КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" вересня 2015 р. Справа№ 910/6198/15-г

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко О.В.

суддів: Тарасенко К.В.

Мартюк А.І.

при секретарі Філімоновій І.Є.

розглянувши апеляційну скаргу Волинського обласного центру зайнятості на рішення Господарського суду міста Києва від 24.04.2015 року (повний текст якого складено 29.04.2015р.)

по справі №910/6198/15-г (суддя - Картавцева Ю.В.)

за позовом Волинського обласного центру зайнятості

до Приватного малого підприємства "Квант А"

за участі третьої особи яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Державна фінансова інспекція у Волинській області

про стягнення 341 268,32 грн.

ВСТАНОВИВ:

На розгляд Господарського суду м. Києва передані вимоги Волинського обласного центру зайнятості до Приватного малого підприємства "Квант А" про стягнення 341 268,32 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що Державною фінансовою інспекцією у Волинській області проведено ревізію фінансово-господарської діяльності Волинського обласного центру зайнятості за період з 01.01.2009 року по 01.10.2011 року, про що складено акт від 17.01.2012 року №040-24/001. На підставі цього акта позивачем прийнята письмова вимога від 23.02.2012 року №03-040-14-14/1603 «Про усунення порушень», якою Волинський ОЦЗ, зокрема, зобов'язано вжити заходів щодо відшкодування збитків в сумі 435 461,12 грн. спричинених не об'єктивною оцінкою тендерних пропозицій учасників та неправомірним вибором переможців торгів при проведенні тендерних процедур за закупівлю робіт з будівництва районних центрів зайнятості в смт. Іваничі та смт. Щацьк. Зважаючи на зазначене позивач і просить суд стягнути з ПМП "Квант А" суму збитків у розмірі 341 268,32 грн.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 06.04.2015 року було залучено до участі в справі Державну фінансову інспекцією у Волинській області в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача

Рішенням Господарського суду міста Києва від 24.04.15 року у справі №910/6198/15-г в задоволені позову відмовлено повністю.

Вищезазначене рішення місцевого господарського суду обґрунтовано відсутністю у діях відповідача складу правопорушення, що у свою чергу унеможливлює вжиття до нього заходів щодо відшкодування збитків.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Волинський обласний центр зайнятості, звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 24.05.2015 року у справі №910/6198/15-г та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення Господарського суду м. Києва прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, з недоведеністю обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків, викладених у рішенні обставинам справи.

Розгляд справи неодноразово відкладався, а склад колегії суддів неодноразово змінювався з підстав передбачених процесуальним законодавством.

Розпорядженням Секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 15.09.2015р., у зв'язку з виходом судді Тарасенко К.В. з відпустки, сформовано для розгляду апеляційної скарги колегію суддів у складі: головуючого судді: Тищенко О.В., Тарасенко К.В., Мартюк А.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 15.09.2015 року апеляційну скаргу було прийнято до розгляду у відповідному складі суддів.

Представники сторін в судове засідання 15.09.2015 року не з'явилися, будучи належним чином повідомленими про час та місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги.

Стаття 22 ГПК України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Явка в судове засідання представників сторін -це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 77 ГПК України у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Застосовуючи згідно з частиною 1 статті 4 ГПК України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов'язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989).

Враховуючи, що наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об'єктивного розгляду справи, судова колегія визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу, у відсутності представників сторін.

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу, також апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення господарського суду у повному обсязі.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, наявні матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, Київський апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення суду першої інстанції прийнято з дотриманням норм матеріального і процесуального права, є законним і обґрунтованим з наступних підстав.

Позивач звернувся до суду із позовом до Приватного малого підприємства "Квант А" з вимогою про стягнення суми збитків у розмірі 341 268,32 грн.

Заявлені позовні вимоги позивач обґрунтовує наявністю акту ревізії № 040-24/001 від 17.01.2012р. Державної фінансової інспекції у Волинській області (далі - ДФІ у Волинській області) фінансово - господарської діяльності Волинського обласного центру зайнятості (далі - позивач) за період з 01.01.2009р. по 01.10.2011р.

Як вбачається із витягу з акту ревізії, внаслідок порушення вимоги п. 21.2 тендерної документації та п. 56 Постанови № 921 при здійсненні оцінки пропозицій учасників щодо закупівлі робіт з будівництва районного центру зайнятості в смт. Іваничі, ВОЦЗ розрахунково завдано матеріальної шкоди (збитків) в сумі 341268,32 грн., (як різниця між вартістю робіт, неправомірно акцептованої тендерної пропозиції ПМП "Квант А" (4664276,0 грн.) та тендерної пропозиції ТзОВ "Житлобуд-2" (4213459,2 грн.)), помноженої на обсяг фактично оплачених коштів у відсотках - 75,7 до суми договору), а саме: (4664276,0 - 4213459,2)*0,757 - 341268,32 грн.).

На підставі акта ревізії ДФІ у Волинській області прийнята письмова вимога від 23.02.2012 № 03-040-14-14/1603 "Про усунення порушень".

Згідно даної вимоги, Державною фінансовою інспекцією у Волинській області зобов'язано Волинський обласний центр зайнятості вжити заходів щодо відшкодування збитків в сумі 435461,12 грн. спричинених не об'єктивною оцінкою тендерних пропозицій учасників та неправомірним вибором переможців торгів при проведенні тендерних процедур на закупівлю робіт з будівництва районних центрів зайнятості в смт. Іваничі та смт. Шацьк. В іншому випадку стягнути з осіб, винних у проведенні зайвих виплат, шкоду у порядку та розмірі, встановленому ст.ст. 130-136 Кодексу законів про працю України.

У позовній заяві позивач, посилаючись на факти, що встановлені у зазначеному вище акті ревізії, просить суд стягнути з Приватного малого підприємства "Квант А" суму збитків в розмірі 341 268,32 грн.

Відповідно до статті 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права(реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв'язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

Таким чином, у вигляді реальних збитків відшкодовуються тільки ті витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права, а у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті доходи, які б могли бути реально отримані при належному виконанні зобов'язання.

Статтею 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Тобто, збитки - це об'єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони за договором, що обмежує його інтереси, як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також не одержаних кредитором доходів, які б він одержав, якби зобов'язання було виконано боржником.

Отже, зменшення майнових благ внаслідок невиконання зобов'язань наступає об'єктивно, тобто незалежно від волевиявлення сторони, як наслідок невиконання зобов'язань.

Обов'язковою умовою покладення відповідальності має бути безпосередній причинний зв'язок між неправомірними діями і збитками. Збитки є наслідком, а невиконання зобов'язань причиною. Підставою для відшкодування понесених збитків є спричинення їх внаслідок неналежного виконання зобов'язання за договором, тобто наявності прямого причинного-наслідкового зв'язку між неправомірними діями однієї сторони та зменшення майнових прав іншої.

Склад правопорушення - це сукупність передбачених законом об'єктивних і суб'єктивних ознак діяння, які характеризують (визначають) його як правопорушення і є підставою залучення суб'єкта правопорушення до юридичної відповідальності.

Складовою правопорушення є сукупність чотирьох елементів: протиправної поведінки, негативних наслідків такої поведінки, причинного зв'язку між протиправною поведінкою та настанням негативних наслідків, вини правопорушника.

Відсутність хоча б одного з елементів складу правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов'язань (виключає його відповідальність).

Тобто, нормами Господарського кодексу України передбачений перелік застосування потерпілою стороною заходів по забезпеченню захисту своїх порушених прав внаслідок порушення зобов'язання другою стороною.

За загальними правилами судового процесу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст. ст. 33, 34 ГПК України).

Отже, позивач повинен був довести наявність збитків і неправомірної поведінки відповідача, безпосередній причинний зв'язок між правопорушенням та заподіянням збитків, розмір відшкодування, а відповідач в сою чергу повинен був доводити відсутність своєї вини.

Проте як вбачається з витягу з протоколу засідання тендерного комітету №16 від 30.08.2010 року до оцінки пропозицій по Іваничівському РЦЗ було допущено двох учасників - ПМП «Квант А», вартість пропозиції якого становила 4 664 276,00 грн. та ТзОВ «Житлобуд-2», вартість позиції - 4 213 459,2 грн. За результатами розгляду пропозицій учасник - ПМП «Квант А» набрав 93,2 бали, а ТзОВ «Житлобуд-2» - 90 балів. Відтак, за результатами проведення оцінки акцептовано пропозицію учасника ПМП «Квант А» з більшою ціною будівництва на 450 816,8 грн. Пропозиція ПМП «Квант А» з більшою ціною будівництва вибрана переможцем за рахунок отримання вищих балів за критерієм «досвід виконання аналогічних договорів», а саме: ТзОВ «Житлобуд-2» - враховано 1 виконаний ними в минулому об'єкт та присвоєно за це 7,5 бала та ПМП «Кавнт А» враховано 2 об'єкти - 15 балів.

Таким чином ревізійною комісією було встановлено, що позивачем допущено порушення визначення переможця за критерієм «досвід виконання аналогічних договорів», що призвело до неправомірного вибору переможцем торгів ПМП «Квант А» з більшою ціною будівництва, оскільки для ТзОВ «Житлобуд-2» - враховано тендерним комітетом 1 об'єкт, а інші 6 об'єктів було не враховано та зазначено, що вони не відносяться до об'єктів соціально-культурної сфери.

Отже Волинським ОЦЗ було допущено порушення пункту 56 Положення про закупівлю товарів, робіт і послуг за державні кошти, оскільки не було включено перелік усіх шести об'єктів, будівництво або реконструкцію яких проводило ТзОВ «Житлобуд-2» протягом 2007-2010 років, і при цьому, переможцем тендеру оголошено МПМ «Квант А» з більшою пропозицією на вартість робіт на 450 816,80 грн. (4 664 276,00 - 4 213 459,2 = 450 816,80 грн.). У зв'язку з цим, оцінка пропозицій учасників відбулась з порушенням вимог пункту 21.2 тендерної документації та пункту 56 Положення про закупівлю товарів.

З огляду на вищеперераховане колегія суддів констатує відсутність у діях відповідача складу правопорушення, оскільки позивачем не доведено та не підтверджено відповідними доказами наявність вини відповідача у завданні позивачу збитків в заявленій ним сумі (натомість порушення допущенні при визначенні переможця тендеру були саме через недбалість працівників тендерного комітету), як і не підтверджено причинно-наслідковий зв'язок між діями відповідача та понесенням позивачем збитками.

З урахуванням викладеного місцевий господарський суд дійшов висновку щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог у даній справі.

Згідно постанови Пленуму Верховного суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Колегія суддів вважає, що в рішенні суду повністю відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими у судовому засіданні, отже рішення відповідає вимогам чинного законодавства України, ґрунтуються на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, підстав для його скасування не вбачається.

Зважаючи на відмову в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до вимог ст.49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір за розгляд апеляційної скарги покладається на позивача (апелянта).

Керуючись ст.ст. 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Волинського обласного центру зайнятості залишити без задоволення, рішення Господарського суду м. Києва від 24.04.2015 по справі № 910/6198/15-г від 24.04.2015 залишити без змін.

Матеріали справи № 910/6198/15-г повернути до Господарського суду м. Києва

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Головуючий суддя О.В. Тищенко

Судді К.В. Тарасенко

А.І. Мартюк