РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/19749/15 23.09.15 р.

За позовом Дочірнього підприємства "Латориця" Закритого акціонерного товариства

"Торгова група "Тиса"

до Спільного Українсько-німецького підприємства "Марком" у формі Товариства

з обмеженою відповідальністю

про стягнення 236 346,54 грн.

Суддя Зеленіна Н.І.

При секретарі судового засідання Пархоменко Ю.Л.,

за участю представників сторін:

від позивача: Шуплякова С.Б. за довіреністю № 12/15 від 16.07.2015 р.;

від відповідача: Руденко В.О. за довіреністю № б/н від 01.09.2015 р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Дочірнє підприємство "Латориця" Закритого акціонерного товариства "Торгова група "Тиса" звернулось до господарського суду міста Києва з позовною заявою до Спільного Українсько-німецького підприємства "Марком" у формі Товариства з обмеженою відповідальністю про стягнення 233 101,79 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 04.08.2015 р. порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 03.09.2015 р.

31.08.2015 р. від позивача через відділ діловодства суду надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог.

01.09.2015 р. від відповідача через відділ діловодства суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

03.09.2015 р. від позивача через відділ діловодства суду надійшли додаткові документи по справі.

У судовому засіданні 03.09.2015 р. представник позивача подала клопотання про продовження строку вирішення спору у справі на 15 днів та підтримала заяву про збільшення розміру позовних вимог, подану 31.08.2015 р., відповідно до якої просить суд стягнути з відповідача 236 346,54 грн., з яких 139 910,00 грн. заборгованості, 90 448,76 грн. інфляційних втрат та 5 987,78 грн. 3 % річних.

Ухвалою від 03.09.2015 р. продовжено строк вирішення спору у справі на 15 днів, розгляд справи відкладено на 16.09.2015 р.

У судовому засіданні 16.09.2015 р. оголошувалась перерва до 23.09.2015 р.

22.09.2015 р. від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому останній просить відмовити у задоволенні вимог про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних з підстав неправильності наданих позивачем розрахунків.

У судовому засіданні 23.09.2015 р. представник позивача підтримала позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечив з підстав, викладених у відзиві.

У судовому засіданні 23.09.2015 р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши наявні в справі матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

26.05.2014 р. між Спільним Українсько-німецьким підприємством "Марком" у формі Товариства з обмеженою відповідальністю (надалі - відповідач, Замовник) та Дочірнім підприємством "Латориця" Закритого акціонерного товариства "Торгова група "Тиса" (надалі - позивач, Виконавець) укладено Договір № 27/14/3 перевезення та транспортного експедирування (надалі - Договір).

Відповідно до п. 2.1. Договору, в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Виконавець бере на себе зобов'язання організувати перевезення автомобільним транспортом довірений йому Замовником з пункту завантаження до пункту призначення, що вказані у Заявці Замовника, і видати вантаж уповноваженій особі Замовника на його одержання (Вантажоодержувачу), а Замовник, в свою чергу, зобов'язується прийняти надані послуги з перевезення та експедирування вантажу та сплатити за них плату, визначену в Заявці та погоджену сторонами в актах приймання-передачі виконаних робіт.

Згідно з п. п. 5.1., 5.4. Договору, розрахунки за перевезення й організацію перевезень Вантажів здійснюються в розмірі й у відповідності до умов, викладених в Заявках на кожне перевезення, що є невід'ємними частинами Договору. Оплата проводиться в безготівковому порядку шляхом перерахування Замовником коштів зі свого розрахункового рахунку на розрахунковий рахунок Виконавця не пізніше 15 банківських днів з моменту розвантаження автомобіля при умові отримання Замовником оригіналів Акту приймання-передачі виконаних робіт, рахунку, СМR з відміткою про отримання вантажу.

Зобов'язанням, згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України, є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 909 Цивільного кодексу України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Згідно зі ст. 920 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено обов'язковість договору для виконання сторонами.

В силу положень ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач належним чином та у відповідності до умов Договору надав відповідачу послуги, проте відповідач у повному обсязі надані послуги не сплатив та допустив наявність заборгованості перед позивачем у розмірі 139 910,00 грн., яка станом на час розгляду даної справи залишається непогашеною.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За розрахунком позивача, перевіреним судом та не спростованим у встановленому порядку відповідачем, останній за порушення зобов'язань за Договором має сплатити 90 448,76 грн. інфляційних втрат та 5 987,78 грн. 3 % річних.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує, посилаючись на неправильність наданих позивачем розрахунків.

Проте, такі заперечення відповідача до уваги судом не приймаються з підстав їх необґрунтованості та безпідставності, оскільки суд, при перевірці наданих позивачем розрахунків, вбачає їх правильність та арифметичну вірність. У той же час відповідач, на неоднократні вимоги суду, власного контррозрахунку суми позову не надав.

Відповідно до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

За правилами ст. 34 Кодексу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно зі ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

В порядку, передбаченому ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, підтвердженими наявними в матеріалах справи доказами та не спростованими належним чином та у встановленому законом порядку відповідачем, а відтак такими, що підлягають задоволенню.

За правилами ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст. ст. 43, 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути зі Спільного Українсько-німецького підприємства "Марком" у формі Товариства з обмеженою відповідальністю (04053, м. Київ, провулок Нестеровський, буд. 7/9; ) на користь Дочірнього підприємства "Латориця" Закритого акціонерного товариства "Торгова група "Тиса" (79035, м. Львів, вул. Зелена, 115; ) 139 910 (сто тридцять дев'ять тисяч дев'ятсот десять) грн. 00 коп. заборгованості, 90 448 (дев'яносто тисяч чотириста сорок вісім) грн. 76 коп. інфляційних втрат, 5 987 (п'ять тисяч дев'ятсот вісімдесят сім) грн. 78 коп. 3 % річних та 4 727 (чотири тисячі сімсот двадцять сім) грн. 40 коп. судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено 28.09.2015 р.

Суддя Н.І. Зеленіна