КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" вересня 2015 р. Справа№ 910/8333/15-г

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дикунської С.Я.

суддів: Алданової С.О.

Коршун Н.М.

при секретарі Драчук Р.А.

за участю представників:

від позивача Халупка С.І. - дов. №152-01-13 від 25.03.2015 р.

від відповідача не з'явились

від третьої особи не з'явились

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк

«Надра» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування

вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра»

Стрюкової І.О.

на рішення господарського суду міста Києва

від 26.05.2015 р. (суддя Ващенко Т.М.)

у справі №910/8333/15-г

за позовом Виконавчої дирекції обласних підприємств, установ та

організацій Київського обласного відділення Фонду

соціального страхування з тимчасової втрати

працездатності

до Публічного акціонерного товариства

«Комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ «КБ «Надра»)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Фонд гарантування вкладів фізичних осіб

про зобов'язання перерахувати грошові кошти

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 26.05.2015 р. у справі №910/8333/15-г позов задоволено повністю, зобов'язано ПАТ «КБ «Надра» забезпечити перерахування коштів за платіжними дорученнями: від 29 січня 2015 року №200 на суму 1 389,15 грн.; від 29 січня 2015 року №201 на суму 3 395,23 грн.; від 29 січня 2015 року №202 на суму 1 190,09 грн.; від 29 січня 2015 року №203 на суму 4 919,68 грн.; від 29 січня 2015 року №204 на суму 22 177,30 грн.; від 29 січня 2015 року №206 на суму 31 282,70 грн.; від 29 січня 2015 року №209 на суму 5 806,30 грн.; від 29 січня 2015 року №212 на суму 1 850,41 грн.; від 29 січня 2015 року №215 на суму 7 758,36 грн.; від 29 січня 2015 року №219 на суму 341,84 грн.; від 29 січня 2015 року №220 на суму 1 369,31 грн.; від 29 січня 2015 року №223 на суму 118 569,07 грн.; від 02 лютого 2015 року №23 на суму 129,84 грн.; від 02 лютого 2015 року №24 на суму 34,72 грн.; від 02 лютого 2015 року №25 на суму 148,04 грн.; від 02 лютого 2015 року №26 на суму 39,59 грн.; від 02 лютого 2015 року №27 на суму 1,20 грн.; від 02 лютого 2015 року №28 на суму 1,20 грн.; від 03 лютого 2015 року №29 на суму 72,11 грн.; від 03 лютого 2015 року №30 на суму 13 659,84 грн.; від 03 лютого 2015 року №227 на суму 456,06 грн. Крім цього, стягнуто з ПАТ «КБ «Надра» в доход Державного бюджету України 4 291,83 грн. судового збору.

Не погодившись із згаданим рішенням суду, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку, просив скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову повністю. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що оскаржене рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, на підставі висновків, які не відповідають обставинам справи. На думку апелянта, судом першої інстанції не застосовано положень Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним нормативним актом щодо спірних правовідносин й це призвело до помилкових висновків суду про задоволення позову. За твердженнями скаржника, висновки місцевого суду є помилковими, оскільки суперечить висновкам Верховного Суду України тощо.

Відповідно до автоматизованого розподілу справ між суддями, справу №910/8333/15-г передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Дикунська С.Я., судді: Алданова С.О., Коршун Н.М.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 26.06.2015 р. апеляційну скаргу прийнято до провадження та розгляд справи призначено на 14.07.2015 року.

В судове засідання 14.07.2015 р. з'явилися представники позивача та відповідача (апелянта), представник третьої особи не з'явився, про неявку суд не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи не надіслав. Представник відповідача доводи скарги підтримав, просив оскаржене рішення скасувати та прийняти нове, яким повністю відмовити в задоволенні позовних вимог. Представник позивача проти скарги заперечив, просив залишити її без задоволення, рішення господарського суду міста Києва від 26.05.2015 р. у справі №910/8333/15-г - без змін.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 14.07.2015 р. розгляд справи №910/8333/15-г відкладено на 08.09.2015 року.

Розпорядженням секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 08.09.2015 р. в зв'язку з перебуванням судді Коршун Н.М. на лікарняному, змінено склад суду та визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Дикунська С.Я., судді: Алданова С.О., Ропій Л.М.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 08.09.2015 р. розгляд справи №910/8333/15-г відкладено на 22.09.2015 року.

Розпорядженням секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 22.09.2015 р., враховуючи формування постійного складу судових колегій Київського апеляційного господарського суду, вихід судді Коршун Н.М. з лікарняного, змінено склад суду та визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Дикунська С.Я., судді: Алданова С.О., Коршун Н.М.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 22.09.2015 р. апеляційну скаргу прийнято до провадження у визначеному складі суду.

Постановою пленуму Вищого господарського суду України №7 від 17.05.2011 р. «Про деякі питання практики застосування розділу ХІІ Господарського процесуального кодексу України» (п. 9-2) передбачено, що у разі зміни складу суду апеляційної інстанції розгляд ним справи починається заново, а отже, спочатку починається й визначений статтею 102 ГПК строк розгляду апеляційної скарги.

В судове засідання 22.09.2015 р. з'явився представник позивача, представник відповідача не з'явився, проте, як вище згадувалось, пояснення ним надавались в попередньому судовому засіданні, доводи скарги він підтримав, просив її задовольнити, оскаржене рішення скасувати та прийняти нове, яким повністю відмовити в задоволенні позовних вимог.

Представник третьої особи вкотре не з'явився, про неявку суд не повідомив, хоча про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, клопотання про відкладення розгляду справи не надіслав. Представник позивача вважав за можливе здійснювати розгляд справи за відсутності представників відповідача та третьої особи.

Відповідно до ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору (п. 3.9.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції»).

Оскільки представником відповідача надано пояснення по суті спору в попередньому судовому засіданні, неявка цього представника, а також представника третьої особи не перешкоджає вирішенню спору по суті, апеляційний господарський суд вважав за необхідне апеляційну скаргу розглянути за відсутності цих представників за наявними у справі матеріалами.

Представник позивача в судовому засіданні доводи скарги заперечив, просив не брати їх до уваги, а відтак рішення місцевого суду як законне та обґрунтоване залишити без змін.

На підставі ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши долучені до матеріалів справи письмові докази, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що скарга підлягає задоволенню.

Так, виконавча дирекція обласних підприємств, установ та організацій Київського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності звернулась до господарського суду міста Києва з позовом до ПАТ «КБ «Надра» про зобов'язання перерахувати грошові кошти в розмірі 216 581,42 грн.

В ході розгляду справи в суді першої інстанції позивачем подано заяву про зміну на підставі ст. 22 ГПК України предмету позову, відповідно до якої позивач просив суд зобов'язати відповідача забезпечити перерахування коштів за платіжними дорученнями: від 29 січня 2015 року №200 на суму 1 389,15 грн.; від 29 січня 2015 року №201 на суму 3 395,23 грн.; від 29 січня 2015 року №202 на суму 1 190,09 грн.; від 29 січня 2015 року №203 на суму 4 919,68 грн.; від 29 січня 2015 року №204 на суму 22 177,30 грн.; від 29 січня 2015 року №206 на суму 31 282,70 грн.; від 29 січня 2015 року №209 на суму 5 806,30 грн.; від 29 січня 2015 року №212 на суму 1 850,41 грн.; від 29 січня 2015 року №215 на суму 7 758,36 грн.; від 29 січня 2015 року №219 на суму 341,84 грн.; від 29 січня 2015 року №220 на суму 1 369,31 грн.; від 29 січня 2015 року №223 на суму 118 569,07 грн.; від 02 лютого 2015 року №23 на суму 129,84 грн.; від 02 лютого 2015 року №24 на суму 34,72 грн.; від 02 лютого 2015 року №25 на суму 148,04 грн.; від 02 лютого 2015 року №26 на суму 39,59 грн.; від 02 лютого 2015 року №27 на суму 1,20 грн.; від 02 лютого 2015 року №28 на суму 1,20 грн.; від 03 лютого 2015 року №29 на суму 72,11 грн.; від 03 лютого 2015 року №30 на суму 13 659,84 грн.; від 03 лютого 2015 року №227 на суму 456,06 грн. Заяву позивача про зміну предмету позову було прийнято господарським судом.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що всупереч умов договору банківського рахунку №16187 від 27.10.2011 р. (далі - Договір №16187), договору банківського рахунку зі спеціальним режимом функціонування (для зарахування цільових коштів) №16187/1 від 27.10.2011 р. (далі - Договір №16187/1), договору про встановлення та обслуговування системи дистанційного обслуговування «Клієнт-Банк» №16187/2 від 27.10.2011 р. (далі - Договір №16187/2) відповідачем згадані платіжні доручення залишені без виконання тощо.

Суд першої інстанції, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, відтак прийняв рішення про задоволення позову.

Так, задовольняючи позов, місцевий суд, зокрема, посилався на відсутність у відповідача передбачених законом підстав обмежувати права позивача щодо розпорядження грошовими коштами на його рахунку, вважав, що платіжні доручення було передано відповідачу на виконання ще до введення тимчасової адміністрації тощо.

Апеляційний господарський суд не погоджується з такими висновками місцевого суду.

Так, як встановлено матеріалами справи, 27.10.2011 р. між позивачем (клієнтом) та відповідачем (банком) укладено Договір №16187, за умовами якого банк відкрив клієнту поточні рахунки №7001 у гривні, №7002 у гривні, №7003 у гривні, №7001 у гривні для зберігання коштів та здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів згідно Договору №16187 та законодавства України, та зобов'язався приймати та зараховувати на рахунок грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунку та проведення інших операцій з рахунком, які передбачені чинним законодавством України.

27.10.2011 р. між клієнтом та банком укладено Договір №16187/1, за умовами якого банк відкрив клієнту поточний рахунок №7001 для зарахування страхових коштів та здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів, а саме: банк зобов'язався приймати та зараховувати на рахунок клієнта грошові кошти, що йому надходять від Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунку, що передбачені чинним законодавством України.

27.10.2011 р. між клієнтом та банком укладено Договір №16187/2, за умовами якого банк взяв на себе зобов'язання виконувати розрахункові операції по рахункам клієнта за допомогою програмно-технічного комплексу «Клієнт-Банк».

Положеннями п.п. 2.1.1, 2.2.1, 2.3.3 Договору №16187 та Договору №16187/1 сторони погодили, що банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Клієнт має право самостійно розпоряджатися коштами на своєму рахунку з дотриманням вимог чинного законодавства України, крім випадків обмеження прав розпорядження коштами на рахунку за рішенням суду у випадках, встановлених законом. Банк зобов'язаний своєчасно здійснювати розрахунково-касове обслуговування клієнта у відповідності з чинним законодавством України. У разі відсутності або недостатності коштів на рахунку клієнта для здійснення операції та сплати відповідної комісії за розрахунково-касове обслуговування на момент подання розрахункових документів до банку, банк зобов'язаний здійснювати списання коштів з рахунку в межах суми встановленого овердрафту, якщо це обумовлено окремо укладеним договором між клієнтом та банком, в іншому випадку повертати розрахункові документи без виконання не пізніше наступного робочого дня з відміткою про причини повернення.

На підставі п. 8.1 Договору №16187 та Договору №16187/1 їх укладено на невизначений строк з набуттям чинності з моменту їх підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх печатками.

Як встановлено судом першої інстанції, у період з 29.01.2015 р., 02.02.2015 р. та 03.02.2015 р. виконавча дирекція обласних підприємств, установ та організацій Київського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності подала до банку для виконання наступні платіжні доручення: від 29 січня 2015 року №200 на суму 1 389,15 грн.; від 29 січня 2015 року №201 на суму 3 395,23 грн.; від 29 січня 2015 року №202 на суму 1 190,09 грн.; від 29 січня 2015 року №203 на суму 4 919,68 грн.; від 29 січня 2015 року №204 на суму 22 177,30 грн.; від 29 січня 2015 року №206 на суму 31 282,70 грн.; від 29 січня 2015 року №209 на суму 5 806,30 грн.; від 29 січня 2015 року №212 на суму 1 850,41 грн.; від 29 січня 2015 року №215 на суму 7 758,36 грн.; від 29 січня 2015 року №219 на суму 341,84 грн.; від 29 січня 2015 року №220 на суму 1 369,31 грн.; від 29 січня 2015 року №223 на суму 118 569,07 грн.; від 02 лютого 2015 року №23 на суму 129,84 грн.; від 02 лютого 2015 року №24 на суму 34,72 грн.; від 02 лютого 2015 року №25 на суму 148,04 грн.; від 02 лютого 2015 року №26 на суму 39,59 грн.; від 02 лютого 2015 року №27 на суму 1,20 грн.; від 02 лютого 2015 року №28 на суму 1,20 грн.; від 03 лютого 2015 року №29 на суму 72,11 грн.; від 03 лютого 2015 року №30 на суму 13 659,84 грн.; від 03 лютого 2015 року №227 на суму 456,06 грн. Згадані платіжні доручення залишено відповідачем без виконання.

У відповідності до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кредитор банку - юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов'язань.

Майново-господарськими на підставі ч. 1 ст. 175 ГК України визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Зобов'язанням згідно ст. 509 ЦК України є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Як встановлено матеріалами справи, на підставі постанови Правління Національного банку України від 05.02.2015 р. №83 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 05.02.2015 р. прийнято рішення №26 про запровадження з 06.02.2015 р. по 05.05.2015 р. тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію.

Так, правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулювання відносин між Фондом, банками, Національним банком України, повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків встановлено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон). Метою цього Закону є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків (ст. 1 Закону).

Положеннями ч. 1 ст. 2 Закону визначено, що: вкладник - фізична особа (крім фізичних осіб-суб'єктів підприємницької діяльності), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката; недоступність вкладів - неможливість отримання вкладником під час виведення неплатоспроможного банку з ринку вкладу, включаючи відсотки за ним, протягом семи робочих днів з дня закінчення строку дії договору (або з дня запровадження тимчасової адміністрації, якщо договір закінчився до цієї дати) або з дня вимоги (за вкладами на вимогу, за поточними чи картковими рахунками), здійсненої протягом дії тимчасової адміністрації; неплатоспроможний банк - банк, щодо якого Національний банк України прийняв рішення про віднесення до категорії неплатоспроможних у порядку, передбаченому Законом України «Про банки і банківську діяльність»; тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом; уповноважена особа Фонду - працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.

За приписами ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом.

У відповідності до ч. 5 ст. 36 Закону під час тимчасової адміністрації не здійснюється: 1) задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; 2) примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку; 3) нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку; 4) зарахування зустрічних однорідних вимог, якщо це може призвести до порушення порядку погашення вимог кредиторів, встановленого цим Законом; 5) нарахування відсотків за зобов'язаннями банку перед кредиторами.

На підставі ч. 6 ст. 36 Закону обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку, зокрема, щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників.

Разом з тим, вкладником в розумінні Закону є лише фізична особа, відтак оскільки позивач є юридичною особою, встановлені ч. 6 ст. 36 цього Закону приписи не можуть бути застосованими в правовідносинах між сторонами по справі.

Крім цього, Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальним законом, який має пріоритет перед іншими нормативно-правовими актами під час здійснення тимчасової адміністрації в банку, а згідно його перехідних положень законодавчі та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, застосовуються у частині, що не суперечить цьому Закону. Таким чином, для правовідносин, які виникли між сторонами у даній справі пріоритетними є норми цього Закону.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд України за наслідками перегляду постанови Вищого господарського суду України від 12.11.2014 р. у справі №910/9232/14 (постанова від 25.03.2015 р.), де зазначено, що вимога особи про перерахування коштів, що знаходяться на її рахунку в банківській установі, в якій запроваджено тимчасову адміністрацію, здійснюється виключно в рамках процедури ліквідації банку.

Крім цього, між сторонами у даній справі склалися зобов'язальні правовідносини на підставі договору банківського рахунка, які носять майново-грошовий характер, а отже позивач виступає кредитором за майновою вимогою з розпорядження належними йому коштами, а відповідач є боржником у спірних правовідносинах, відтак вимоги позивача про зобов'язання відповідача вчинити дії щодо перерахування коштів за платіжними дорученнями є майновими вимогами кредитора, а тому виконання зазначеної операції банком обмежується положеннями п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону.

Посилання суду першої інстанції на те, що обов'язок перерахування коштів виник у відповідача до введення тимчасової адміністрації не спростовують необхідності дотримання банком вимог Закону під час здійснення тимчасової адміністрації, яка була введена до прийняття оскарженого рішення місцевим судом.

Крім цього, матеріали апеляційної скарги свідчать про те, що рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05.06.2015 р. №113 на підставі постанови Правління Національного банку України від 04.06.2015 р. №356 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» розпочато процедуру ліквідації ПАТ «КБ «Надра» та уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» призначено Стрюкову І.О.

В зв'язку з цим, апеляційний господарський суд вважає, що позивач, всупереч вимогам ч. 5 ст. 36 Закону вимагає виконання платіжних доручень під час здійснення тимчасової адміністрації в банку в той час, як задоволення його вимог як кредитора може бути здійснено виключно в процедурі ліквідації банку на підставі ст. 52 Закону.

За таких обставин, апеляційний господарський суд не погоджується із висновками місцевого суду про задоволення позову, вважає рішення незаконним й таким, що підлягає скасуванню з прийняттям нового - про відмову в задоволенні позову. Тому доводи апелянта по суті апеляційної скарги заслуговують на увагу та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 ГПК України у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має виходити з того, що у спорах, які виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; при задоволенні позову в повному обсязі відшкодування витрат позивача, що пов'язані зі сплатою судового збору, покладається на відповідача; в разі відмови у позові повністю ці витрати покладаються на позивача. Такі правила розподілу судового збору застосовуються у спорах як майнового, так і немайнового характеру. У випадках коли позивач звільнений від сплати судового збору: якщо позов залишено без задоволення - судовий збір не стягується; у разі задоволення позову повністю або частково судовий збір стягується з відповідача (повністю або пропорційно задоволеним вимогам) в доход Державного бюджету України, якщо відповідач не звільнений від сплати цього збору (п.п. 4.1, 4.5 постанови пленуму Вищого господарського суду України №7 від 21.02.2013 р. «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України»).

На підставі п.п. 18, 22 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» (в редакції, що діяла на момент прийняття оскарженого рішення) органи Фонду соціального страхування України та уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - у справах, пов'язаних із здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації банку звільнені від сплати судового збору, отже судовий збір у даній справі не стягується.

Керуючись ст.ст. 99, 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» задовольнити, рішення господарського суду міста Києва від 26.05.2015 р. у справі №910/8333/15-г скасувати та прийняти в цій частині нове рішення:

В задоволенні позову виконавчої дирекції обласних підприємств, установ та організацій Київського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» про зобов'язання перерахувати грошові кошти - відмовити.

Матеріали справи №910/8333/15-г повернути до господарського суду міста Києва.

Постанову може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя С.Я. Дикунська

Судді С.О. Алданова

Н.М. Коршун