КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" вересня 2015 р. Справа№ 911/1637/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Синиці О.Ф.

суддів: Зеленіна В.О.

Ткаченка Б.О.

при секретарі: Вінницькій О.В.

За участю представників:

від позивача -Гузієнко Я.М.,

від відповідача -Акуленко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства КП «Укренергомонтаж» від 21.08.2015

на рішення Господарського суду Київської області від 04.08.2015

у справі №911/1637/15

за позовом публічного акціонерного товариства «БГ Банк», м. Київ

до приватного акціонерного товариства КП «Укренергомонтаж» м. Вишневе

про стягнення 58818грн.63коп.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Київської області від 04.08.2015 (суддя Подоляк Ю.В.) частково задоволено позов ПАТ «БГ Банк» та стягнуто з ПрАТ КП «Укренергомонтаж» 49165грн.63коп. заборгованості по оплаті комісії (винагороди) за надання Банком гарантії згідно договору №LG-91/13 від 30.12.2013, 2866 грн. 68 коп. інфляційних втрат, 299 грн. 08 коп. 3% річних, 371 грн. 81 коп. пені, 1250 грн. штрафу. Суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, оскільки відповідач заборгованість перед позивачем не сплатив. Судом частково відмовлено в стягненні з відповідача суми нарахованої позивачем пені та штрафу, в зв'язку з зменшенням судом їх розміру на 75% від заявлених до стягнення сум на підставі п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач звернувся з апеляційною скаргою в якій просив його скасувати, в задоволенні позовних вимог відмовити. Апелянт стверджує, що позивач порушив свої зобов'язання за договором, оскільки відповідно до умов укладеного між сторонами договору, а саме п. 8.4, позивач самостійно міг проводити операції по списанню меморіальним ордером з рахунку відповідача належних до сплати відповідачем сум грошових коштів в рахунок виконання зобов'язань останнього.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просив залишити оскаржуване рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення та зазначив, що не міг здійснювати операції з коштами на рахунку відповідача щодо договірного списання для погашення заборгованості за договором про надання гарантії, оскільки у Банку введено тимчасову адміністрацію та позбавлено банківської ліцензії та здійснюється ліквідаційна процедура.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення присутніх представників сторін, колегія суддів апеляційного господарського суду враховує наступне.

Між ПАТ "Банк Перший" (правонаступником якого є позивач у справі) та відповідачем у справі було укладено договір про надання гарантій від 30.12.2013р. № LG -91/13, відповідно до умов якого відповідач - принципал доручає позивачу - гаранту надати безвідкличну банківську гарантію в українських гривнях (980) строком дії до 31 грудня 2014 року, щодо сплати на користь ДП "Національна енергетична компанія "Укренерго" (бенефіціар), грошової суми у розмірі 16254940,20 грн. (розмір гарантії), у випадку невиконання принципалом своїх зобов'язань за договором № 333/01-07 від 18.12.2007 по виконанню та здачі в установлений строк закінчених робіт - об'єкту будівництва, а саме: сукупності приміщень і споруд або окремих приміщень (споруд), будівництво яких здійснюється відповідно до проектної документації за титулом "Лінії електропередачі 750 кВ для видачі потужностей Рівненської та Хмельницької атомних електростанцій: повітряна лінія 750 кВ Рівненська АЕС - Київська з розширенням підстанції 750 кВ "Київська" та заходами повітряної лінії 750 кВ" (контракт) (п. 1.1 договору).

Відповідно до п. 1.2 договору принципал щомісячно до 5 числа місяця, наступного за звітним (включно) та протягом 2 банківських днів з дати припинення дії гарантії сплачує гаранту комісію за надання гарантії в розмірі 1,2% річних від розміру гарантії (далі - винагорода), що розраховується від фактичної суми гарантії з урахуванням всіх змін, що внесені протягом строку дії гарантії. Винагорода нараховується з розрахунку календарної кількості днів в місяці та році. Винагорода нараховується гарантом та сплачується принципалом в національній валюті України в строки та в порядку, передбачені даним договором.

Підпунктом 6.3.4 п. 6.3 договору принципал зобов'язався сплатити гаранту винагороду за надання гарантії та винагороду за внесення погоджених змін до умов гарантії в розмірах, порядку та на умовах, передбачених цим договором.

Згідно пп. 6.3.9 п. 6.3 договору принципал зобов'язаний при укладенні цього договору та протягом всього строку його дії: самостійно, до 28 числа місяця, наступного за звітним, надавати гаранту баланс та форму 2 на кожну квартальну дату.

Відповідно до пп. 6.3.12 п. 6.3 договору, принципал зобов'язаний не рідше одного разу на місяць надавати гаранту інформацію щодо стану рахунків за усіма договорами, майнові права за якими передані у заставу гаранту.

Договір вступає в дію з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання сторонами зобов'язань, згідно умов цього договору (п. 8.1 договору).

Судом встановлено, що на виконання умов договору позивач надав банківську гарантію за № ILG/244/13 від 30.12.2013.

Разом з тим, відповідач порушив свої договірні зобов'язання щодо сплати комісії за надання гарантії за період з жовтня по грудень 2014 року, подачі позивачу балансу та форму 2 на кожну квартальну дату, в зв'язку з чим позивач надіслав відповідачу претензію від 19.02.2015 вих. № 15-399 про оплату заборгованості за вищезазначеним договором щодо оплати комісії (винагороди) за надання гарантії та нарахованих інфляційних втрат, 3% річних, пені та штрафу за порушення договірних зобов'язань. Факт надіслання вказаної кореспонденції підтверджується описом вкладення у цінний листв від 19.02.2015 та фіскальним чеком "Укрпошта" від 19.02.2015 № 1887. Відповідач отримав вказану претензію 25.02.2015, що підтверджується підписом уповноваженого представника відповідача на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправляння від 19.02.2015 № 650. Завірені копії перелічених документів залучені до матеріалів справи.

Проте, відповідач вказану претензію залишив без відповіді та задоволення, в зв'язку з чим, за ним на час розгляду справи рахується заборгованість по оплаті комісії (винагороди) за надання гарантії в розмірі 49165,63 грн.

За вказаних обставин, позивач звернувся до господарського суду з позовом про стягнення з відповідача 58818,63 грн., з яких: 49165,63 грн. заборгованість по оплаті комісії (винагороди) за надання гарантії, 2866,68 грн. інфляційні втрати, 299,08 грн. 3% річних, 1487,25 грн. пеня та 5000 грн. штраф.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором про надання гарантій від 30.12.2013р. № LG -91/13 щодо сплати гарантійної комісії у строк визначений договором.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 200 Господарського кодексу України гарантія є специфічним засобом забезпечення виконання господарських зобов'язань шляхом письмового підтвердження (гарантійного листа) банком, іншою кредитною установою, страховою організацією (банківська гарантія) про задоволення вимог управненої сторони у розмірі повної грошової суми, зазначеної у письмовому підтвердженні, якщо третя особа (зобов'язана сторона) не виконає вказане у ньому певне зобов'язання, або настануть інші умови, передбачені у відповідному підтвердженні. Зобов'язання за банківською гарантією виконується лише на письмову вимогу управненої сторони. Гарант має право висунути управненій стороні лише ті претензії, висунення яких допускається гарантійним листом. Зобов'язана сторона не має права висунути гаранту заперечення, які вона могла б висунути управненій стороні, якщо її договір з гарантом не містить зобов'язання гаранта внести до гарантійного листа застереження щодо висунення таких заперечень. До відносин банківської гарантії в частині, не врегульованій цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Згідно ст. 560 Цивільного кодексу України за гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов'язку. Гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Гарант має право на оплату послуг, наданих ним боржникові (ст. 567 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 193 ГК України, ст. 526 ЦК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Як встановлено судом, всупереч згаданих приписів закону, положень укладеного між сторонами договору, відповідач не виконав своїх зобов'язань щодо сплати гарантійної комісії у строк визначений договором, у зв'язку з чим за останнім на час розгляду справи рахується заборгованість в розмірі 49165,63 грн. Доказів сплати зазначеної заборгованості відповідачем суду не надано.

При цьому сам відповідач не заперечує факту несплати гарантійної комісії.

Заперечення відповідача зводяться до того, що виникнення заборгованості за договором обумовлено бездіяльністю позивача та порушенням позивачем своїх зобов'язань за договором, оскільки відповідно до умов укладеного між сторонами договору, а саме п. 8.4, позивач самостійно міг проводити операції по списанню меморіальним ордером з рахунку відповідача належних до сплати відповідачем сум грошових коштів в рахунок виконання зобов'язань останнього та суд зазначає таке.

Так, відповідно до пункту 8.4 договору, принципал доручає гаранту самостійно проводити операції по списанню меморіальним ордером з рахунку принципала №9473 в ПАТ "Банк Перший", код банку в системі електронних платежів (МФО) 320995, належних до сплати принципалом гаранту сум грошових коштів в рахунок виконання зобов'язань принципала згідно п.п. 1.2, 1.3, 1.4, 1.5, 6.3.2, 6.3.3, 6.3.4 та розділу 7 цього договору, включаючи, але не обмежуючись: по сплаті гаранту сум, фактично виплачених гарантом бенефіціару у порядку та у випадках, передбачених гарантією; по сплаті винагороди за виконання обов'язків гаранта в розмірі та у строки, визначені цим договором; по сплаті винагороди гаранту за надання гарантії та обслуговування гарантії; по сплаті винагороди гаранту за внесення погоджених змін до умов гарантії, на рахунки, що визначені цим договором.

Проте, Постановою Правління Національного банку України № 745 від 27 листопада 2014 року Публічне акціонерне товариство "БГ Банк" віднесено до категорії неплатоспроможних.

27.11.2014 Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято рішення № 131 "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "БГ Банк", відповідно до якого було вирішено з 28 листопада 2014 року розпочати процедуру виведення Публічного акціонерного товариства "БГ Банк" з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації.

Після запровадження Фондом тимчасової адміністрації стосовно неплатоспроможного банку з метою виведення його з ринку та, в подальшому, відкликання Національним банком України банківської ліцензії та переходу до процедури ліквідації банку, задоволення вимог кредиторів банку здійснюється в порядку, передбаченому Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Оскільки банк здійснює свою діяльність виключно на підставі банківської ліцензії (ст. 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність"), то у зв'язку із відкликанням банківської ліцензії, позивач фактично припинив свою банківську діяльність, а тому здійснення будь-яких операцій, у тому числі і договірне списання коштів з рахунку відповідача, не могло бути реалізовано, оскільки виконання зазначеної операції обмежувалося положеннями п.1 ч. 5 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Крім того, положеннями Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою НБУ від 21.01.2004 № 22 та умовами договору, передбачено право позивача, а не обов'язок на договірне списання коштів з рахунку платника.

Враховуючи вище наведене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про наявність заборгованості у відповідача перед позивачем з сплати комісії в сумі 49165грн.63коп., який документально позивачем підтверджений і відповідачем не спростований, а відтак, позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача вказаної суми заборгованості є обґрунтованими та правомірно задоволені судом першої інстанції.

Також, правомірними є висновки суду щодо стягнення з відповідача 3% річних за період прострочення з 06.11.2014 по 19.02.2015 в розмірі 299,08 грн. та інфляційних втрат за період прострочення з 06.11.2014 по 19.02.2015 в розмірі 2866,68 грн., за перевіреним судом розрахунком, відповідно до вимог ст. 625 ЦК України.

Крім того, позивач просив суд стягнути з відповідача пеню, за порушення строків сплати суми винагороди за надання гарантії, в сумі 1487грн.25коп. за загальний період прострочення з 06.11.2014. по 19.02.2015, передбачену п. 7.2 договору та 5000грн. штрафу на підставі п. 7.3 договору.

Місцевим господарським судом, з яким погоджується і суд апеляційної інстанції, частково задоволено вказані вимоги позивача, зменшено розмір пені та штрафу на 75% від заявлених до стягнення сум, а саме: зменшено суму пені, що підлягає стягненню до 371,81 грн. та зменшено суму штрафу, що підлягає стягненню до 1250 грн. При цьому судом враховано загальні засади цивільного законодавства - справедливості, добросовісності, розумності, баланс інтересів сторін, адекватність обсягу і міри відповідальності відповідача за допущене вищезазначене незначне прострочення грошового зобов'язання, та в зв'язку з цим застосовано до спірних відносин положення п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України.

Згідно ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Викладені в апеляційній скарзі заперечення не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки викладені в ній доводи не є належним доказом виконання зобов'язань за договором щодо сплати комісії (винагороди) за надання гарантії.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги. Рішення суду першої інстанції ґрунтується на фактичних обставинах та матеріалах справи, прийняте відповідно до норм чинного законодавства, а тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду Київської області від 04.08.2015 у справі №911/1637/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства КП «Укренергомонтаж»- без задоволення.

2. Справу №911/1637/15 повернути господарському суду Київської області.

Головуючий суддя О.Ф. Синиця

Судді В.О. Зеленін

Б.О. Ткаченко