КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" вересня 2015 р. Справа№ 910/14950/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Андрієнка В.В.

суддів: Шапрана В.В.

Буравльова С.І.

за участю представників cторін:

позивача: Гаврилюк Д.Ю., довіреність № 1777/06-06 від 30.09.2014 р.,

відповідача: Чухраєнко Ю.О., довіреність № 209/03 від 07.09.2014 р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Волиньгаз"

на рішення господарського суду м. Києва від 25.06.2015 р.

у справі № 910/14950/14 (головуючий суддя Бондарчук В.В., судді Смирнова Ю.М., Мудрий С.М.)

за позовом Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Волиньгаз"

до Публічного акціонерного товариства "Брокбізнесбанк"

про стягнення 25 833,12 грн.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації "Волиньгаз" звернулось до господарського суду м. Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Брокбізнесбанк" про стягнення 25 833,12 грн.

Рішенням господарського суду м. Києва від 12.09.2014 р. у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 20.01.2015 р. рішення господарського суду м. Києва від 12.09.2014 р. скасовано та прийнято нове рішення, яким позовні вимоги задоволено частково. Призначено до стягнення з Публічного акціонерного товариства "Брокбізнесбанк" (03057, м. Київ, пр.-т. Перемоги, 41; ) на користь Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Волиньгаз" (43000, Волинська обл., м. Луцьк, вул. Франка, буд. 12; ) заборгованість у розмірі 24 949, 21 грн. на розрахунковий рахунок зі спеціальним режимом використання № 54 () у філії - Волинське обласне управління ВАТ "Державний ощадний банк України" м. Луцьк, МФО 303398, Одержувач коштів - Публічне акціонерне товариство "Волиньгаз".

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Брокбізнесбанк" (03057, м. Київ, проспект Перемоги, 41; ) на користь Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Волиньгаз" (43000, Волинська обл., м. Луцьк, вул. Франка, буд.12; ) на розрахунковий рахунок Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Волиньгаз" № 7002 в ПАТ КБ "Надра", м. Київ, МФО 380764, , 1 764 (одну тисячу сімсот шістдесят чотири) грн. 00 коп. судового збору за подання позовної заяви та 882,24 (вісімсот вісімдесят дві) грн. 24 коп. за подання до суду апеляційної скарги.

На виконання постанови Київського апеляційного господарського суду від 20.01.2015 р. 03.02.2015 р. видано накази.

Постановою Вищого господарського суду України від 18.03.2015 р. постанову Київського апеляційного господарського суду від 20.01.2015 р. та рішення господарського суду м. Києва від 12.09.2014 р. скасовано. Справу № 910/14950/14 передано на новий розгляд до господарського суду м. Києва в іншому складі суду.

Рішенням господарського суду м. Києва від 25.06.2015 р. у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації "Волиньгаз" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду м. Києва від 25.06.2015 р. у справі № 910/14950/14 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що рішення місцевого господарського суду прийняте з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, місцевий господарський суд неправильно застосував і порушив норми матеріального та процесуального права.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 15.07.2015 р. апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Волиньгаз" прийнято до провадження та призначено до розгляду на 15.09.2015 р.

В судовому засіданні, яке відбулось 15.09.2015 р. були присутні представники позивача та відповідача. Представник позивача (апелянта) підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, а оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні не визнав апеляційну скаргу та просив її відхилити, а оскаржуване рішення залишити без змін з огляду на його законність та обґрунтованість.

Приписами ст. 99 ГПК України визначено, що в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Частиною 2 статті 101 ГПК України передбачено, що апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Колегія суддів, розглянувши матеріали апеляційної скарги, дослідивши наявні докази у справі, заслухавши пояснення представника відповідача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.03.2011 р. між Публічним акціонерним товариством "Брокбізнесбанк" (далі - банк) та Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Волиньгаз" (далі - клієнт) було укладено договір на приймання та переказ платежів від фізичних осіб за спожитий природний газ, умовами якого передбачено, що клієнт доручає, а банк зобов'язується на умовах та в порядку, що встановлений цим договором, здійснювати приймання платежів, що надходять за спожитий природний газ від фізичних осіб з використанням прибуткових касових документів, відповідно до вимог нормативних документів Національного банку України, що регламентують порядок проведення касових операцій установами банків, в тому числі через каси своїх структурних підрозділів, філій і перераховувати ці кошти на поточні рахунки клієнта зі спеціальним режимом використання, що відкриті відповідно до постанови КМУ № 247 від 26.03.2008 року.

На виконання умов даного договору банк зобов'язується здійснювати прийом платежів на користь клієнта та перераховувати в подальшому готівкові кошти, отримані від населення за спожитий природний газ на поточні рахунки клієнта зі спеціальним режимом використання, що наведені в додатку № 3 до даного договору (п. 1.2 договору).

Відповідно до п. 2.6. договору, в строк не пізніше 2 банківських днів з дня здійснення платником платежу на користь клієнта, банк перераховує грошові кошти клієнту на його поточний рахунок зі спеціальним режимом використання у відповідності з його банківськими реквізитами, вказаними в п. 1.2. цього договору.

Згідно п.п. 2.7., 2.8. договору, банк надає клієнту інформацію про прийняті платежі у відповідності з розділом 4. Протягом 3 банківських днів з дня отримання реєстру клієнт зобов'язаний звірити суми надходжень, що перераховані банком, з даними реєстру прийнятих платежів, та у випадку виявлення розбіжностей, письмово повідомити про це банк, який в свою чергу здійснює внутрішню перевірку та письмово повідомляє клієнта щодо її результатів протягом 5 банківських днів від дня отримання письмового повідомлення від клієнта.

Договір набуває чинності з дати його укладення сторонами і діє протягом року з дати підписання цього договору. Якщо сторони за 30 календарних днів до дати закінчення строку дії цього договору не ініціювали розірвання цього договору, то строк дії цього договору продовжується на кожен наступний рік на тих самих умовах (п. 10.1. договору).

Додатком № 3 до договору про приймання та переказ платежів від фізичних осіб за спожитий природний газ від 01.03.2011 р. сторони погодили перелік поточних рахунків в національній валюті зі спеціальним режимом використання, відкритих у філії - Волинське обласне управління ВАТ "Державний ощадний банк України", відповідно до постанови КМУ № 247 від 26.03.2008 року.

Як стверджує позивач, відповідач, всупереч умовам договором, не перерахував отримані від населення грошові кошти за спожитий природний газ на поточні рахунки позивача зі спеціальним режимом використання, що за розрахунком позивача складає 25 328,89 грн.

На адресу відповідача позивачем направлялась претензія від 07.03.2014 року № 451/06-06, відповідно до змісту якої останній просив виконати взяті на себе договірні зобов'язання та здійснити перерахування на рахунок позивача прийнятих від населення грошових коштів за спожитий природний газ, що підтверджується копією фіскального чеку № 2614 від 07.03.2014 р.

Відповідач листом від 21.03.2014 року № 2703/005-04 надав відповідь на вищевказану претензію позивача, повідомивши, що на підставі постанови Правління Національного банку України від 28.02.2014 року № 107 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Брокбізнесбанк" до категорії неплатоспроможних" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 28.02.2014 року прийнято рішення № 9 щодо запровадження тимчасової адміністрації строком на три місяці з 03.03.2014 року по 02.06.2014 року.

Позивач листом від 22.05.2014 р. № 971/06-06 повторно звернувся до відповідача, в якому просив останнього повідомити загальну суму коштів, отриманих від абонентів споживачів природного газу, який отриманий відповідачем 22.05.2014 р., що підтверджується відтиском печатки Публічного акціонерного товариства "Брокбізнесбанк".

Листом від 02.06.2014 р. № 6322/010-02 відповідач повідомив позивача, що станом на 22.05.2014 р. загальна заборгованість по прийнятим, але неперерахованим платежам від населення за спожитий природний газ становить:

- ПАТ "ВОЛИНЬГАЗ" (м. Луцьк) - 7 292, 30 грн.;

- Філія ПАТ "ВОЛИНЬГАЗ" Володимир-Волинське УГГ - 2 535, 81 грн.;

- Філія ПАТ "ВОЛИНЬГАЗ" Володимир-Волинське УГГ смт. Локачі - 15 121, 10 грн.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач зазначив, що відповідач неналежним чином виконує свої зобов'язання щодо перерахування отриманих від населення грошових коштів у розмірі 25 328, 89 грн. за спожитий природний газ. Крім того, позивач просив суд стягнути з відповідача 504, 23 грн. - пені.

Укладений між сторонами договір на приймання та переказ платежів від фізичних осіб за спожитий природний газ від 01.03.2011 р. за своєю правовою природою є договором банківського рахунка.

Згідно ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частиною 1 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Положеннями ст. 1066 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами.

Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

У разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом (ст. 1073 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Судом встановлено, що постановою Правління Національного банку України від 28.02.2014 р. № 107 було віднесено Публічне акціонерне товариство "БРОКБІЗНЕСБАНК" до категорії неплатоспроможних.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 2 ст. Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", неплатоспроможний банк - банк, щодо якого Національний банк України прийняв рішення про віднесення до категорії неплатоспроможних у порядку, передбаченому Законом України "Про банки і банківську діяльність".

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 28.02.2014 р. № 9 було розпочато процедуру виведення Публічного акціонерного товариства "БРОКБІЗНЕСБАНК" з ринку та здійснення в ньому тимчасової адміністрації з 03.03.2014 р. по 02.06.2014 р. включно.

Частинами 1 та 2 ст. 1 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" встановлено правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. Метою цього Закону є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

Згідно ч. 1 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", з дня призначення уповноваженої особи Фонду призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Уповноважена особа Фонду від імені Фонду набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.

Відповідно до пунктів 3, 4 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", вклад - кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти, в свою чергу, вкладник - фізична особа (крім фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.

Згідно ч. 1 та п. п. 3, 4 ч. 2 ст. 37 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", уповноважена особа Фонду діє від імені Фонду відповідно до цього Закону і нормативно-правових актів Фонду. Уповноважена особа Фонду має право, зокрема, продовжувати, обмежувати або припиняти здійснення банком будь-яких операцій та відмовлятися від виконання або розривати в порядку, встановленому законодавством України, будь-які договори (правочини) за участю банку, які є збитковими чи непотрібними для банку або виконання яких має негативний вплив на фінансовий стан банку.

Постановою правління Національного банку України від 10.06.2014 р. № 339 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства "БРОКБІЗНЕСБАНК" вирішено відкликати банківську ліцензію та ліквідувати ПАТ "БРОКБІЗНЕСБАНК".

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 11.06.2014 р. № 45 "Про початок процедури ліквідації ПАТ "БРОКБІЗНЕСБАНК" та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію" вирішено розпочати ліквідацію Публічного акціонерного товариства "БРОКБІЗНЕСБАНК".

Призначено уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "БРОКБІЗНЕСБАНК" провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Куреного Олександра Вікторовича на період з 11.06.2014 р. по 10.06.2015 р. включно.

Разом з тим, відповідно до ст. 1074 Цивільного кодексу України, обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

Частинами 1 та 3 статті 78 Закону України "Про банки і банківську діяльність" передбачено, що ліквідація банку з ініціативи власників здійснюється в порядку, передбаченому законодавством про ліквідацію юридичних осіб, у разі якщо Національний банк України після отримання рішення власників про ліквідацію банку не виявив ознак, за якими цей банк може бути віднесено до категорії проблемного або неплатоспроможного. Якщо банк, який ліквідується за ініціативою власників, віднесено Національним банком України до категорії проблемних або неплатоспроможних, Національний банк України та Фонд гарантування вкладів фізичних осіб вживають щодо нього заходи, передбачені цим Законом та Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків врегульована Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", який є спеціальним законом у даних правовідносинах.

Так, відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", під час тимчасової адміністрації не здійснюється, зокрема, задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку.

Судом враховано, що пунктом 1 частини 6 статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачено обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, що зокрема не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом.

Пунктом 16 статті 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" встановлено, що тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом, а відповідно до пункту 6 статті 2 Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Відтак, у спорах пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація чи почата процедура його ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" є спеціальними, а даний Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Виходячи із суті (змісту) та згідно частини 2 статті 1 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" метою цього Закону є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

Нормами статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" врегульовані наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Крім того, виходячи зі змісту статей 39, 40, 49, 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" під час тимчасової адміністрації складається план врегулювання (рішення Фонду, що визначає спосіб, економічне обґрунтування, строки та умови виведення неплатоспроможного банку з ринку) у якому визначаються заходи щодо виведення неплатоспроможного банку з ринку в один із способів передбачених у частині 2 статі 39 даного Закону. Фонд складає реєстр активів і зобов'язань, які підлягають відчуженню.

Під час відчуження зобов'язань Фонд має забезпечити неупереджене ставлення до всіх кредиторів неплатоспроможного банку, дотримуючись черговості, передбаченої статтею 52 цього Закону, при цьому зобов'язання банку за вкладами фізичних осіб, гарантованими Фондом, мають найвищий пріоритет і не можуть бути відчужені частково.

Під час ліквідації банку уповноважена особа Фонду не має права здійснювати задоволення вимог кредиторів до затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів, за виключенням погашення за погодженням з виконавчою дирекцією Фонду вимог за правочинами, що забезпечують проведення ліквідаційної процедури. Кошти, одержані в результаті ліквідації та реалізації майна банку, спрямовуються уповноваженою особою Фонду на задоволення вимог кредиторів у черговості передбаченій статтею 52 даного Закону. Вимоги кожної наступної черги задовольняються в міру надходження коштів від реалізації майна банку після повного задоволення вимог попередньої черги.

Таким чином, після запровадження у банку тимчасової адміністрації (з метою виведення цього банку з ринку) та переходу до процедури ліквідації банку, задоволення вимог кредиторів відбувається в особливому, передбаченому зазначеним спеціальним Законом порядку з дотриманням принципів черговості, передбаченої статтею 52 цього Закону, та виходячи з того, що найвищий пріоритет мають зобов'язання банку за вкладами фізичних осіб, гарантованими Фондом.

Відомості про ліквідацію банку опубліковано в газетах "Урядовий кур'єр" № 106 (5235) від 14.06.2014 року та "Голос України" № 113 (5863) від 14.06.2014 року.

Частиною 5 статті 49 Закону передбачено, що протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду кредитори мають право заявити уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку.

Згідно ч. 1 ст. 49 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" уповноважена особа Фонду припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

На підставі викладеного та з урахуванням того, що позивач звернувся з позовною заявою до суду 17.07.2014 року (про що свідчить штемпель установи зв'язку на конверті, в якому позовна заява надійшла до суду), тобто після прийняття рішення про запровадження тимчасової адміністрації строком на три місяці з 03.03.2014 року по 02.06.2014 року та після спливу 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду, публікація про що була здійснена 14.06.2014 року, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та безпідставними, а тому задоволенню не підлягають.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Таким чином, колегія суддів встановила, що обставини, на які посилається скаржник, не можуть бути підставою для зміни або скасування рішення господарського суду м. Києва від 25.06.2015 р. у справі № 910/14950/14, тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Враховуючи наведене, рішення господарського суду м. Києва від 25.06.2015 р. у справі № 910/14950/14 відповідає матеріалам справи, є законним та обґрунтованим, підстави, передбачені ст. 104 ГПК України для його скасування або зміни, відсутні. У зв'язку з цим апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення суду слід залишити без змін.

Судові витрати за подання апеляційної скарги відповідно до ст. 49 ГПК України покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду м. Києва від 25.06.2015 р. у справі № 910/14950/14 залишити без змін, а апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Волиньгаз" - без задоволення.

Головуючий суддя В.В. Андрієнко

Судді В.В. Шапран

С.І. Буравльов