РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.09.2015Справа №910/18517/15

За позовом Приватного акціонерного товариства «Донецьксталь»-металургійний завод»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕССЕ-сервіс»

про стягнення грошових коштів

Суддя Цюкало Ю.В.

Представники сторін:

від позивача: Гусаченко І.А. - за довіреністю від 31.12.2014р.;

від відповідача: Лабунський В.В. - за довіреністю від 05.05.2015р.

В судовому засіданні 16 вересня 2015 року, відповідно до положень ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

СУТЬ СПОРУ:

В липні 2015 року до канцелярії Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства «Донецьксталь»-металургійний завод» (позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕССЕ-сервіс» (відповідач) про стягнення 594 000,00 грн. грошові кошти сплачені за неякісну продукцію, 132 000,00 грн. штрафу, 1 025,26 грн. 3% річних, 4 784,55 грн. штрафних санкцій за користування чужими грошовими коштами.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що відповідачем допущено неналежне виконання зобов'язань за Договором № 25568дс від 28 лютого 2012 року.

Відповідач звернувся до суду із відзивом, у якому за викладених підстав у задоволенні позову просив відмовити.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.07.2015р. суддею Цюкало Ю.В. прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження у справі №910/18517/15. Розгляд справи призначено на 02.09.2015р.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.09.2015р. розгляд справи відкладено на 16.09.2015р.

Клопотання щодо фіксації судового процесу учасниками процесу не заявлялось, у зв'язку з чим, розгляд справи здійснювався без застосуванням засобів технічної фіксації судового процесу у відповідності до статті 811 Господарського процесуального кодексу України.

У відповідності до п. 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року N 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для повного та об'єктивного вирішення справи, розгляд справи відбувався з урахуванням положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представників сторін, суд, -

ВСТАНОВИВ:

28.02.2012р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕССЕ-сервіс» (надалі - продавець) та Приватним акціонерним товариством «Донецьксталь»-металургійний завод» (далі - покупець) (разом - сторони) укладено Договір № 25568дс (надалі - Договір або Договір поставки), відповідно до п. 1.1. якого, продавець зобов'язується виготовити та передати, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити згідно з умовами цього Договору обладнання та продукцію виробничо-технічного призначення (товар). Номенклатура, кількість, ціна, строк та умови поставки товару оговорюються сторонами у додаткових

Позивач стверджує, що через неналежне виконання відповідачем зобов'язань за Договором № 25568дс від 28 лютого 2012 року щодо поставки товару узгодженої якості з останнього підлягає стягненню 594 000,00 грн. грошових коштів сплачених за неякісну продукцію, 132 000,00 грн. штрафу, 1 025,26 грн. 3% річних, 4 784,55 грн. штрафних санкцій за користування чужими грошовими коштами.

У відзиві відповідач вказав, що сторонами не погоджено стандарту якості поставленого товару, також акт б/н приймання по якості від 01.10.2014 року, складений із порушенням Інструкції П-7, а саме вказаний документ не було затверджено керівником позивача. Крім того, просив застосувати строк позовної давності на підставі ч. 8 ст. 269 Господарського кодексу України.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають залишенню без задоволення з наступних підстав.

Згідно з частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

У відповідності до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язань - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Згідно зі ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Дослідивши укладений між сторонами договір, суд дійшов висновку, що останній за своєю природою є договором поставки.

За ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Предметом поставки є визначені родовими ознаками продукція, вироби з найменуванням, зазначеним у стандартах, технічних умовах, документації до зразків (еталонів), прейскурантах чи товарознавчих довідниках. Предметом поставки можуть бути також продукція, вироби, визначені індивідуальними ознаками (ст. 266 Господарського кодексу України).

Як встановлено судом, 28.02.2012р. між сторонами укладено Договір № 25568дс відповідно до п. 1.1. якого, продавець зобов'язується виготовити та передати, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити згідно з умовами цього Договору обладнання та продукцію виробничо-технічного призначення. Номенклатура, кількість, ціна, строк та умови поставки товару оговорюються сторонами у додаткових

Згідно з п. 3.2. Договору поставки покупець здійснює оплату товару шляхом прямого перерахування грошових коштів на рахунок продавця на підставі рахунку в наступному порядку: 50% від вартості партії товару перераховується у формі передплати на підстав рахунку на передплату, виставленого продавцем; 50% від вартості партії товару перераховується протягом 10 днів з дати поставки товару, якщо інше не передбачено в додаткових угодах.

Пунктом 4.2. Договору сторони погодили, що приймання товару по кількості і якості здійснюється згідно з умовами договору. Товар вважається поставленим продавцем і прийнятим покупцем:

- по кількості - згідно відомостей товарно-транспортної накладної, яка підписується продавцем і уповноваженим представником покупця. При передачі (поставці) товару залізничним транспортом він вважається прийнятим по кількості, заявленому в залізничній накладній при підписанні акту приймання-передачі товару без зауважень з боку покупця, при цьому обов'язок скласти і передати покупцю акт приймання-передачі товару покладається на продавця;

- по якості - згідно відомостей вхідного контролю комісією покупця, результати якого оформлюються актом про приймання відповідно до вимог договору.

В акті про приймання по якості повинні міститись наступні дані: дата складання (або затвердження), найменування бракованого товару і його виробника, детальне описання недоліків, виявлених при прийомці, підписи осіб. Акт про приймання підписується працівниками покупця, а у випадку присутності в момент приймання уповноважених представників продавця - їх представниками. Виклик представника продавця не обов'язків, якщо інше не передбачено додатковою угодою (п. 4.3. Договору поставки).

Пунктом 8.1. Договору сторони дійшли згоди, що останній вступає в дію з дати його підписання і діє до 31 грудня 2012 року.

Додатковою угодою б/н від 30.12.2012 року строк дії Договору продовжено до 31 грудня 2013 року.

30.05.2014р. сторонами укладено Додаткову угоду № 1 до Договору поставки, за умовами якої продавець зобов'язується передати, а покупець прийняти та оплатити на умовах договору продукцію 2014 року випуску, а саме: бурову штангу виробництва Rockmore International GmbH, L = 3 м, діам.наруж. = 74 мм, діам.внутр. = 64,4 мм, за ціною 2 750, 00 грн. без ПДВ у кількості 200 шт. на суму 660 000, 00 грн. з ПДВ.

На виконання умов Договору поставки позивачем здійснено передплату за товар, що підтверджується платіжними дорученнями № 176 від 16.06.2014р. на суму 170 000,00 грн., № 10061 від 02.07.2014р. на суму 16 725,40 грн., № 360 від 24.06.2014р. на суму 64 293,00 грн., № 9364 від 19.06.2014р. на суму 42 981,60 грн., № 8983 від 12.06.2014р. на суму 70 000,00 грн., № 8798 від 10.06.2014р. на суму 230 000,00 грн., а всього на суму 594 000,00 грн.

24.09.2014р. відповідачем за актом приймання-передачі було здійснено поставку бурових штанг у кількості 200 шт. на суму 660 000,00 грн.

26.09.2014 року позивачем складено акт огляду товару.

01.10.2014 року позивачем складено акт про приймання по якості, відповідно до якого поставлений товар не відповідає вказаним в Додатковій угоді № 1 до Договору № 25568дс від 28.02.2012 року характеристикам.

Позивач звернувся до відповідача із листом № 35/1-644 від 29 жовтня 2014 року, у якому повідомив про необхідність вирішення питань щодо невідповідності товару узгодженої сторонами якості.

Відповідно до ч. 8 ст. 269 Господарського кодексу України позови, що випливають з поставки товарів неналежної якості, можуть бути пред'явлені протягом шести місяців з дня встановлення покупцем у належному порядку недоліків поставлених йому товарів.

У своїй постанові № 10 від 29.05.2013 року "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" Пленум Вищого господарського суду України з метою забезпечення правильного і однакового застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів надав господарським судам роз'яснення згідно яких у ЦК України встановлено як загальну, тривалістю у три роки (стаття 257), так і спеціальну позовну давність (стаття 258), скорочену або більш тривалу порівняно із загальною.

Спеціальна позовна давність піддягає застосуванню лише у випадках, прямо передбачених законом. У зв'язку з цим господарським судам необхідно мати на увазі, зокрема, таке.

За приписами пункту 4 частини другої статті 258 і статті 681 ЦК України до вимог у зв'язку з недоліками проданого товару застосовується позовна давність в один рік. А частиною восьмою статті 269 ГК України передбачено шестимісячний строк пред'явлення позовів, що випливають з поставки товарів неналежної якості. Однак це не один і той самий строк, а два різні строки, оскільки перший з них (річний) застосовується щодо договорів купівлі-продажу (стаття 655 ЦК України), а другий (шестимісячний) - договорів поставки (стаття 265 ГК України, стаття 712 ЦК України). Різниця між ними полягає ще й у тому, що законом не передбачено можливість захисту порушеного права в разі пропущення, в тому числі й з поважних причин, шестимісячного строку пред'явлення позову. Отже, у вирішенні питання про застосування зазначених строків господарському суду слід ретельно з'ясовувати правову природу укладеного сторонами договору на предмет його відповідності ознакам договору купівлі-продажу або поставки (п. 3.1.).

Так, з огляду на змістовні положення Договору, правова природа укладеного між сторонами правочину відповідає ознакам договору поставки як такого.

Судом встановлено, що про обставини наявності невідповідності товару узгодженій сторонами якості покупцю стало відомо 01.10.2014р., що випливає з акту про приймання по якості від 01.10.2014 року.

Позовна заява подана позивачем до Господарського суду міста Києва 17.07.2015р. і отримана судом тієї ж дати про що свідчить відмітка канцелярії суду на першій сторінці позовної заяви за № 18517/15, а відтак, враховуючи те, що починаючи з 01.10.2014р. покупцю вже було відомо про недоліки поставленого йому товару, позов, з огляду на положення ст. 269 Господарського кодексу України, поданий вже після закінчення строку позовної давності в частині заявлених вимог, що випливають з поставки товарів неналежної якості. Отже, позовні вимоги заявлені з пропуском встановленого ст. 269 Господарського кодексу України шестимісячного строку позовної давності.

У відповідності до частин 3 та 4 ст. 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення; сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

В матеріалах справи міститься заява відповідача про застосування строку позовної давності.

За таких обставин, дослідивши подані сторонами докази та матеріали справи в цілому, суд дійшов висновку про обґрунтованість застосування заявленої відповідачем заяви щодо строків позовної давності відносно вимог позивача про стягнення 594 000,00 грн.

Відповідно до п. 5.2. постанови № 10 від 29.05.2013 року «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» Пленуму Вищого господарського суду України позовна давність обчислюється окремо щодо основної і щодо кожної додаткової вимоги. Відтак можливий сплив позовної давності щодо додаткової вимоги, тоді як за основною вимогою позовна давність триватиме. Але якщо позовна давність спливла за основною вимогою, то вважатиметься, що вона спливла і стосовно додаткової вимоги.

Враховуючи зазначене, позовна давність спливла і за позовними вимогами щодо стягнення 132 000,00 грн. штрафу, 1 025,26 грн. 3% річних, 4 784,55 грн. штрафних санкцій за користування чужими грошовими коштами, як за додатковими вимогами про стягнення 594 000,00 грн.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З урахуванням викладеного, позовні вимоги підлягають залишенню без задоволення.

Судові витрати, відповідно до положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України залишаються за позивачем.

Керуючись ст.ст. 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 21.09.2015р.

Суддя Ю.В. Цюкало