать до державної або комунальної власності, а не приватні юридичні особи.

Враховуючи зазначене, з матеріалів справи вбачається, що будівництво третіми особами кіосків відбувалося за згоди позивача, в них в наявності є чинні правовстановлюючі документи, а тому в даних осіб є легітимні сподівання на отримання земельних ділянок в користування для обслуговування цих кіосків і завдання державних органів (в даному випадку Рудківської міської ради) надати такі юридичні засоби, за яких треті особи вільно і безперешкодно мали б можливість реалізувати закріплені за ними права. Надання таких гарантій без припинення права постійного користування попереднім землекористувачем є неможливим. Відтак, по суті, оскаржуване рішення відповідача спрямоване не на припинення права позивача користування земельною ділянкою (від якої він фактично в свій час відмовився), а на реалізацію законодавчого принципу забезпечення гарантій прав третіх осіб на землю. А тому відсутні правові підстави для його скасування.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судовий збір покладається на позивача.

Керуючись ст.ст. 2, 4-3, 4-6, 27, 33, 34, 43, 49, 82-85, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. В позові відмовити повністю.

2. Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 85 ГПК України та може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст.ст. 91-93 ГПК України.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення складено та підписано 29.09.2015 р.

Головуючий суддя Крупник Р.В.

Суддя Король М.Р.

Суддя Юркевич М.В.