УХВАЛА

про повернення позовної заяви

25.09.2015Справа № 910/25203/15

Суддя Гумега О.В., розглянувши

позовну заяву Сільськогосподарського приватного підприємства"Бабинське"

до Публічного акціонерного товариства "Дочірній Банк Сбербанку Росії"

про визнання договору недійсним

ВСТАНОВИВ:

Вивчивши подані матеріали, суд дійшов висновку, що позовна заява № 21/09-15 від 21.09.2015 (вх. № 25203/15 від 23.09.2015) і додані до неї документи підлягають поверненню позивачеві без розгляду з наступних підстав.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо у позовній заяві не вказано повного найменування сторін, їх поштових адрес.

В ст. 54 Господарського процесуального кодексу України викладено вимоги щодо форми і змісту позовної заяви. Згідно з пунктом 2 частини 2 названої статті позовна заява повинна містити, зокрема, найменування (для юридичних осіб) сторін, їх місцезнаходження.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 Цивільного кодексу України юридична особа повинна мати своє найменування, яке містить інформацію про її організаційно-правову форму. Найменування установи має містити інформацію про характер її діяльності.

Згідно з приписами ч. 3 ст. 90 Цивільного кодексу України найменування юридичної особи вказується в її установчих документах і вноситься до єдиного державного реєстру.

Відповідно до ст. 93 Цивільного кодексу України місцезнаходженням юридичної особи є фактичне місце ведення діяльності чи розташування офісу, з якого проводиться щоденне керування діяльністю юридичної особи (переважно знаходиться керівництво) та здійснення управління і обліку.

Згідно з приписами ч. 4 ст. 89 Цивільного кодексу України, дані про місцезнаходження юридичної особи вносяться до єдиного державного реєстру.

У позовній заяві визначено повне найменування відповідача як Публічне акціонерне товариство "Дочірній Банк Сбербанку Росії" та "місцезнаходження" останнього за адресою: 01601, м. Київ, вул. Володимирська, буд. 46.

Водночас, до позовної заяви не додані жодні докази, які б підтверджували вищенаведені повне найменування та місцезнаходження відповідача (установчі документи відповідача, відповідні довідки з Єдиного державного режстру підприємств та організацій України, виписки/витяги з Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб-підприємців тощо).

За таких обставни, суду не доведено підставність визначених у позовній заяві повного найменування та місцезнаходження відповідача.

Наведене свідчить про недодержання позивачем вимог статті 54 Господарського процесуального кодексу України та, в свою чергу, є підставою для повернення позовної заяви і доданих до неї документів без розгляду згідно з п. 2 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 63 ГПК України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо не подано доказів надсилання відповідачеві копії позовної заяви і доданих до неї документів.

Відповідно до ч. 1 ст. 56 Господарського процесуального кодексу України позивач, прокурор зобов'язані при поданні позову надіслати сторонам копії позовної заяви та доданих до неї документів відповідно до кількості відповідачів та третіх осіб листом з описом вкладення.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 57 Господарського процесуального кодексу України до позовної заяви додаються документи, які підтверджують відправлення відповідачеві копії позовної заяви і доданих до неї документів.

Належним доказом відправлення відповідачеві позовної заяви та доданих до неї документів є опис вкладень в поштовий конверт та документ, що підтверджує надання поштових послуг (касовий чек, розрахункова квитанція тощо), надані в оригіналі або належним чином засвідченій копії.

В якості доказів направлення копії позовної заяви та доданих до неї документів відповідачу до позовної додано фіскальний чек № 9141 від 21.09.2015 та опис вкладення в цінний лист від 21.09.2015, з яких вбачається направлення копії позовної заяви та доданих до неї документів на адресу: 01601, м. Київ, вул. Володимирська, буд. 46. Натомість, належність наведеної адреси саме відповідачу не підтвержується жодними доданими до позовної заяви доказами. При цьому позовна заява і додані до неї докази не містять ані доказів того, що вказана адреса (01601, м. Київ, вул. Володимирська, буд. 46) є місцезнаходженням відповідача в розумінні ст. 93 ЦК УКраїни, ані доказів фактичного знаходження відповідача за вказаною адресою та отримання за цією адресою поштової кореспондекнції (зокрема, лист позивача № 1/05 від 15.05.2015 адресовано АТ "Сбербанк Росії" та без вказання адреси, докази отримання цього листа адресатом не додані).

Як роз'яснено господарським судам в абз. 6 п.п. 3.1 п. 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", у випадках, передбачених статтею 56 ГПК України, місцезнаходження (місце проживання) відповідача визначається за даними його державної реєстрації як суб"єкта господарювання.

Отже, місцезнаходження у позовній заяві повинно визначатися та вказуватися, а рівно враховуватися позивачем при виконанні приписів ч. 1 ст. 56 ГПК України (тобто при надісланні відповідачу копії позовної заяви та доданих до неї документів), згідно з установчими документами юридичної особи, даними її державної реєстрації як суб'єкта господарювання.

Відтак, позивачем не надано належних доказів направлення відповідачу копії позовної заяви та доданих до неї документів всупереч вимог п. 2 ч. 1 ст. 57 Господарського процесуального кодексу України. Дана обставина є суттєвою, оскільки нормами ст. 59 Господарського процесуального кодексу України передбачено право відповідача після одержання ухвали про порушення провадження у справі надіслати суду відзив на позовну заяву, тоді як у даному випадку відповідач позбавляється можливості підготувати обґрунтовані заперечення на позовну заяву, з урахуванням усіх обставин, на які посилається позивач та поданих ним доказів.

Тож, враховуючи зазначене, суд дійшов висновку, що позивачем не дотримано вимог ч. 1 ст. 56 та п. 2 ч. 1 ст. 57 Господарського процесуального кодексу України.

Зважаючи на те, що позивачем не дотримано вимог ч. 1 ст. 56 та п. 2 ч. 1 ст. 57 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи, що приписи ст. 63 Господарського процесуального кодексу України носять імперативний характер, суд дійшов висновку, що викладені обставини є підставою для повернення позовної заяви № 21/09-15 від 21.09.2015 відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України.

Наведене узгоджується з правовою позицією Вищого господарського суду України, викладену в абз. 1 п.п. 3.5 п. 3 постанови Пленуму ВГСУ від 26.12.2011 р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", згідно якої недодержання вимог статей 54, 56 та пунктів 2 і 3 частини першої статті 57 ГПК щодо форми, змісту і додатків до позовної заяви тягне за собою наслідки, передбачені статтею 63 ГПК.

За таких обставин, позовна заява № 21/09-15 від 21.09.2015 не може бути прийнята до розгляду та підлягає поверненню.

Суд звертає увагу позивача, що відповідно до ч. 3 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України, повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення допущеного порушення.

При можливому повторному повторному зверненні до Господарського суду міста Києва слід також звернути увагу на порядок засвідчення копії документів. Так, відповідно до пункту 5.27 Національного стандарту України "Державна уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлення документів. ДСТУ 4163-2003" відмітку про засвідчення копії документа складають зі слів "Згідно з оригіналом", назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії проставляють нижче реквізиту "підпис". Така відмітка проставляється на кожному аркуші засвідченої копії документа.

Слід також врахувати, що відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 54 ГПК України позовна заява повинна містити зміст позовних вимог. Як правило, позовні вимоги викладаються в прохальній частині позовної заяви. В залежності від кількості позовних вимог та їх характеру (майновий та/або немайновий характер) сплачується судовий збір в порядку та розмірі, визначених Законом України "Про судовий збір". Водночас, приписами ст. 22 ГПК України передбачено право сторони заявляти клопотання, зокрема, клопотання про витребування доказів в порядку ст. 38 ГПК України.

Крім того, відповідно до частини 2, якою згідно з Законом України від 22.05.2015 № 484-VIII було доповнено статтю 9 Закону України "Про судовий збір", суд перед відкриттям (порушенням) провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України. Наразі квитанція № 0.0.438052228.1 від 21.09.2015, не містить інформації про зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України, а рівно такі докази (відповідна довідка Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві про надходження і зарахування до спеціального фонду Державного бюджету коштів судового збору) до позовної заяви не додані.

Керуючись п.п. 2, 6 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України, -

УХВАЛИВ:

Позовні матеріали повернути позивачеві без розгляду.

Суддя О.В.Гумега