ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

14.09.15р. Справа № 904/5816/15
За позовом Приватного акціонерного товариства "Орджонікідзевський рудоремонтний завод", м. Орджонікідзе Дніпропетровська область

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Орджонікідзевський рудоремонтний завод", м. Орджонікідзе Дніпропетровська область

про стягнення заборгованості 807 950,07 грн. за договором позики

Суддя Суховаров А.В.

Представники:

від позивача - не з'явився;

від відповідача - ОСОБА_1, дов. № 11 від 14.07.15р.,

- ОСОБА_2, дов. №10 від 14.07.15р.

Суть спору:

Приватне акціонерне товариство "Орджонікідзевський рудоремонтний завод" (далі - позивач) звернулось до господарського суду з позовом, у якому просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Орджонікідзевський рудоремонтний завод" (далі - відповідач) суму 500 000, 00 грн. основного боргу, 9 200,00 грн. пені, 14 465, 75 грн. процентів за користування чужими грошовими коштами, 284 284,32 грн. інфляційних, а всього суму 807 950, 07 грн. заборгованості за порушення виконання зобовязань за договором позики № 4 від 26.03.2014р.

Представник позивача у судове засідання не зявився, про час та дату розгляду спору повідомлений належним чином, оскільки в матеріалах справи наявне рекомендоване повідомлення (а.с.78), що підтверджує отримання позивачем ухвали про виклик у судове засідання.

Відповідач проти позову заперечує, вказує, що зобов'язання відповідача перед позивачем за договором позики №4 від26.03.14р. припинені шляхом зарахування зустрічних вимог відповідно до статті 601 ЦК України.

Позивачем через канцелярію суду подано коментарі до відзиву на позов, згідно яких позивач вказує, що відповідачем не надано доказів на підтвердження наявності заборгованості позивача перед відповідачем. Разом з тим, позивач вказує, що заява про зарахування зустрічних однорідних вимог не є належним доказом припинення зобовязань відповідача перед позивачем за договором позики.

В порядку ст.85 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача та оцінивши надані докази в їх сукупності, господарський суд, -

встановив:

26.03.2014 року між позивачем (позикодавець) та відповідачем (позичальником) було укладено договір позики №4 (далі - Договір), в порядку та на умовах якого позикодавець передає позичальнику грошові кошти у розмірі 500 000,00 грн. (далі - позика), а позичальник зобовязується повернути позику у визначений Договором строк (розділ 1, 2 Договір).

Відносини, що виникли між сторонами на підставі зазначеного вище Договору, є господарськими зобовязаннями, тому, згідно положень ст.ст. 4, 173-175 і ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, до цих відносин мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до статті 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

На виконання умов Договору позивачем було надано відповідачу позику на загальну суму 500 000,00 грн., що підтверджується копіями платіжних доручень на перерахування відповідної суми (а.с.15, 17).

Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч.1 ст. 1049 ЦК України).

За умовами п.4.1 Договору строк позики розпочинається з моменту набрання Договором чинності та закінчується 30 червня 2014 року.

Відповідно до ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч.1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Як вказує позивач, відповідач взяті на себе зобовязання в частині своєчасного повернення позики не виконав, у звязку із чим у останнього виникла основна заборгованість перед позивачем у розмірі 500 000, 00 грн.

Між тим, в ході розгляду справи, судом встановлено наступні обставини.

03.07.2014 року відповідачем було надано позивачу послуги на суму 2 691 000,00 грн., що підтверджується актом приймання-передачі послуг з підписами та відбитками печатки підприємств обох сторін(а.с.61).

Згідно ст. 601 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Оскільки позивачем не сплачено надані послуги, з метою припинення взаємних зобов'язань, 02.04.2015 року відповідачем було направлено на адресу позивача заяву від 30.03.2015 року щодо припинення зобовязань перед позивачем, зокрема, за договором позики № 4 від 26.03.14р. шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог.

За викладених обставин, суд вважає припиненими зобов'язання відповідача перед позивачем на суму 500 000,00 грн., а відтак у цій частини позовних вимог слід відмовити.

Положеннями ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до приписів ст.ст. 525, 526, ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, цивільні та господарські зобовязання мають бути виконані належним чином і у встановлений договором строк, а одностороння відмова від виконання зобовязань не допускається, крім випадків, передбачених законом.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобовязання є його не виконання або виконання з порушенням умов, які визначені змістом зобовязання, а ст. 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 546 Цивільного кодекс України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою (штрафом, пенею).

Згідно розділу 5 Договору позика повинна бути повернена до 30 червня 2014 р. Позика повертається в безготівковій формі шляхом перерахування відповідних грошових коштів на розрахунковий рахунок позикодавця. В разі несвоєчасного повернення позики позичальник сплачує позикодавцю пеню в розмірі 0,1 % від несвоєчасно поверненої суми за кожен день прострочення. Позика вважається повернутою позикодавцю в момент зарахування грошової суми, на його розрахунковий рахунок.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Так, з урахуванням розділу 5 Договору та ч.2 ст.625 ЦК України позивач нарахував відповідачу пеню за період з 01.07.14р. по 31.12.14р. у розмірі 9 200, 00 грн., 3% річних за період з 01.07.14р. по 17.06.15р. у розмірі 14 465, 75 грн., а також інфляційні за період з липня 2014 року по травень 2015 року на суму 284 284,32 грн.

Перевіривши здісненні позивачем нарахування розміру пені, суд визнає обґрунтованими, вірно розрахованими, а отже такими, що підлягають задоволенню.

Щодо нарахування 3% річних та інфляційних, суд зазначає наступне.

З урахуванням того, що заяву про зарахування зустрічних однорідних вимог позивачем отримано 07.04.2015 року (а.с.64), суд визнає нарахування розміру 3% річних та інфляційних обґрунтованими частково, а саме задовольняє нарахування 3% річних за період з 01.07.14р. по 06.04.15р. на суму 11 506,85 грн. та інфляційних за період з липня 2014 року по березень 2015 року, тоді як в решті нарахувань 3% річних та інфляційних відмовляє за безпідставністю.

Разом з тим, заперечення позивача на відзив відхиляються судом, оскільки в матеріалах справи наявний акт приймання-передачі послуг від 03.07.14р. з підписами та відбитками печатки підприємств обох сторін, який з урахуванням висновку №2761/2762/2763/14 комплексної судової почеркознавчої та технічної експертизи документів від 15.10.2014 року, є належним та допустимим доказом в розумінні статті 34 Господарського процесуального кодексу України, що підтверджує отримання позивачем послуг від відповідача, а положеннями статті 601 Цивільного кодексу України передбачено припинення зобовязань шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог.

Відповідно до вимог частин 1 і 7 ст. 193 Господарського кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів; одностороння відмова від виконання зобовязань не допускається крім випадків, передбачених законом.

В силу положень ст. 16 Цивільного кодексу України та ст. 20 Господарського кодексу України, держава забезпечує захист прав і законних інтересів субєктів господарювання та споживачів, зокрема, шляхом присудження до виконання обовязку в натурі.

Викладене є підставою для часткового задоволення позовних вимог.

Згідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України сплата судового збору покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 4, 32-34, 36, 43, 45, 49, 82-85, 116-117 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Орджонікідзевський рудоремонтний завод" (53300, Дніпропетровська область, м. Орджонікідзе, вул. Г.Тикви, 3-А; ) на користь Приватного акціонерного товариства "Орджонікідзевський рудоремонтний завод" (53300, Дніпропетровська область, м. Орджонікідзе, вул. Г.Тикви, 3; ) суму 9 200,00 грн. (девять тисяч двісті грн. 00 коп.) пені, 11 506,85 грн. (одинадцять тисяч пятсот шість грн. 85 коп.) 3% річних, 173 159, 20 грн. (сто сімдесят три тисячі сто пятдесят девять грн. 20 коп.) інфляційних, 3 877,32 грн. (три тисячі вісімсот сімдесят сім грн. 32 коп.) судового збору.

В частині позовних вимог на суму 500 000,00 грн. відмовити.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Суддя А.В. Суховаров

Повний текст підписаний 22.09.2015р.