РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.09.2015Справа №910/13323/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Карпатибудінвест"

до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал страхування"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Райффайзен Лізинг Аваль"

про стягнення 313 500,00 грн.

Суддя Селівон А.М.

Представники сторін:

Від позивача: Борисова М.А. - представник, довіреність б/н від 01.12.2014;

Від відповідача: Купрієнко С.О. - представник, довіреність № 221214-07/е від 22.12.2014;

Від третьої особи: Семеняк М.В. - представник, дов. б/н від 20.07.15 р.

В судовому засіданні на підставі ч.2 ст.85 Господарського процесуального кодексу України оголошені вступна та резолютивна частини рішення.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Карпатибудінвест" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал страхування" про стягнення 313500,00 грн., а також просить покласти на відповідача витрати на оплату судового збору.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що внаслідок настання страхового випадку (викрадення застрахованого майна) відповідач, як страховик за укладеним між сторонами генеральним договором № 13/14/СПТ/Ц1 від 07.07.14 р. добровільного страхування наземного транспорту, зобов'язаний на виконання вимог умов даного Договору виплатити позивачу, який є лізингоодержувачем об'єкту страхування за Договором фінансового лізингу № LC5292-05/11 від 03.06.11 р., страхове відшкодування завданої втратою майна матеріальної шкоди.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.05.2015 порушено провадження у справі № 910/13328/15 та призначено до розгляду на 11.06.2015.

У судовому засіданні 11.06.2015 відповідно до ст. 77 ГПК України оголошено перерву до 08.07.2015.

08.07.2015 року судове засідання не відбулось у зв'язку з перебуванням судді Селівона А.М. на лікарняному.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 20.07.2015 розгляд справи призначено на 04.08.2015.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 04.08.2015 за клопотанням представника позивача залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Райффайзен Лізинг Аваль" та відкладено розгляд справи на 20.08.2015.

Ухвалами суду від 04.08.15 р. та 20.08.15 р. розгляд справи відкладався на 20.08.15 р. та 09.09.15 р. відповідно.

У судове засідання 09.09.2015 з'явилися уповноважені представники позивача, відповідача та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача.

Судом повідомлено, що до початку судового засідання відповідачем через канцелярію суду поданий відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечує проти позовних вимог, посилаючись на те, що транспортні засоби, застраховані за Страховими свідоцтвами №1-30 до огляду не надані, складання Актів огляду транспортних засобів у зв'язку з простроченням терміну сплати страхового платежу, згідно п. 21.2.15. Генерального договору страхування страхувальником не забезпечено і не проведено, що є безумовною підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування. При цьому, оскільки примусове вилучення автомобілів та спецтехніки було вчинено озброєними особами, що визнані терористами, на території військових дій, заколотів та громадських заворушень, що зрештою підтверджується директором ТОВ «Карпатибудінвест», такий випадок відповідно до п. 22.2.15 Генерального договору страхування взагалі не є страховим. Відзив долучений судом до матеріалів справи.

До початку судового засідання 11.06.15 р. через канцелярію суду представником позивача подані письмові пояснення за вих. № 09/06-15 від 09.06.2015, в яких позивач повідомляє про неможливість надання суду копій страхового свідоцтва та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу автогрейдер Zoomlion PY 190D 2008 р.в., оскільки вказані документи втрачені разом із технікою, а також про відсутність листа вигодонабувача згідно п.23.1.8 генерального договору № 13/14/СПТ/Ц1 від 07.07.14 р. добровільного страхування наземного транспорту. Крім того позивач зазначає, що безумовним підтвердженням підстав для відмови у виплаті страхового відшкодування є лише сертифікат торгово - промислової палати України. Письмові пояснення долучено судом до матеріалів справи.

Також до початку судового засідання 04.08.15 р. через канцелярію суду представником позивача подані пояснення № 09/6-15 від 09.06.15 р. та № 09/06-15 від 09.06.15 р., зміст яких є ідентичним змісту пояснень, поданих позивачем до початку судового засідання 11.06.15 р.. Пояснення долучені судом до матеріалів справи.

До початку судового засідання 04.08.15 р. через відділ діловодства господарського суду м. Києва від представника відповідача надійшли пояснення по справі б/н б/д, в яких відповідач зазначає про неспроможність позивача надати докази того, що автогрейдера з вказаним в позовній заяві номером шасі/кузова 23010878 був незаконно вилучений та міститься у Переліку транспортних засобів, що є додатком до Довідки Слідчого Шевченківського РВ, на яку посилається позивач у своїй позовній заяві. Окрім того, третя особа зазначає, що вимога вих. №/К від 06.08.201 р. з попередженням була направлена відповідачу 06.08.2014 р. в день сплати страхового платежу та отримана останнім 11.08.2014р., тобто на четвертий день після сплати страхового платежу, зважаючи на зміст пояснень представника позивача від 09.06.15, згідно яких після отримання письмової вимоги Страховика про необхідність надання для огляду транспортних позивач вже не мав можливості надати техніку для огляду, оскільки на той час майданчик, на якому зберігалась техніка, вже знаходилась під контролем злочинців, тобто, на момент укладання договору страхування та сплати першого страхового платежу (06.08.14) транспортні засоби вже не були в розпорядженні ТОВ «Карпатибудінвест», а їх цілісний стан вже був невідомим. Пояснення долучені судом до матеріалів справи.

Представником третьої особи до початку судового засідання 20.08.15 р. через канцелярію суд подані пояснення б/н б/д, в яких представник третьої особи зазначає, що позивач не повідомив в письмовому вигляді ТОВ «Райффайзен Лізинг Аваль», яке є вигодонабувачем за генеральним договором № 13/14/СПТ/Ц1 від 07.07.14 р. добровільного страхування наземного транспорту, про факти заволодіння предметом лізингу сторонніми особами. Про цей факт третій особі стало відомо під час розгляду справи № 908/5551/14. Пояснення долучені судом до матеріалів справи.

У судовому засіданні 20.08.15 р. представник позивача подав клопотання б/н від 20.08.2015 про долучення документів до матеріалів справи, яке судом долучено до матеріалів справи.

Інших доказів на підтвердження своїх вимог та заперечень, окрім наявних в матеріалах справи, сторонами на час проведення судового засідання 09.09.15 р. суду не надано.

Відповідно до п. 2.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» (далі - Постанова №18) якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Враховуючи відсутність на час проведення судових засідань клопотань представників сторін щодо здійснення фіксації судового засідання з розгляду даної справи технічними засобами, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Судовий процес відображено у протоколі судового засідання.

Перед початком розгляду справи в судовому засіданні представників сторін було ознайомлено з правами та обов'язками відповідно до ст. ст. 20, 22, 60, 74 та ч. 5 ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Представники позивача, відповідача та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача в судових засіданнях повідомили суд, що права та обов'язки їм зрозумілі.

Відводу судді представниками сторін не заявлено.

В судовому засіданні 09.09.15 р. представник позивача підтримав позовні вимоги, викладені в позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні 09.09.15 р. підтримав заперечення проти позову, викладені у відзиві на позовну заяву.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача в судовому засіданні 09.09.15р. надав пояснення щодо суті спору.

Дослідивши матеріали справи та подані докази, заслухавши в судовому засіданні пояснення представників сторін, з'ясувавши обставини, що мають значення для вирішення спору, перевіривши надані сторонами докази та оглянувши в судовому засіданні їх оригінали, суд

ВСТАНОВИВ:

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1, 2, 4 ст. 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 ст. 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Як вбачається з матеріалів справи, 03.06.2011 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Райффайзен Лізинг Аваль» (лізингодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Карпатибудінвест» (лізингоодержувач) укладено договір фінансового лізингу №LC5292-05/11 (далі - Договір фінансового лізингу) за умовами п. 1.1 якого лізингодавець зобов'язався передати на умовах фінансового лізингу, без надання послуг з управління та технічної експлуатації, у тимчасове володіння та користування за плату майно, найменування, технічний опис, модель, рік випуску, ціна одиниці, кількість і загальна вартість якого зазначаються в Специфікації (додаток №2 до Договору фінансового лізингу) (предмет лізингу), а лізингоодержувач зобов'язався прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі на умовах цього Договору.

Відповідно до п.8.1 Договору цей Договір набуває чинності з дня його підписання обома сторонами і діє до повного виконання сторонами своїх обов'язків за цим Договором.

Судом встановлено, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою є договором фінансового лізингу, який підпадає під правове регулювання норм Закону України "Про фінансовий лізинг", а також статей 806-809 Цивільного кодексу України та § 5 глави 30 Господарського кодексу України.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 292 Господарського кодексу України, лізинг - це господарська діяльність, спрямована на інвестування власних чи залучених фінансових коштів, яка полягає в наданні за договором лізингу однією стороною (лізингодавцем) у виключне користування другій стороні (лізингоодержувачу) на визначений строк майна, що належить лізингодавцю або набувається ним у власність (господарське відання) за дорученням чи погодженням лізингоодержувача у відповідного постачальника (продавця) майна, за умови сплати лізингоодержувачем періодичних лізингових платежів; залежно від особливостей здійснення лізингових операцій лізинг може бути двох видів - фінансовий чи оперативний.

Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 806 Цивільного кодексу України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі); до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням встановлених параграфом 6 цього Кодексу та законом; до відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Аналогічне визначення поняття договору фінансового лізингу міститься в ст. 1 Закону України "Про фінансовий лізинг", яким визначаються загальні правові та економічні засади фінансового лізингу.

Так, Загальні умови фінансового лізингу сторони передбачили в додатку №4 до Договору фінансового лізингу (далі - Загальні умови фінансового лізингу), пунктом 1.2 якого, зокрема, визначили, що приймання та передача предмета лізингу оформляється актом приймання-передачі.

Як вбачається з матеріалів справи, 03.06.2011 р. за актом приймання-передачі предмету лізингу, підписаним сторонами по справі, лізингодавець передав, а лізингоодержувач прийняв у користування предмет лізингу згідно Специфікації (додаток №2 до Договору фінансового лізингу), а саме: автогрейдер Zoomlion PY 190 D, 2008 року випуску, номер шасі/кузова 2301078.

У відповідності до п.1.3 Загальних умов фінансового лізингу в момент підписання акту приймання - передачі до лізингоодержувача переходять та зберігаються за ним протягом строку дії договору наступні права та ризики: право володіння та користування, відповідальність за збереження, ризик пошкодження, знищення, втрати, конфіскації предмета лізингу, а також цивільна відповідальність перед третіми особами, пов'язана з володінням та користуванням предметом лізингу.

В розділі 7 Загальних умов фінансового лізингу сторони передбачили, що лізингоодержувач протягом строку лізингу за свій рахунок забезпечує страхування предмету лізингу в страховій компанії. Лізингоодержувач за свій рахунок зобов'язаний застрахувати предмет лізингу від ризиків, про що зобов'язується скласти зі страховою компанією договір страхування, в якому передбачити відшкодування можливого заподіяного збитку в рамках страхової суми на користь вигодонабувача, яким буде лізингодавець. Дія договору страхування повинна охоплювати весь період дії Договору фінансового лізингу.

Так, на виконання умов Договору фінансового лізингу 07.07.2014 р. між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Арсенал страхування» (страховик за договором, відповідач у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Карпатибудінвест» (страхувальник за договором, позивач у справі) укладено генеральний договір №13/14/СПТ/Ц1 добровільного страхування наземного транспорту (далі - Договір страхування), за умовами якого позивачем відповідно до Правил добровільного страхування наземного транспорту застраховано об'єкт страхування, пов'язаний з володінням, користуванням та розпорядженням транспортними засобами - автогрейдер Zoomlion PY 190 D, 2008 року випуску, номер шасі/кузова 2301078, наданий йому на умовах фінансового лізингу ТОВ «Райффайзен Лізинг Аваль».

Предметом Договору страхування є майнові інтереси страхувальника/вигодонабувача, що не суперечать закону, пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням наземним транспортним засобом та іншим майном, вказаним у розділах 6, 8 цього Договору, щодо яких страхувальником (лізингоодерждувачем) укладено договір /договори фінансового лізингу з вигодонабувачем (лізингодавцем), що зазначені у страхових свідоцтвах ,які є невід'ємною частиною Договору (п.5 Договору страхування).

Відповідно до п.14, 15 Договору страхування датою початку його дії є 07 липня 2014 р., датою закінчення дії - 06 липня 2015 р.

При цьому по відношенню до кожного окремого застрахованого транспортного засобу договір набуває чинності з 00 годин 00 хвилин дня, зазначеного у відповідному страховому свідоцтві як дата початку його дії, за умови сплати страхового платежу за таким страховим свідоцтвом одноразово в розмірі та в строк, що зазначені в такому страховому свідоцтві, на поточний рахунок страховика, та діє до 24-00 години дня, зазначеного у цьому страховому свідоцтві як дата закінчення його дії (п.20.2 Договору страхування).

Судом встановлено, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою є договором страхування, який підпадає під правове регулювання параграфу 2 глави 35 Господарського кодексу України, глави 67 Цивільного кодексу України та Закону України «Про страхування».

Згідно визначення ст. 1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про страхування» добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства. В силу пункту 6 частини 4 наведеної статті одним із видів добровільного страхування є страхування наземного транспорту.

Як передбачено ч. 1 ст. 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Аналогічні визначення поняття «договір страхування» містяться в ст. 354 Господарського кодексу України та ст. 979 Цивільного кодексу України.

Відповідно до положень ст. 981 Цивільного кодексу України та ч. 2 ст. 18 Закону України «Про страхування» договір страхування укладається в письмовій формі, а також може укладатись шляхом видачі страховиком страхувальникові страхового свідоцтва (поліса, сертифіката).

Згідно ст. 984 Цивільного кодексу України страховиком є юридична особа, яка спеціально створена для здійснення страхової діяльності та одержала у встановленому порядку ліцензію на здійснення страхової діяльності. Страхувальником може бути фізична або юридична особа.

З наведеною нормою Цивільного кодексу України кореспондується частина 1 статті 3 Закону України «Про страхування», якою встановлено, що страхувальниками визнаються юридичні особи та дієздатні фізичні особи, які уклали із страховиками договори страхування або є страхувальниками відповідно до законодавства України.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про страхування» предметом договору страхування, зокрема, можуть бути майнові інтереси, що не суперечать закону і пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням майном (майнове страхування).

Таким чином, законодавством встановлено право застрахувати об'єкт страхування не тільки власником застрахованого майна, а й користувачем об'єкта страхування, що передбачено Договором фінансового лізингу, отже Договір страхування укладено у відповідності до вимог чинного законодавства.

На підставі ст. 985 Цивільного кодексу України та ч. 4 ст. 3 Закону України «Про страхування» страхувальник має право укласти із страховиком договір на користь третьої особи, якій страховик зобов'язаний здійснити страхову виплату у разі досягнення нею певного віку або настання іншого страхового випадку. Страхувальник має право при укладенні договору страхування призначити фізичну або юридичну особу для одержання страхової виплати (вигодонабувача), а також замінювати її до настання страхового випадку, якщо інше не встановлено договором страхування.

Так, пунктом 3 Договору страхування визначено, що вигодонабувачем за цим правочином є Товариство з обмеженою відповідальністю «Райффайзен Лізинг Аваль», у відповідності до умов Договору фінансового лізингу. Вигодонабувачу належить право на отримання страхового відшкодування як лізингодавцю відповідно до Договору фінансового лізингу, укладеного між страхувальником та вигодонабувачем. Номер договору лізингу відповідно кожної застрахованої одиниці вказується у відповідному Страховому свідоцтві, яке є невід'ємною частиною цього Договору (п. 4 Договору страхування).

За твердженнями представників сторін, страхові свідоцтва № 1-30 до Договору страхування були укладені 07.07.14 р..

Як вбачається з матеріалів справи, перший страховий платіж у термін, передбачений Договором страхування, позивачем не був сплачений взагалі. В подальшому цей страховий платіж в сумі 125600,00 грн. за вказаними свідоцтвами був сплачений вигодонабувачем 06.08.14 р., що підтверджується відповідною випискою банку, тобто в строк, що перевищує 10 календарних днів від дати укладання зазначених страхових свідоцтв.

У відповідності до п. 21.2.15 Договору страхування страхувальник зобов'язаний у випадку, коли період часу від дати укладення окремого Страхового свідоцтва до дати надходження страхового платежу за таким Страховим свідоцтвом на поточний рахунок чи до каси Страховика перевищує десять календарних днів, на письмову вимогу Страховика надати Страховику відповідний транспортний засіб для повторного огляду та складання відповідного Акту огляду.

Керуючись даним пунктом Генерального договору, у зв'язку з тим, що від дати укладання зазначених Страхових свідоцтв до дати надходження страхового платежу на поточний рахунок Страховика сплинуло тридцять календарних днів, відповідач письмовою вимогою № /К від 06.08.2014 р. повідомив позивача про необхідність надання транспортні засоби, зазначені у Страхових свідоцтвах № 1-30 для повторного огляду і складання відповідного Акту огляду. Вказана вимога разом з попередженням про наслідки невиконання зазначеної вимоги, передбачені п. 25.4.6 Договору страхування направлена позивачеві за фактичною та юридичною адресами та отримана останнім 11.08.14 р, що підтверджується експрес накладними служби кур'єрської доставки № 210992 та № 210993 від 06.08.14 р., а також описом вкладення у відповідні кур'єрські відправлення, копії яких наявні в матеріалах справи.

Так, Договором страхування (п.п. 25.4.6, 25.4.21) встановлено, що страховик має право відмовити у виплаті страхового відшкодування, якщо: страхувальник (його представник) не виконав обов'язків, передбачених умовами п.п. 21.2.3-21.2.5, 21.2.7, 21.2.9-21.2.11, 21.2.14-21.2.15, 22.1 цього Договору; період часу від дати укладення окремого Страхового свідоцтва до дати надходження страхового платежу за таким Страховим свідоцтвом на поточний рахунок чи до каси страховика перевищує десять календарних днів, а страхувальник згідно з вимогами п. 21.2.15 цього Договору не надав страховику відповідний транспортний засіб для повторного огляду та складання відповідного акту огляду.

Із матеріалів справи вбачається, що на момент розгляду справи застраховані транспортні засоби для огляду відповідачу позивачем не надано, складання актів огляду транспортних засобів, в зв'язку з простроченням терміну сплати страхового платежу, згідно п. 21.2.15 Договору страхування страхувальником не забезпечено і не проведено.

Натомість без виконання вищезазначеного обов'язку щодо надання для огляду транспортних засобів, позивачем у відповідності до п.24.1 Договору страхування, згідно якої страхове відшкодування виплачується страховиком згідно з договором на підставі письмової заяви страхувальника (його правонаступника,вигодонабувача) і страхового акту, який складається страховиком, було направлено на адресу відповідача заяву № 052 від 05.09.14 р. про незаконне вилучення 05.09.14 р. з території автобази підприємства, розташованої за адресою: Луганська область, м. Перевальськ, вул. Індустріальна, 13, застрахованого майна, а саме транспортних засобів, застрахованих за страховими свідоцтвами №№ 1-6, 9-15, 17-30, тобто заявлено про незаконне вилучення двадцяти семи з тридцяти застрахованих транспортних засобів, та необхідність здійснити заходи щодо виплати страхового відшкодування, передбаченого Договором страхування. За твердженнями позивача, всі ці транспортні засоби в момент їх вилучення знаходились саме в м. Перевальськ, тобто на території, на якій проводились бойові дії, й знаходились під контролем терористичного угруповання «Луганська народна республіка». Отримання вказаної заяви відповідачем підтверджується відповідною відміткою № 0/к від 08.09.14 р. на заяві позивача.

До заяви останнім була додана довідка слідчого СВ 4 ВМ Шевченківського РУ ГУМВС України в м. Києві, згідно якої за заявою ТОВ «Карпатибудінвест» від 11.09.14 р. про незаконне заволодіння невідомими особами техніки, що перебувала на балансі ТОВ «Карпатибудінвест» на підставі договорів фінансового лізингу, укладених між ТОВ «Карпатибудінвест» та ТОВ «Райффайзен Лізинг Аваль», слідчим Шевченківського райуправління внесено до ЄРДР за № 0009694 та розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України. До довідки додано перелік транспортних засобів на 4-х аркушах, який містить тип транспортних засобів, марку та державний номер згідно переліку тощо.

Відповідно до п.25.4.6. та п.25.4.21 Договору страхування страховик здійснює відмову у виплаті страхового відшкодування, якщо період часу від дати укладення окремого страхового свідоцтва до дати надходження страхового платежу за таким страховим свідоцтвом на поточний рахунок чи до каси страховика перевищує десять календарних днів, а страхувальник згідно з вимогами п.21.2.15 Договору не надав страховику відповідний транспортний засіб для повторного огляду та складання представниками страховика і страхувальника відповідного Акту огляду.

Листом №6/1/к від 05.12.2014 р. на підставі положень п.25.4.6. та п.25.4.21 Договору страхування ПАТ «СК «Арсенал страхування» було відмовлено позивачу у виплаті страхового відшкодування.

Спір у справі виник в зв'язку з тим, що, на думку позивача, ТОВ «Карпатибудінвест» як лізингоодержувач за Договором фінансового лізингу й страхувальник за Договором страхування має право на страхове відшкодування у разі настання страхового випадку, стягнення якого є предметом позову у даній справі. Позивач стверджує, що згідно законодавства України при визначенні в договорі страхування вигодонабувача страхувальник не позбавлений права отримувати страхове відшкодування в межах страхової суми, в зв'язку з чим на його користь з відповідача підлягає стягненню сума страхового відшкодування в розмірі 313 500,00 грн. (330 000,00 грн. - 16 500,00 грн. (5% франшизи)).

Суд зазначає, що відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

На підставі ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Так, страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник. Непрямі збитки вважаються застрахованими, якщо це передбачено договором страхування. У разі коли страхова сума становить певну частку вартості застрахованого предмета договору страхування, страхове відшкодування виплачується у такій же частці від визначених по страховій події збитків, якщо інше не передбачено умовами страхування. Франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування (ст. 9 Закону України «Про страхування»).

Страховим випадком, за визначенням ст. 8 Закону України «Про страхування», є подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

До страхових ризиків, відповідно до умов п. 19.2 Договору страхування, відносяться, зокрема: «викрадення» - незаконне заволодіння транспортним засобом, тобто вчинене умисно, з будь-якою метою протиправне вилучення будь-яким способом транспортного засобу у страхувальника/вигодо набувача всупереч їх волі, а також незаконне заволодіння транспортним засобом шляхом грабежу, розбою під час його знаходження в будь-якому місці в будь-який час; «збитки внаслідок ДТП» - будь-яке пошкодження або знищення транспортного засобу, його окремих складових частин чи додаткового обладнання внаслідок ДТП, що сталась в процесі руху ТЗ та з його участю, в тому числі наїзд, перекидання, зіткнення, а також пошкодження нерухомого ТЗ іншими рухомими транспортними засобами; «збитки внаслідок інших подій» - викрадення окремих складових частин транспортного засобу чи додаткового обладнання (вказаного у відповідному страховому свідоцтві до цього Договору), а також пошкодження або знищення (повна загибель) транспортного засобу, його окремих складових частин чи додаткового обладнання (вказаного у відповідному страховому свідоцтві до цього Договору) внаслідок протиправних дій третіх осіб, передбачених Кримінальним кодексом України; пошкодження або знищення (повна загибель) транспортного засобу, його окремих складових частин чи додаткового обладнання (вказаного у відповідному страховому свідоцтві до цього Договору) внаслідок стихійного лиха (бурі, урагану, смерчу, повені, затоплення, паводку, зливи, граду, селю, землетрусу, зсуву, оповзню, осідання грунту, обвалу, лавини, незвичайних для даної місцевості морозів та великих снігопадів, дії підґрунтових вод, шторму, цунамі, удару блискавки та інших надзвичайних явищ природи), пожежі або вибуху, нападу тварин, падіння предметів на транспортний засіб (дерев, снігу, льоду, стовпів, рекламних щитів та ін.), попадання каміння або інших предметів, що відлетіли з-під коліс транспортного засобу, зовнішнього фізичного впливу інших випадкових, раптових та непередбачуваних подій (окрім вказаних в п. 19.2.1, п. 19.2.2 цього Договору), якщо такі події не є винятком із страхових випадків згідно з умовами цього Договору (розділ 25).

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 988 Цивільного кодексу України страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 990 Цивільного кодексу України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

За змістом п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про страхування» до обов'язків страховика належить, зокрема, при настанні страхового випадку у передбачений договором строк виплата страхового відшкодування, яке ч. 16 ст. 9 даного Закону визначено як страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.

При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

Згідно ч. 1 ст. 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Дійсно, пунктом 21.4.1 Договору страхування передбачено, що при настанні страхового випадку страхувальник має право одержати від страховика страхове відшкодування згідно з умовами цього Договору.

За умовами п.23.1 Договору страхування для підтвердження настання страхового випадку та визначення розміру завданих збитків страхувальник зобов'язаний надати страховику наступні документи, а саме: заяву виплату страхового відшкодування; договір та відповідне страхове свідоцтво; у разі настання страхового випадку за ризиком «Викрадення»: довідка РВВС про викрадення транспортного засобу, копію заяви/повідомлення страхувальника про вчинене кримінальне правопорушення з вказаним номером та датою реєстрації, та/або копію протоколу прийняття заяви; у разі настання страхової події за ризиком «Збитки внаслідок інших подій»: довідка РВВС, пожежної охорони, метеорологічної чи сейсмологічної служби, ТПП відносно характеру та обставин страхової події; документи, що посвідчують особу одержувача страхового відшкодування копії правовстановлюючих документів на транспортний засіб; лист вигодонабувача , у якому визначено порядок сплати страхового відшкодування та отримувач.

Договором страхування (п. 21.1.3) встановлено обов'язок страховика при настанні страхового випадку здійснити виплату страхового відшкодування в порядку та в строк згідно розділу 24 цього Договору.

Зокрема, відповідно до п. 24.5 Договору страхування у разі настання страхової події за ризиком «викрадення» страхове відшкодування виплачується в розмірі страхової суми (з урахуванням умов п. 24.23 цього Договору) за вирахуванням суми знецінення транспортного засобу за період страхування (відповідно до Страхового свідоцтва та п. 28.7 цього Договору) та встановленої у відповідному Страховому свідоцтві франшизи.

Натомість, позивачем на вимогу суду не надано оригіналу або копії страхового свідоцтва застрахованого транспортного засобу - автогрейдеру Zoomlion PY 190 D, 2008 року випуску, номер шасі/кузова 2301078, яке є невід'ємною частиною Договору страхування.

При цьому, судом критично оцінюються пояснення позивача, в яких аргументуючи відсутність у матеріалах справи страхового свідоцтва застрахованого транспортного засобу останній посилався на неможливість надання вказаного документу, оскільки під час незаконного заволодіння невідомими особами техніки, що перебувала на балансі ТОВ «Карпатибудінвест» на підставі договорів фінансового лізингу, укладеного між ТОВ «Карпатибудінвест» та ТОВ «Райффайзен Лізинг Аваль», зокрема, і автогрейдера Zoomlion PY 190 D, 2008 року випуску, номер шасі/кузова 2301078, свідоцтво знаходилось на території ділянки, на якій знаходилась вся техніка за адресою : Луганська область, м. Перевальськ, вул. Індустріальна, 13, отже, ймовірно, теж потрапило разом із технікою до невідомих осіб.

Тобто, не надання на вимогу суду страхового свідоцтва застрахованого транспортного засобу - автогрейдеру Zoomlion PY 190 D, 2008 року випуску, номер шасі/кузова 2301078, яке є невід'ємною частиною Договору страхування, за відсутності належних та допустимих доказів на підтвердження вказаного факту, призводить суд до висновку про недоведеність позивачем тієї обставини, що саме вказаний автогрейдер було застраховано у відповідача, та недоведеність факту заволодіння невідомими особами саме цим автогрейдером.

Окрім цього суд зазначає, що в переліку транспортних засобів, який є додатком до довідки слідчого Шевченківського РУ ГУМВС України в місті Києві, зазначено про незаконне заволодіння 165 транспортними засобами позивача, разом з тим, транспортні засоби ідентифікуються тільки за їх назвою та державним номером, вказівки на номер шасі/кузова в переліку слідчого - відсутні, що позбавляє суд можливості ідентифікувати вказані транспортні засоби та дійти беззаперечного висновку про наявність в даному переліку автогрейдеру Zoomlion PY 190 D, 2008 року випуску, номер шасі/кузова 2301078, який є об'єктом страхування за укладеним позивачем Договором страхування.

Суд звертає увагу, що відповідно до протоколу зустрічі від 02.10.2014 р. за участю представників ТОВ «Карпатибудінвест», ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал страхування», ТОВ «Райффайзен Лізинг Аваль», а також письмових коментарів директора ТОВ «Карпатибудінвест» до протоколу цієї зустрічі встановлено, що на базу, де знаходились застраховані транспортні засоби, розташовану на території, підконтрольній незаконним терористичним угрупованням і яка є територією АТО, на військовій техніці зайшли незаконні збройні формування. Згідно пояснень директора ТОВ «Карпатибудінвест» частина застрахованої техніки була вилучена терористичними збройними формуваннями для власних потреб, частина знищена.

Згідно даних РНБОУ та СБУ територія м. Перевальськ Луганської області є територією збройних сутичок з терористами, місцем проведення військових (бойових) дій та вчинення терористичних актів. При цьому «Луганська народна республіка» визнана незаконним збройним формуванням та терористичною організацією, а її дії та дії її членів кваліфіковано як «терористичні акти».

Наразі, відповідно до п. 25.2.15 Договору страхування збитки, що виникли під час війни, військових дій, вторгнення військ, повстання, заколоту, громадянських заворушень, конфіскації, примусового вилучення, реквізиції, арешту або пошкодження за розпорядженням існуючого де-юре або де-факто уряду або будь-якого органу влади не є страховими випадками.

Таким чином, позаяк примусове вилучення застрахованих транспортних засобів було вчинено озброєними особами, яких визнано терористами, на території військових дій, заколотів та громадських заворушень, згідно п. 25.2.15 Договору страхування такий випадок не є страховим, відтак вказані висновки додатково підтверджують правомірність відмови ПАТ «Страхова компанія «Арсенал страхування» у виплаті страхового відшкодування позивачу.

Крім цього, згідно п. 25.4.16 Договору страхування страховик має право відмовити у виплаті страхового відшкодування, якщо страхувальник не надав у разі викрадення транспортного засобу основний та/або додатковий комплект ключів до замку запалювання транспортного засобу, ключі механічного протиугінного пристрою та/або пристрою дистанційного управління протиугінною системою та/або документи, що надають право на управління застрахованим транспортним засобом (в тому числі, але не виключно: свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, довіреність, тимчасовий реєстраційний талон, подорожній лист службового автомобіля).

Як вбачається з пояснень директора ТОВ «Карпатибудінвест», зафіксованих у вищезазначених коментарях до протоколу зустрічі від 02.10.2014 р. за участю представників ТОВ «Карпатибудінвест», ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал страхування», ТОВ «Райффайзен Лізинг Аваль», до невідомих осіб, крім транспортних засобів та свідоцтв про їх реєстрацію, потрапили також ключі запалювання від застрахованих транспортних засобів, ненадання яких страховику також є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування згідно п. 25.4.16 Договору страхування.

Також суд зазначає, що невиконання страхувальником передбаченого п.21.2.15 Договору страхування обов'язку з надання транспортних засобів для огляду є однією з додаткових безумовних підстав для відмови відповідача у виплаті страхового відшкодування відповідно до п.п.25.4.6, 25.4.21 Договору страхування.

Окрім того, в порушення п. 23.1.8 Договору страхування, у відповідності до якого для підтвердження настання страхового випадку та визначення розміру завданих збитків страхувальник зобов'язаний надати страховику, серед іншого, й лист вигодонабувача, у якому визначено порядок сплати страхового відшкодування та отримувач(і) страхового відшкодування, позивачем вказаний лист не наданий.

Додатково суд зазначає, що згідно умов п. 3 Договору страхування вигодонабувачем за цим правочином є ТОВ «Райффайзен Лізинг Аваль», що відповідає умовам Договору фінансового лізингу, відтак останньому належить право на отримання страхового відшкодування як лізингодавцю відповідно до Договору фінансового лізингу, укладеного між страхувальником та вигодонабувачем.

В свою чергу пунктом 7.7 Загальних умов фінансового лізингу передбачено, що у випадку знищення, викрадення або втрати предмета лізингу, а також у випадку, якщо предмет лізингу пошкоджений і не може бути відновлений, незалежно від того був такий випадок визнаний страховим чи ні, лізингоодержувач зобов'язаний протягом 15 календарних днів з моменту настання такої події сплатити лізингодавцю визначені в п. 10.4 цих Загальних умов платежі.

Пунктом 7.8 Загальних умов фінансового лізингу врегульовано, що з моменту сплати лізингоодержувачем сум, зазначених в п. 7.7 цих Загальних умов, лізингодавець зобов'язується протягом 15 календарних днів передати лізингоодержувачу свої права вигодонабувача за Договором страхування. Право власності на предмет лізингу, при цьому, переходить до лізингоодержувача на підставі договору купівлі-продажу (викупу) предмета лізингу.

Договору купівлі-продажу (викупу) предмета лізингу матеріали справи не містять, навпаки, в зв'язку з невиконанням позивачем своїх зобов'язань щодо сплати лізингових платежів, комісії та інших додаткових витрат в строк, визначений у Договорі фінансового лізингу, в позивача виникла заборгованість перед ТОВ «Райффайзен Лізинг Аваль» на суму 251 148,47 грн., яку стягнуто рішенням господарського суду Запорізької області від 20.01.2015 р. у справі № 908/5551/14, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 01.04.2015 р., яке набрало законної сили.

Лізингоодержувач набуває право власності на предмет лізингу по закінченню строку лізингу та за умови належного виконання ним своїх зобов'язань за Договором фінансового лізингу (розділ 9 Загальних умов фінансового лізингу).

Більше того, за твердженням третьої особи у даній справі, позивач не повідомляв ТОВ «Райффайзен Лізинг Аваль» про настання страхового випадку, про цей факт третій особі стало відомо під час розгляду вказаної справи № 908/5551/14 про стягнення з ТОВ «Карпатибудінвест» лізингових платежів на підставі Договору фінансового лізингу.

Додатково на підтвердження вказаного факту відсутності повідомлення ТОВ «Райффайзен Лізинг Аваль» як лізингодававця та вигодонабувача про настання страхового випадку свідчить відсутність підпису представника останнього на вказаному вище протоколі зустрічі від 02.10.14 р..

З огляду на вищевикладене суд приходить до висновку, що вигодонабувачем за Договором страхування є ТОВ «Райффайзен Лізинг Аваль», відтак у позивача відсутні правові підстави вимагати виплату страхового відшкодування на користь ТОВ «Карпатибудінвест».

У відповідності до ст. 124, п. п. 2, 3, 4 ч. 2 ст. 129 Конституції України, ст. ст. 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Жодний доказ не має для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Обов'язок доказування, а отже і подання доказів відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України покладено на сторони та інших учасників судового процесу, а тому суд лише створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Доказів визнання недійсними чи розірвання Договору фінансового лізингу №LC5292-05/11 від 03.06.11 р. та/або Генерального договору №13/14/СПТ/Ц1 добровільного страхування наземного транспорту від 07.07.14 р. або їх окремих положень суду не надано.

Будь-які заперечення щодо порядку та умов укладення спірних Договорів на час їх підписання з боку сторін відсутні.

Рішення суду про задоволення позову може бути прийнято виключно у тому випадку, коли подані позивачем докази дозволять суду зробити чіткий, конкретний та безумовний висновок про обґрунтованість та законність вимог позивача.

Відповідно до рекомендацій Вищого господарського суду України, викладених у п. 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №6 від 23.03.12 р. «Про судове рішення», рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Проаналізувавши матеріали справи та подані учасниками судового процесу докази згідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами в розумінні ст.ст. 33, 34 ГПК України факту настання страхового випадку згідно умов Договору страхування саме стосовно застрахованого об'єкта страхування -автогрейдеру Zoomlion PY 190 D, 2008 року випуску, номер шасі/кузова 2301078, та, відповідно, наявності достатніх правомірних підстав на підтвердження права позивача як страхувальника останнього на отримання страхового відшкодування по вказаному застрахованому об'єкту.

За таких обставин, враховуючи те, що позивач не довів в розумінні ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог, господарський суд позбавлений можливості встановити та дослідити необхідні для ухвалення обґрунтованого рішення обставини справи та правовідносини сторін, а тому вважає за необхідне та правомірне відмовити позивачу у задоволенні позову з огляду на його необґрунтованість та недоведеність.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 124, 129 Конституції України, ст.ст. 4-2, 4-3, 22, 32, 33, 34, 36, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Повний текст рішення складений та підписаний 24 вересня 2015 р.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання протягом 10 днів з дня складання та підписання повного тексту рішення апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Суддя А.М.Селівон