Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "29" вересня 2015 р. Справа № 906/1203/15

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Тимошенка О.М.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 (довіреність від 09.09.15.)

від відповідача: не з'явився

розглянув у судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Баранівський молокозавод"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Рихальський завод сухого молока"

про стягнення 97973,32 грн.

Позивач звернувся до господарського суду Житомирської області з позовом про стягнення з відповідача на свою користь 97973,32 грн. заборгованості за договором №23/05-2015 про закупівлю молока коров'ячого незбираного від 22.05.15., з яких 89849,90 грн. - борг за отриману продукцію, 8123,42 грн. - пеня.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився. Про причини неявки суд не повідомив, хоча про час і місце розгляду справи був повідомлений вчасно та належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення.

Таким чином, відповідач не скористався своїм правом наданим йому ст.22 ГПК України, бути присутнім у судовому засіданні та надати свої заперечення по суті позову.

Враховуючи те, що явка представників сторін в засідання суду обов'язковою не визнавалась, надання письмового відзиву відповідно до вимог ст.59 ГПК України є правом відповідача, а не його обов'язком, господарський суд вважає, що неявка відповідача, повідомленого належним чином, не перешкоджає розгляду справи за наявними матеріалами відповідно до ст. 75 ГПК України.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

22 травня 2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Баранівський молокозавод" (продавець/позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Рихальський завод сухого молока" (покупець/відповідач) укладено договір про закупівлю молока коров'ячого незбираного №23/05-2015, за умовами якого постачальник зобов'язався поставити, а покупець прийняти та оплатити товар (молоко коров'яче незбиране).

За пунктами 4.1, 4.8 договору, приймання передача товару по кількості та якісних показниках проводиться у пункті продавця. Перехід власності і ризиків на товар відбувається в момент фактичної передачі-приймання, що оформляється підписанням товарно-транспортної накладної.

На виконання умов договору, за період з 23.05.15 по 28.05.15, позивач відпустив відповідачу товар на загальну суму 89849,90грн., що оформлено видатковими та товарно-транспортними накладними (а.с.14-27).

Факт поставки товару також підтверджується інформацією, яка надана Баранівським відділенням Новоград-Волинської ОДПІ щодо розшифровки податкових зобов'язань та податкового кредиту за травень 2015 року по правовідносинах сторін. (а.с.45-47)

Згідно п.5.2 договору, термін оплати встановлено 3 банківські дні після отримання товару.

Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Проте, відповідач свої зобов'язання щодо оплати товару не виконав, що стало підставою для звернення з даним позовом до суду.

Згідно ч.1 та ч.2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

У відповідності до ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Згідно ч.1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Стаття 629 ЦК України визначає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За нормами ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим,сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Отже, між сторонами виникли правовідносини на підставі укладеного договору поставки.

Відповідно до ст.692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

16.06.15 позивач направив відповідачу вимогу №81 про сплату заборгованості в розмірі 89849,90грн., яку відповідач залишив без відповіді та задоволення.

Таким чином, суд вважає позовні вимоги позивача в частині стягнення основного боргу в сумі 89849,90грн. обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

За несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, позивач на підставі п.6.2 договору просить стягнути з відповідача пеню, що згідно розрахунку позивача становить 8123,42 грн.(а.с.11).

За нормами статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно п.6.2 договору, у разі порушення термінів та умов оплати, покупець сплачує продавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, від вартості простроченого зобов'язання за кожний день прострочки.

Зі змісту ст.610 Цивільного кодексу України випливає, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Отже, порушення відповідачем строків оплати за надані послуги, є порушенням зобов'язання, що відповідно до ст.611 Цивільного кодексу України тягне за собою правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплату неустойки.

Згідно п.5.2 договору, термін оплати встановлено 3 банківські дні після отримання товару.

Згідно Положення про порядок здійснення уповноваженими банками операцій за документарними акредитивами в розрахунках за зовнішньоекономічними операціями, банківський день робочий день, протягом якого банк здійснює банківські операції у системі електронних платежів національного банку України позначається календарною датою як проміжок часу, протягом якого виконуються технологічні операції, повязані з проведенням міжбанківських електронних розрахункових документів через систему електронних платежів національного банку України, за умови, що підсумки розрахунків за цими документами відображаються на кореспондентських рахунках банків (філій) у територіальному управлінні на ту саму дату.

До "банківських днів " не включаються вихідні та святкові дні.

Згідно розрахунку позивача, пеня обрахована на всю суму боргу - 89849,90грн., за період з 30.05.15 по 23.07.15.

Виходячи з умов договору, суд вважає, що позивач неправомірно здійснив розрахунок пені починаючи з 30.05.2015 на суму 89849,90грн., оскільки строк проведення остаточного розрахунку по поставках товару, які відбулися 27.05.15 та 28.05.15, закінчувався відповідно 02.06.15 та 03.06.15, так як 30, 31 травня та 01 червня є вихідними (не банківськими) днями.

З огляду на вимоги ч.1 ст. 4-7 і ст. 43 ГПК України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок грунтується ( п.1.12 Постанови № 14).

Обрахувавши суму пені самостійно, сума пені згідно розрахунку проведеного судом на підставі нормативно-довідкової таблиці комп'ютерної програми "Законодавство", становить 7931,32грн. і підлягає стягненню. В частині задоволення вимоги про стягнення пені в сумі 192,10 грн. суд відмовляє.

За ст.ст.627,629 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.525,526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином , відповідно до умов договору та вимог цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Це положення кореспондується зі ст.193 ГК України, згідно якої об'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідач позов щодо підстав та предмету не оспорив, доказів сплати боргу не надав, у судове засідання не з'явився.

Відповідно до ст. ст. 43, 33, 34 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи викладене, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, в розмірі 97781,22грн., з яких: 89849,90грн. боргу, 7931,32грн. пені. У стягненні 192,10грн. пені слід відмовити.

Витрати, пов'язані з оплатою судового збору покладаються на відповідача пропорційно сумі задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Рихальський завод сухого молока" (11246, Житомирська область, Ємільчинський район, с.Рихальськ, вул.Леніна,38; код 35694381) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Баранівський молокозавод" (12700, Житомирська область, м.Баранівка, вул.Леваневського,27; код 31318317) - 89849,90грн. боргу, 7931,32грн. пені, 1955,62грн. судового збору.

3.Відмовити в позові в частині стягнення 192,10грн. пені.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 01.10.15

Суддя Тимошенко О. М.

Віддрукувати:

1-в справу

2-відповідачу (рек. з повідом.)