ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.09.15 Справа№ 914/2065/15

За позовом: Державного територіально-галузевого обєднання «Львівська залізниця», м. Львів

до відповідача-1: Рудненської селищної ради Залізничного району м. Львова, м. Львів

до відповідача-2: Виконавчий комітет Рудненської селищної ради Залізничного району м. Львова, м. Львів

третя особа-1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Міністерство інфраструктури України, м. Київ

третя особа-2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Обласне комунальне підприємство Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», м. Львів

про визнання недійсними рішення та визнання недійсними свідоцтв про право власності на нерухоме майно.

Суддя Коссак С.М.

при секретарі Куць М.Я.

Представники:

Від позивача: ОСОБА_1 представник за довіреністю від 02.01.2015р. №НЮ-57;

Від відповідача-1: ОСОБА_2 представник за довіреністю від 15.06.2015р. №_343/вих;

Від відповідача-2: не зявився.

Від третьої особи-1: не зявився.

Від третьої особи-2: не зявився.

На розгляд господарського суду Львівської області Державним територіально-галузевим обєднанням «Львівська залізниця» подано позов до Рудненської селищної ради Залізничного району м. Львова та Виконавчого комітету Рудненської селищної ради Залізничного району м. Львова, про визнання недійсними рішення та визнання недійсними свідоцтв про право власності на нерухоме майно.

Ухвалою господарського суду Львівської області від 26.06.2015р. позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до судового розгляду на 13.07.2015р.

13.07.2015р. ухвалою суду було залучено третю особу-1 яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Міністерство інфраструктури України та третю особу-2 яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Обласне комунальне підприємство Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» та відкладено розгляд справи на 21.07.2015р.

З підстав зазначених в ухвалі суду від 21.07.2015р. розгляд справи відкладено на 26.08.2015р.

26.08.2015р. судом винесено ухвалу про продовження строку вирішення спору та відкладено розгляд справи на 07.09.2015р.

З підстав зазначених в ухвалах суду від 07.09.2015р. розгляд справи відкладено на 14.09.2015р., а 14.09.2015р. на 21.09.2015р.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримує з підстав зазначених в позовній заяві та просить визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Рудненської селищної ради депутатів трудящих від 13 листопада 1968р. №21; визнання недійсним Свідоцтва про право власності серії КММ №001394 від 13.11.1968 року (дублікат) та скасування його реєстрації на будівлю за адресою вул. Короленка, 1 в м. Рудно; визнання незаконним та скасування рішенням Рудненської селищної ради Залізничного району м. Львова Львівської області від 26.02.2010 року №840, яким оформлено право державної власності на будівлю котельні, яка розміщена за адресою вул. Короленка, 1 в м. Рудно; визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 11.05.2010 року та скасування його реєстрації від 11.05.2010 року за №26073848.

В судовому засіданні представник відповідача-1 надав усні пояснення по справі, проти позову заперечує з підстав зазначених в запереченнях на позовну заяву (вх.№ 28925/15 від 13.07.2015р) та просить в позові відмовити.

Відповідач-2 в черговий раз у судове засідання явку повноважного представника не забезпечив, причин неявки та невиконання вимог ухвал суду не повідомив, не скористався своїм правом подання відзиву на позовну заяву та надання доказів.

В судове засідання третя особи-1 явку повноважного представника не забезпечила, про причини не явки суд не повідомила. 14.09.2015р. подала пояснення по справі (вх.№ 38639/15) та в судовому засідання 07.09.2015р. позовні вимоги позивача підтримала в повному обсязі, з підстав зазначених в поясненнях.

В судове засідання третя особа-2 явку повноважного представника не забезпечила, про причини не явки суд не повідомила. 31.07.2015р. на виконання вимог ухвали суду супровідним листом направила інвентаризаційну справу на будинок за адресою: м.Львів, смт.Рудне, вул. Короленка,1, (вх. №31744/15).

Відповідно до ст. 69 ГПК України суд обмежений строками розгляду справи.

Спір розглядається згідно ст. 75 ГПК України по наявним у справі матеріалах.

У судовому засіданні 21.09.2015р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення сторін, судом встановлено таке.

Відповідно до оціночного акту №31 від 26.04.1945р., що міститься в інвентаризаційній справі, наданої Львівським МБТІ будівлі за адресою: селище Рудно, м. Львів, вул.. Короленка, 1 спірна будівля, яка була побудована у 1936 році, знаходилася у власника міськкомгоспу (переклад рос. горкомхоз) на підставі акту націоналізації і перебувала у користуванні квартиронаймачів.

Також Інвентаризаційна справа містить Виписку з рішення виконкому Рудненської селищної ради депутатів трудящих №21 від 13 листопада 1968р., яким вирішено затвердити реєстр №1 від 13 листопада 1968 року домовласників, що належать Рудненській селищній раді депутатів трудящих по вул.. Короленка, будинок №1. Пункт 2 цього рішення містить прохання Львівському бюро технічної інвентаризації зареєструвати вказане домоволодіння за Рудненською селищною радою депутатів трудящих.

В подальшому в наявних у Інвентаризаційні справі документах Рудненська селищна рада депутатів трудящих зазначається як власник спірної будівлі.

26.09.1997р. селищний голова Рудненської селищної ради Залізничного району м. Львова звернувся з листом №142р. до начальника Львівського обласного бюро технічної інвентаризації ОСОБА_3 з проханням виготовити технічну документацію на будинок №1 по вул.. Короленка в смт. Рудно та видати дублікат реєстрації посвідчення.

02.06.1998 року селищний голова Рудненської селищної ради Залізничного району м. Львова звернувся з листом №54 до начальника Львівського обласного бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки ОСОБА_3 з проханням повідомити про те, на чиєму балансі знаходиться будинок №1 по вул.. Короленка в смт. Рудно, а також з якого року та згідно якого рішення.

На це звернення 05.06.98р. №1286 повідомлено, що згідно рішення Рудненського селищного виконкому від 13.11.1968р. №21 будинок №1 по вул.. Короленка в смт. Рудно зареєстрований на праві власності за Рудненським селищним виконкомом.

17.02.99р. Львівська дистанція цивільних споруд Львівської залізниці звернулася з листом за №102 до начальника Львівського обласного бюро технічної інвентаризації ОСОБА_3 з проханням видати довідку, кому належить будинок №1 по вул.. Короленка в смт. Рудно, в якому до 1997 року розміщався дошкільний виховний заклад №38 Львівської залізниці і був ліквідований в звязку з відсутністю коштів на його утримання. Відповідні рішення виконавчого комітету Львівської міської ради народних депутатів від 17.01.97 року №22 та наказ Львівської залізниці від 16.07.97 року №210/13.О.Н. наданий позивачем.

Начальник Львівського обласного бюро технічної інвентаризації ОСОБА_3 видав довідку від 17.02.99р.№102 про те, зазначена будівля зареєстрована на праві власності за Рудненським селищним виконкомом.

08.10 2002 року листом за №202 селищний голова Рудненської селищної ради звернувся до Львівського ОДКБТІ та ЕО з проханням видати дублікат свідоцтва про право власності на будинок №1 по вул.. Короленка в смт. Рудно. Оголошення про втрату оригіналу надруковане в газеті «Високий замок» від 16.07.2002 року.

Дублікат свідоцтва про право власності на будинок №1 по вул.. Короленка в смт. Рудно за Рудненською селищною радою на підставі рішення виконкому Рудненської селищної ради депутатів трудящих №21 від 13 листопада 1968р. знаходиться в матеріалах справи.

Також матеріали справи та Інвентаризаційна справа містять Витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно, а саме на будинок №1 по вул. Короленка в смт. Рудно за Рудненською селищною радою Залізничного району м. Львова на підставі Дублікату свідоцтва про право власності на будинок від 25.10.2002 року, виданого Рудненською селищною радою на підставі рішення виконкому Рудненської селищної ради депутатів трудящих №21 від 13 листопада 1968р., № витягу 27162382 від 31.08.2010 року, реєстраційний № 31359917, номер запису 123 в книзі 1.

Рішенням Рудненської селищної ради Залізничного району м. Львова Львівської області від 26.02.2010 року №840 оформлено право державної власності на будівлю котельні, яка розміщена за адресою вул. Короленка, 1 в м. Рудно площею 23,8 кв.м. На підставі цього рішення видано свідоцтво на право власності на нерухоме майно, а саме будівлю котельні, яка розміщена за адресою вул.. Короленка, 1 в м. Рудно площею 23,8 кв.м за територіальною громадою смт Рудне в особі Рудненської селищної ради, форма власності комунальна. Рішення про реєстрацію права власності прийнято на підставі цього свідоцтва згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно11.05.2010 року, реєстраційний № 30381009, № витягу 26073848.

Предметом спору є: 1) визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Рудненської селищної ради депутатів трудящих №21 від 13 листопада 1968р.; 2) визнання недійсним Свідоцтва про право власності серії КММ №001394 від 13.11.1968 року (дублікат) та скасування його реєстрації на будівлю за адресою вул.. Короленка, 1 в м. Рудно; 3) визнання незаконним та скасування рішенням Рудненської селищної ради Залізничного району м. Львова Львівської області від 26.02.2010 року №840, яким оформлено право державної власності на будівлю котельні, яка розміщена за адресою вул.. Короленка, 1 в м. Рудно; 4) визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 11.05.2010 року та скасування його реєстрації від 11.05.2010 року за №26073848.

При прийнятті рішення суд виходив з такого.

Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР (далі Конвенція), зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу (ст. 16 Цивільного кодексу України; далі ЦК).

Відповідно до Конституції Української РСР від 30 січня 1937 року (діяла на момент виникнення спірних відносин) економічну основу УРСР становлять соціалістична система господарства і соціалістична власність на знаряддя та засоби виробництва, що утвердилися в наслідок ліквідації капіталістичної системи господарства, скасування приватної власності на знаряддя та засоби виробництва і знищення експлуатації людини людиною (ст..4). Згідно статті 5 соціалістична власність в УРСР має або форму державної власності (всенародне добро), або форму кооперативно-колгоспної власності (власність окремих колгоспів, власність кооперативних об'єднань), а статті 6 земля, її надра, води, ліси, заводи, фабрики, шахти, рудні, залізничний, водний і повітряний транспорт, банки, засоби зв'язку, організовані державою великі сільськогосподарські підприємства (радгоспи, машинно-тракторні станції і т. п.), а також комунальні підприємства і основний житловий фонд у містах і промислових пунктах е державною власністю, тобто всенародним добром.

Органами державної влади в областях, округах, районах, містах, селищах, станицях і селах УРСР є Ради депутатів трудящих. Виконавчими та розпорядчими органами обласних Рад депутатів трудящих, Рад депутатів трудящих адміністративних округ, районних, міських і сільських Рад депутатів трудящих є обирані ними виконавчі комітети в складі: голови, його заступників, секретаря і членів. Виконавчі комітети Рад депутатів трудящих (області, округи, району, міста, селища, станиці, села) здійснюють керівництво культурно-політичним та господарським будівництвом на своїй території на основі постанов відповідних Рад депутатів трудящих та вищестоящих державних органів.(ст..ст.72,76,78).

Відповідно до ст. 87 Цивільного кодексу УРСР від 1963 року (діяв на час виникнення спірних відносин) соціалістичною власністю є: державна (загальнодержавна) власність; колгоспно-кооперативна власність; власність профспілкових та інших громадських організацій.

Матеріалами справи підтверджується факт перебування спірного майна на праві державної власності. Так, відповідно до оціночного акту №31 від 26.04.1945р., що міститься в інвентаризаційній справі, наданої Львівським МБТІ будівлі за адресою: селище Рудно, м. Львів, вул.. Короленка, 1 спірна будівля, яка була побудована у 1936 році, знаходилася у власника міськкомгоспу (переклад рос. горкомхоз) на підставі акту націоналізації.

Відповідно до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року (діяла на час виникнення спірних відносин), реєстрацію будинків з обслуговуючими їх будівлями і спорудами та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР провадять бюро технічної інвентаризації виконкомів місцевих Рад депутатів трудящих.

Згідно з п.4 реєстрації підлягають всі будинки і домоволодіння в межах

міст і селищ міського типу УРСР, що належать місцевим Радам депутатів трудящих, державним, кооперативним і громадським установам, підприємствам і організаціям, а також ті будинки і домоволодіння, які належать громадянам на праві особистої власності. Будинки, що підлягають реєстрації, повинні бути закінчені будівництвом і прийняті в експлуатацію за актом, затвердженим виконкомом місцевої Ради депутатів трудящих.

Відповідно до п.14 цієї інструкції при винесенні виконкомом рішення про оформлення права власності на будинок або домоволодіння, що належить місцевій Раді депутатів трудящих, державній, кооперативній або громадській

установі, підприємству чи організації, бюро технічної інвентаризації, на підставі цього рішення, провадить реєстрацію будинку або домоволодіння та видає реєстраційне посвідчення.

Таким чином, виконком Рудненської селищної ради депутатів трудящих в межах повноважень приймав рішення про реєстрацію спірної будівлі на праві державної власності за Рудненською селищною радою.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про місцеві ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування» комунальна власність становить основу місцевого господарства. Суб'єктами права комунальної власності є адміністративно-територіальні одиниці в особі сільських, є селищних, міських, районних, обласних Рад народних депутатів. До комунальної власності належить майно, яке передається безоплатно державою, іншими суб'єктами права власності, майно, яке створюється і купується органами місцевого самоврядування за рахунок належних їм коштів, а також майно, перелік якого встановлено Законом про власність.

Статтею 10 Конституції Української Радянської Соціалістичної Республіки від 20.08.1978 року було визначено, що основу економічної системи Української РСР становить соціалістична власність на засоби виробництва у формі державної (загальнонародної) і колгоспно-кооперативної власності.

Відповідно до статті 87 Цивільного кодексу Української РСР (в редакції 1963 року), соціалістичною власністю є: державна (загальнодержавна) власність; колгоспно-кооперативна власність; власність профспілкових та інших громадських організацій.

Статтею 89 Цивільного кодексу Української РСР було визначено, що державна власність - основна форма соціалістичної власності. Держава є єдиним власником всього державного майна. Підстави набуття (припинення) права власності визначаються за законодавством, чинним на час виникнення відповідних правовідносин.

Поняття комунальної власності адміністративно-територіальних одиниць та підстави її набуття було передбачено ст. 7 Закону Української РСР "Про місцеві ради народних депутатів та місцеве самоврядування" від 07.12.1990 (втратив чинність у 1997 році), згідно якої до комунальної власності адміністративно-територіальних одиниць належить майно, яке передається безоплатно державою, іншими суб'єктами права власності, майно, яке створюється і купується органами місцевого самоврядування за рахунок належних їм коштів, а також майно, вказане в Законі України "Про власність".

Відповідно до статті 2 Закону Української РСР "Про власність", власність в Українській РСР існувала в таких формах: індивідуальна (особиста і приватна трудова), колективна, державна. Всі форми власності визнавалися рівноправними.

За статтею 31 Закону України "Про власність" комунальна власність належала до державної власності. Суб'єктами права комунальної власності були адміністративно-територіальні одиниці в особі обласних, районних, міських, селищних, сільських Рад народних депутатів (стаття 32 Закону).

Позивач не доводить належними та допустимими доказами своє право на спірне майно, не наводить обставин, які б засвідчували факт порушення його прав відповідачем що оформлення права власності на спірне майно.

Так, доводи позивача про те, що у спірному приміщенні до 1997 року знаходився дошкільний виховний заклад №38 Львівської залізниці і був ліквідований у звязку з відсутністю коштів на його отримання не може слугувати підставою належності самого будинку №1 по вул. Короленка у смт Рудно на праві власності чи іншому праві за позивачем. При цьому позивач не надає суду доказів, дозвільних документів, які б засвідчували, що спірна будівля була побудована, реконструйована позивачем, що йому надавалася земельна ділянка під зазначені цілі, розроблялася відповідна проектно кошторисна документація.

Навпаки, матеріали справи містять, як згадано вище інформацію про те, що спірне приміщення було націоналізоване державою і передано міськкомунгоспу.

Суд наголошує, що Інвентаризаційна справа містить звернення начальника дистанції цивільних споруд на ст..Львів від 17.02.99р. №102, Львівському БТІ (а.40), у якому він просить надати інформацію, кому належить будинок по вул.. Короленка, 1 у смт Рудно. Отже, станом на 1999 рік у позивача не було інформації та підтверджуючих документів належності йому спірної будівлі. Також суду на надано докази звернення з питання реєстрації права власності відповідно до існуючої на той час Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року.

Також слід зазначити, що у Інвентаризаційні справі (а.22) знаходиться заявка санітарної служби Львівської залізної дороги Дитячі яслі №2 ст. Зимні води смт Рудно від травня 1958 року про зміни щодо побудови паркану без зазначення адресу будинку. Доказів індивідуалізації спірного майна, зміни нумерації дошкільного закладу з №2 на №38 позивачем не надано.

Не заслуговують на увагу доводи позивача про те, що спірне приміщення перебувало в нього на балансі. Баланс це форма бухгалтерського обліку, визначення складу та вартості майна і не свідчить про знаходження майна у власності (володінні) підприємства (організації). Про це зазначено у наказі Львівської залізниці від 16.07.97 року №210/13.О.Н. «Про ліквідацію дошкільного виховного закладу №38 у селищі Рудно у п.п.4.2. та 8 якого доручено Львівській дистанції цивільних споруд прийняти на баланс будівлю з котельнею, спорудами, технічною документацією ліквідованого дошкільного виховного закладу №38 у селищі Рудно по актах прийому передачі та забезпечити їх збереження.

Також не підтверджуються належними та допустимими доказами у справі позиція позивача про передачу спірного майна у повне господарське відання залізниці державного майно згідно з установчою угодою (п.2.3. наказу Фонду державного майна України №154 від 03.12.1991р.), оскільки: 1) наявний у матеріалах справи установчий договір (на укр..мові) від 24 жовтня 1991 року, складений 26.11.1991 року не містить переліку майна, що передається у повне господарське відання залізниці; 2) наданий додаток до установчого договору (рос. мова) Перелік підприємств, що входять в склад Львівської залізної дороги на правах юридичних осіб і їх структурні підрозділи у розділі 5 « Відділ учбових закладів» містить структурні підрозділи відділу, а саме дитячі ясла №38 Зимна Вода, а не назву будівля 1 по вул.. Короленка у смт. Рудно.

Отже, доказів передачі спірного майна у повне господарське відання залізниці суду не надано та матеріалами справи не підтверджено.

Предметом спору у даній справі є 1) визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Рудненської селищної ради депутатів трудящих №21 від 13 листопада 1968р.; 2) визнання недійсним Свідоцтва про право власності серії КММ №001394 від 13.11.1968 року (дублікат) та скасування його реєстрації на будівлю за адресою вул.. Короленка, 1 в м. Рудно; 3) визнання незаконним та скасування рішенням Рудненської селищної ради Залізничного району м. Львова Львівської області від 26.02.2010 року №840, яким оформлено право державної власності на будівлю котельні, яка розміщена за адресою вул.. Короленка, 1 в м. Рудно; 4) визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 11.05.2010 року та скасування його реєстрації від 11.05.2010 року за №26073848.

Правовою підставою скасування чи визнання недійсними зазначених актів позивач зазначає положення статті 393 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Виходячи зі змісту зазначеної правової норми умовою для подання цього позову є невідповідність актів, прийнятих зазначеними органами, вимогам закону, а також порушення цими актами права власності або іншого титульного права. Незаконність може полягати як у невідповідності акта компетенції органу, який його прийняв, так і в безпосередньому порушенні права власності виданням такого акта.

Позивачем за даним позовом може бути власник або титульний володілець, право власності (або інше титульне право) якого порушене виданням переліченими органами актів.

Обов'язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації - позивача у справі.

Однак доказів належності на праві власності чи титульному володінні спірного майна позивач не надає, та доводить факту порушення його прав та охоронюваних законом інтересів.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 2 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" місцеве самоврядування в Україні це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади (в даному випадку жителів села) самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.

Частиною 1 ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Акт державного чи іншого органу це юридична форма рішень цих органів, тобто офіційний письмовий документ, який породжує певні правові наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших суспільних відносин і має обовязковий характер для субєктів цих відносин. Підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов'язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації позивача у справі. (п. п. 1, 2 розяснення Президії Вищого арбітражного суду України від 26.01.2000 року № 02-5/35 "Про деякі питання практики вирішення спорів, повязаних з визнанням недійсним актів державних чи інших органів").

Згідно з приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З огляду на викладене, суд вважає, що позивач не довів факт порушення відповідачем норм чинного законодавства при прийняття оскаржуваних рішень, в тому числі рішення Рудненської селищної ради №840 від 26.02.2010 року «Про оформлення права державної власності на будівлю котельні, яка розміщена за адресою вул.. Короленка, 1 у смт. Рудно та не обґрунтував свої вимоги обставинами, з якими він пов'язує незаконність рішення та порушення своїх прав.

Слід зазначити, що свідоцтво є похідним документом, який не містить ознак акту органу державної влади чи органу місцевого самоврядування, що породжує певні права та обов'язки, а в цьому випадку є лише посвідчувальним (підтверджувальним) документом і видається на підставі рішення органу місцевого самоврядування. Свідоцтво про право власності не відноситься до первинних, правовстановлюючих документів відповідно до документів, на підставі яких може виникнути право власності. Право власності особи на майно може, зокрема, виникнути на підставі рішення суду, згадувана ухвала суду не містить вказівок про передачу спірного об'єкта у власність.

Обов'язком позивача, відповідно до ст. 33 ГПК України є доведення підтвердження в установленому законом порядку наявності факту порушення або оспорювання його прав та інтересів. Як свідчить правовий аналіз матеріалів справи, позивач не зазначив та необгрунтував чим порушуються саме його права наявністю оспорюваних ним рішень.

З урахуванням наведеного, суд доходить висновку про відмову у задоволенні позову щодо відповідача -1. Щодо позовних вимог до відповідача 2 провадження у справі слід припинити на підставі п.1 ч.1 ст.80 ГПК України виходячи з такого.

Згідно з п 4.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції»

Провадження у справі підлягає припиненню з посиланням на частини першої статті 80 ГПК пункт 1 спір не підлягає вирішенню у господарських судах України, якщо при розгляді справи буде встановлено, що зокрема позов подано позивачем або до відповідача, який не має статусу юридичної особи або громадянина - суб'єкта підприємницької діяльності і не є учасником корпоративних відносин (п.4.2.5).

У судовому засіданні зясовано, що згідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців станом на 10.09.2015 року записів в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб підприємців щодо відповідач -2 виконавчого комітету Рудненської селищної ради залізничного району м. Львова не знайдено.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Судові витрати покладаються на позивача, згідно із вимогами ст. 49 ГПК України.

Враховуючи наведене, керуючись ст. ст. 29, 33, 34, 43, 49, 80, 82, 83, 84, 85 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Відмовити у задоволенні позову щодо позовних вимог до Рудненської селищної ради Залізничного району м. Львова.

2. Припинити провадження у справі щодо позовних вимог до Виконавчого комітету Рудненської селищної ради Залізничного району м. Львова.

Повне текст рішення складено та підписано 25.09.2015р.

Суддя Коссак С.М.