донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

23.09.2015 справа №908/3937/15

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддів при секретарі за участю представників сторін від позивача: від відповідача: ОСОБА_1 ОСОБА_2,ОСОБА_3 ОСОБА_4 не зявився ОСОБА_5 (довіреність б/н від 29.12.14)
розглянувши апеляційну скаргуТовариства з обмеженою відповідальністю «ГАЗ ІНВЕСТ», м.Запоріжжя
на рішення господарського суду Запорізької області від 12.08.2015р.
у справі за позовом до 908/3937/15 (суддя Науменка А.О.) Приватного підприємства «ДРАГ», м.Запоріжжя Товариства з обмеженою відповідальністю «ГАЗ ІНВЕСТ», м.Запоріжжя
простягнення суми 178128,66 грн.

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство «ДРАГ», м. Запоріжжя звернулось до господарського суду Запорізької області з позовною заявою до Товариства з відповідальністю «Газ Інвест», м.Запоріжжя про стягнення заборгованості що складається з 106 080,00 грн. основного боргу, 5 536,50 грн. річних та 66 512,16 грн. інфляційних втрат.

В обґрунтування заяви позивач посилався на умови контракту № 55 від 15.06.2013 р., ст., ст. 526, 623, 625 ЦК України.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 12.08.2015 року №908/3937/15 позовні вимоги задоволені частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Газ Інвест» на користь Приватного підприємства «Драг» 3% річних в розмірі 5536 (пять тисяч пятсот тридцять шість) грн. 50 коп., 66512 (шістдесят шість тисяч пятсот дванадцять) грн. 16 коп. інфляційних втрат.

В частині стягнення 106080 (сто шість тисяч вісімдесят) грн. 00 коп. основного боргу провадження по справі № 908/3937/15 припинено.

Відповідачем у справі подана апеляційна скарга у якій заявник просить скасувати рішення суду в частині стягнення з нього грошових сум.

В обґрунтування скарги відповідач посилається не неповне зясуванням судом обставин справи, порушення норм матеріального права. Зокрема, вказує на те, що основним та єдиним видом його діяльності є вирощування та реалізація сільськогосподарських культур, тому прибуток від реалізації є основним джерелом погашення зобовязань.

Виконати належним чином зобовязання в частині оплати основного боргу він не міг внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин, які підтверджені уповноваженим органом Торгово-промисловою палатою України та не повинен нести відповідальності за часткове невиконання зобовязань по договору. Про наявність форс-мажорних обставин позивач був повідомлений.

У відзиві на скаргу вказано на її безпідставність. Позивач вказує на те, що відповідно до п.9.3 Контракту про настання форс-мажорних обставин відповідач повинен був сповістити іншу сторону в десятиденний строк.

Згідно з актом обстеження посівів апелянт дізнався про пошкодження посівів 10.07.2013 року, проте повідомив про це позивача лише 01.10.2013р. повідомленням №213.

Позивач також звертає увагу на те, що апелянтом не доведено відсутність інших майнових активів, ніж зібраний врожай за період 2013-2014рр., як то нерухоме майно, доходи попередніх періодів, грошові кошти, тощо.

Від позивача у справі надійшло клопотання про розгляд скарги без участі його представника. Рішення суду згідно з відзивом вважає законним та обґрунтованим.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника відповідача, Донецький апеляційний господарський суд вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

15.06.2013 р. Приватне підприємство «Драг» (постачальник, позивач) та Товариство з обмеженою відповідальністю «Газ Інвест» (покупець, відповідач) уклали контракт №55 (надалі контракт).

Згідно з п. 1.1. контракту постачальник зобов'язується поставити засоби хімізації рослин, іменовані надалі товар, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити товар у кількості та за ціною згідно відвантажувальних накладних.

Відповідно до п. 2.1. контракту ціна продукції та асортимент продукції, поставленої за цим договором, вказується в відвантажувальних накладних.

Загальна сума контракту становить 106 080,00 грн. (п. 2.3. контракту).

Пунктом 3.1 контракту передбачено, що покупець повинен провести оплату у розмірі 100 % поставленого товару не пізніше 01 жовтня 2013 р.

Пунктом 3.2. контракту передбачено, що датою поставки вважається дата відмітки покупця про отримання товару в накладній.

Контракт вступає в дію з моменту його підписання і діє до виконання всіх зобов'язань обома сторонами (п. 10.1. контракту).

Відповідно до ч. 1 ст.175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобовязання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобовязана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утримуватися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку. Майнові зобовязання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених господарським кодексом України.

За своєю правовою природою, контракт по даній справі є договором поставки.

Згідно із ч. 1 ст.265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до чтю712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 2 ст.712 ЦК передбачено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 691 ЦК України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Згідно з нормою ст.692 ЦК покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до п. 3.1 контракту № 55 покупець зобовязується оплатити 100 % від загальної суми контракту не пізніше 01.10.13 р.

Як вбачається з матеріалів справи видаткової накладної № 55 від 15.06.2013 року на загальну суму 106080,00 грн. та довіреності № 55 від 14.06.2013 р. (на імя ОСОБА_6В.) - Приватне підприємство «Драг» поставило на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю «Газ Інвест» «Лонтрел 300» у кількості 170 літрів, за ціною 520,00 грн. за літр без ПДВ на загальну суму 106080,00 грн. з ПДВ.

В порушення своїх зобов'язань відповідачем не було здійснено оплату за поставлений товар у визначений строк, основна заборгованість за контрактом № 55 від 15.06.2013 року становила 106080,00 грн.

На адресу позивача відповідачем направлялись листи № 213 від 01.10.2013 року та № 220 від 17.10.2013 року, в яких відповідач підтверджує укладеність договору № 55 від 15.06.2013 року, проте посилається на обставини форс-мажору та просить відстрочити виконання зобов'язань до кінця жовтня 2014 року.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст.193 ГК, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК Ураїни).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст.530 ЦК, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК).

Станом на 10.08.2015 року заборгованість ТОВ «Газ Інвест» перед Приватного підприємства «Драг» складала 106080,00 грн., однак 11.08.2015 року відповідач перерахував позивачу основний борг в повному обсязі, про що свідчить платіжне доручення від 11.08.2015 р. № 1301. Таким чином, провадження у справі №908/3937/15 в частині стягнення основного боргу у сумі 106080,00 грн. правомірно припинено на підставі п.1-1 ч.1 ст.80 ГПК України у звязку із відсутністю предмету спору в цій частині позовних вимог.

Також, позивачем заявлено позовні вимоги про стягнення 66512,16 грн. заборгованості внаслідок інфляційних процесів за період: листопад 2013р. - квітень 2015р. та 3 % річних за період: з 02.10.2013р. по 28.06.2015р. у розмірі 5536,50 грн.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сума втрат від інфляційних грошових коштів за прострочення виконання грошового зобовязання, згідно розрахунку позивача становить 66512,16 грн., а сума 3% річних,згідно розрахунку позивача становить 5536,50 грн. Розрахунки господарським судом перевірені та правомірно визнані такими,що виконані вірно.

Статтею 33 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивач надав всі необхідні докази в обґрунтування позовних вимог.

Відповідач, як у суді першої інстанції, так і в апеляційній скарзі вказує на наявність форс - мажорних обставин, які підтверджуються висновком торгово-промислової палати України, та вважає, що має бути звільнений від відповідальності в частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат, оскільки не міг виконати належним чином зобовязання, в частині оплати основного боргу внаслідок обставин непередбаченої сили (форс-мажорних обставин).

Ним надано до справи повідомлення про форс-мажорні обставини вих. №213 від 01.10.2013 р. та вих. №220 від 17.10.2013 р., в яких відповідач повідомляє позивача про те, що внаслідок несприятливих агрометеорологічних умов в період з 25 квітня по 30 червня 2013 року відповідач зазнав збитків, які призвели до неможливості вчасного проведення платежів, та просить перенести розрахунки за контрактами на поставку засобів хімізації рослин на кінець жовтня 2014 року (період надходження коштів від реалізації врожаю 2014 року). На підтвердження обставин, викладених у повідомленні, відповідачем надані до справи висновки Торгово-промислової палати України про форс-мажорні обставини від 25.09.2013 р. №2221/05-4, від 29.10.13 р. №2607/05-4, від 26.09.2014 року №3664/05-4.

У відповідь на повідомлення відповідача № 220 від 17.10.2013 р. позивач надіслав відповідачу лист від 28.10.2013 р., в якому вимагав у семиденний термін з дати отримання даного листа виконати зобов'язання за договором, оскільки відповідачем порушено термін повідомлення про форс-мажорні обставини, встановлений пунктом 9.3 контракту.

За умовами п. 9.3 контракту сторона, для якої виникли обставини форс-мажору, повідомляє в письмовій формі за факсом партнера в десятиденний строк з моменту настання таких обставин. Факт настання форс-мажору повинен підтверджуватися довідкою Торгово-промислової палати країни.

Пунктом 9.1 контракту передбачено, що жодна із сторін не несе відповідальності за обставини у зв'язку з даним контрактом при виникненні для однієї із сторін обставин форс-мажору, на весь період дії таких обставин.

Судом першої інстанції правомірно зазначено, що в даному позові відповідачем не пред'являються до стягнення штрафні санкції, які є заходами відповідальності за порушення зобов'язання, а лише 3% річних та інфляційні втрати, які за своїм змістом є компенсацією втрат кредитора від знецінення грошових коштів за період прострочення оплати боргу.

На це також звертає увагу Вищий господарський суд України у пункті 4.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 р. № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», в якому зазначено, що сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до ч. 4 ст.219 ГК сторони зобов'язання можуть передбачити певні обставини, які через надзвичайний характер цих обставин є підставою для звільнення їх від господарської відповідальності у випадку порушення зобов'язання через дані обставини, а також порядок засвідчення факту виникнення таких обставин.

Контрактом не передбачено відтермінування виконання основного зобовязання на період дії обставин непереборної сили, яке б зумовило відстрочення дати порушення зобовязання.

Згідно ст.617 ЦК особа, яка порушила зобовязання, звільняється від відповідальності за порушення зобовязання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

В цьому контексті необхідно довести прямий причинно - наслідковий зв'язок між настанням обставини непереборної сили і неможливістю виконати зобов'язання саме через цю обставину.

Позивачем не доведено неможливості виконання зобовязань за контрактом взагалі.

Натомість, матеріалами справи вказаний факт не підтверджується. В актах від 10.07.13 р., 17.10.13 р., 15.08.14 р., затверджених Управлінням агропромислового розвитку Веселівської РДА, йдеться про загибель 50 %, 75 % врожаю, але ж не про повну загибель врожаю. Крім того, відповідачем не доведено відсутність інших майнових активів, ніж зібраний врожай за період: 2013-2014 роки, як то рухоме, нерухоме майно, доходи попередніх періодів, тощо.

Таким чином, надані відповідачем висновки Торгово-промислової палати про форс-мажорні обставини не є підставою для звільнення відповідача від сплати 3% річних та інфляційних втрат.

З огляду на викладене, позовні вимоги про стягнення з відповідача 3 % річних в розмірі 5536,50 грн. та заборгованості внаслідок інфляційних процесів в розмірі 66512,16 грн. є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Крім того, відповідно до ст.1 Закону України «Про підприємництво» підприємництво це безпосередня самостійна, систематична, на власний ризик діяльність по виробництву продукції, виконанню робіт, надання послуг з метою отримання прибутку, яка здійснюється фізичними та юридичними особами, зареєстрованими як субєктами підприємницької діяльності у порядку, встановленому законодавством.

Враховуючи положення Господарського кодексу України, перелік обставин, які сторони передбачили які форс-мажорні у п.9.2 Контракту, передбаченість складних кліматично-природніх умов у діяльності по вирощуванню сільськогосподарської продукції, наявність факту того, що посіви не були знищенні у повному обсязі, факто того, що відповідачем при розгляді спору у суді першої інстанції не доведений факт відсутності у нього активів, необхідних для виконання зобовязань за контрактом, судова колегія Донецького апеляційного господарського суду вважає доводи апеляційної скарги такими, що не дають підстав для скасування рішень суду першої інстанції.

На підставі викладеного, керуючись ст..33,34,99,101-103, 105 ГПК України Донецький апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Запорізької області від 12.08.2015 року у справі №908/3937/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Постанова Донецького апеляційного господарського суду набирає законної сили в день її прийняття та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України у 20-ти денний строк.

Головуючий суддя : О.Л.Агапов

Судді: О.В.Кододова

ОСОБА_3

Надруковано 5 прим

1-позивачу

1-відповідачу

1 у справу

1-ДАГС

1-ГСЗО