ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.09.15 Справа № 914/2408/15

Господарський суд Львівської області розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали справи:

за позовом:Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго»
до відповідача:Львівського комунального автотранспортного підприємства № 1
про:стягнення 319429 грн. 15 коп. (з яких: 220000,00 грн. основний борг; 93940,00 грн. інфляційні; 5099,18 грн. 3% річних; 220,00 грн. штраф; 169,97 грн. 0,1 % річних)

Суддя: Цікало А. І.

При секретарі: Корчинський О. І.

Представники:

Позивача:ОСОБА_1 представник (довіреність від 30.09.2013 р. № 67)
Відповідача:не зявився

17.07.2015 р. на розгляд господарського суду Львівської області за вх. № 2479 поступила позовна заява від Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» до Львівського комунального автотранспортного підприємства №1 про стягнення 319429 грн. 15 коп. (з яких: 220000,00 грн. основний борг; 93940,00 грн. інфляційні; 5099,18 грн. 3% річних; 220,00 грн. штраф; 169,97 грн. 0,1 % річних).

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем умов договору безпроцентної позики від 08.09.2014 р. № 09/14-265, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем у розмірі 220000,00 грн. За неналежне виконання умов договору, позивачем нараховано відповідачу 93940,00 грн. інфляційних, 5099,18 грн. 3% річних, 220,00 грн. штрафу та 169,97 грн. 0,1 % річних.

Ухвалою суду від 20.07.2015 р. порушено провадження у справі та призначено справу до розгляду на 03.09.2015 р.

02.09.2015 р. до суду за вх. № 3894/15 від позивача поступила заява про зменшення позовних вимог, в якій він повідомив суд, що відповідачем погашено суму основного боргу у розмірі 220000,00 грн. тому просить суд припинити провадження у справі в частині стягнення основного боргу та стягнути з відповідача 93940,00 грн. інфляційних, 5099,18 грн. 3% річних, 220,00 грн. штрафу та 169,97 грн. 0,1 % річних. До зазначеного клопотання долучено копію банківської виписки по рахунку позивача та докази надіслання заяви про зменшення позовних вимог відповідачу.

Ухвалою суду від 03.09.2015 р. розгляд справи було відкладено на 17.09.2015 р.

Позивач вимоги суду виконав, явку повноважного представника в судове засідання забезпечив.

Представник позивача позов підтримав, просив суд задоволити позовні вимоги з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог.

Відповідач вимоги суду не виконав, відзив на позовну заяву не представив, проти позову не заперечив, явку повноважного представника в судове засідання не забезпечив, хоча і був належно, відповідно до ст. 64 ГПК України, повідомлений про місце, дату і час розгляду справи, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (долучено до матеріалів справи), причин неявки представника в судове засідання не повідомив.

Згідно з підпунктом 3.9.2 підпункту 3.9 пункту 3 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26.12.2011 р. № 18 (із змінами та доповненнями), у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи те, що позивачем надано достатньо матеріалів для розгляду справи по суті, відповідач відзив на позов не подав, проти позову не заперечив, не забезпечив явку свого повноважного представника в судове засідання, не скористався наданим йому правом на участь у судовому процесі, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи, відповідно до ст. 75 ГПК України, у відсутності представника відповідача за наявними у ній матеріалами.

Розглянувши документи і матеріали, подані до суду, заслухавши пояснення представника позивача, зясувавши фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, суд встановив наступне:

08.09.2014 р. між Львівським міським комунальним підприємство «Львівтеплоенерго» (позивач) та Львівським комунальним автотранспортним підприємством № 1 (відповідач) укладено договір безпроцентної позики № 09/14-265 (надалі Договір; оригінал оглянуто в судовому засіданні, копію долучено до матеріалів справи).

Відповідно до умов зазначеного Договору, позивач (позикодавець) передає у власність відповідачу (позичальнику) грошові кошти у розмірі, встановленому Договором, а відповідач зобов'язується повернути їх позивачу (п. 1.1. Договору). Сума позики за Договором становить 270000 грн. 00 коп. (п. 2.1. Договору). Позивач перераховує суму позики в безготівковому порядку на поточний рахунок відповідача (п. 3.1. Договору). Днем надання позики вважається день зарахування суми позики на поточний рахунок відповідача (п. 3.2. Договору).

На виконання умов Договору, позивач у період з 08.09.2014 р. по 24.09.2014 р. перерахував відповідачу кошти у розмірі 270000 грн. 00 коп., що підтверджується банківськими виписками по рахунку позивача (оригінали оглянуто в судовому засіданні, копії долучено до матеріалів справи).

Згідно з п. 4.1. Договору, строк повернення позики до 30.09.2014 р.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, порушуючи умови Договору, відповідач повністю не виконав свого обовязку щодо повернення позики.

Станом на час звернення з позовом до суду, заборгованість відповідача перед позивачем становила 220000 грн. 00 коп.

Зазначена сума заборгованості підтверджується також актом звірки взаєморозрахунків між сторонами станом на 31.05.2015 р. (оригінал оглянуто в судовому засіданні, копію долучено до матеріалів справи).

За неналежне виконання умов Договору, позивачем нараховано відповідачу 93940,00 грн. інфляційних, 5099,18 грн. 3% річних, 220,00 грн. штрафу та 169,97 грн. 0,1 % річних.

Після звернення з позовом до суду та порушенням провадження у даній справі, відповідач сплатив позивачу заборгованість у розмірі 220000 грн. 00 коп., що підтверджується виписками по рахунку позивача.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного:

Згідно з ст. 1 ЦК України, цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Відповідно до ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства зокрема є свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 174 ГК України, господарські зобов'язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Згідно з ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 510 ЦК України, сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 179 ГК України, майново-господарські зобовязання, які виникають між субєктами господарювання або між субєктами господарювання і негосподарюючими субєктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобовязаннями.

Відповідно до ч. 7 ст. 179 ГК України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Згідно з ст. 193 ГК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, станом на час звернення з позовом до суду, у відповідача була наявна заборгованість перед позивачем по поверненню позики у розмірі 220000 грн. 00 коп.

Згідно з ст. 546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Згідно з ч. 2 ст. 549 ЦК України, штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Договором безпроцентної позики від 08.09.2014 р. № 09/14-265 передбачено забезпечення виконання зобовязань відповідача по поверненню позики у виді штрафу у розмірі 0,1% від неповернутої суми позики (п. 6.1. Договору).

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Перевіривши розрахунок штрафу, проведений позивачем, суд дійшов висновку, що такий розрахунок є правильним, тому вимога позивача про стягнення з відповідача штрафу у розмірі 220 грн. 00 коп. підлягає задоволенню.

Згідно з ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошових зобовязань. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок інфляційних, проведений позивачем, суд дійшов висновку, що такий розрахунок є правильним, тому вимога позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 93940 грн. 00 коп. підлягає задоволенню.

Згідно з п. 6.2. Договору, при прострочені повернення позики (її частини) позичальник (відповідач) додатково до штрафу, передбаченого п. 6.1. Договору, сплачує проценти в розмірі 0,1 % річних від простроченої суми за весь строк прострочення.

Відповідно до ст. 625 ЦК України та п. 6.2. Договору, позивачем нараховано відповідачу 0,1 % річних у розмірі 169,97 грн.

Перевіривши розрахунок 0,1 % річних, проведений позивачем, суд дійшов висновку, що такий розрахунок є правильним та обгрунтованим, тому вимога позивача про стягнення з відповідача 0,1 % річних у розмірі 169,97 грн. підлягає задоволенню.

Крім того, позивачем нараховано відповідачу 3% річних у розмірі 5099,18 грн.

Суд не погоджується із зазначеним нарахуванням з огляду на таке.

У пункті 4 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» від 17.12.2013 р. № 14 (із змінами та доповненнями) розяснено, що сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. Сторони договору можуть зменшити або збільшити передбачений законом розмір процентів річних.

У договорі безпроцентної позики від 08.09.2014 р. № 09/14-265 сторони зменшили, передбачений ст. 625 ЦК України, розмір процентів річних та встановили такий у розмірі 0,1 % річних від простроченої суми за весь строк прострочення (п. 6.2. Договору).

Оскільки у договорі безпроцентної позики від 08.09.2014 р. № 09/14-265 сторони встановили проценти річні у розмірі 0,1 % від простроченої суми, позивачем безпідставно нараховано та заявлено до стягнення 3% річних у розмірі 5099,18 грн., а тому зазначена вимога позивача задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 22 ГПК України, сторони користуються рівними процесуальними правами. Сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Відповідач має право визнати позов повністю або частково, а також має право до початку розгляду господарським судом справи по суті подати зустрічний позов.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

На час розгляду справи, відповідач сплатив суму основного боргу у розмірі 220000,00 грн.

У зв'язку з тим, що відповідачем погашено суму основного боргу у розмірі 220000,00 грн., станом на час розгляду справи відсутній предмет спору в частині стягнення 220000,00 грн. заборгованості за Договором.

Відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 80 ГПК України, господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Таким чином, провадження у справі в частині стягнення 220000,00 грн. заборгованості за Договором підлягає припиненню на підставі п. 11 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

Відповідно до ст. 44 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Частиною першою статті 49 ГПК України встановлено, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судовий збір, відповідно до ст. 49 ГПК України, слід покласти на сторони, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи наведене, керуючись ст. ст. 1, 3, 11, 202, 204, 509, 510, 526, 546, 549, 625, 626, 627, 629, 1046, 1049 ЦК України, ст. ст. 174, 179, 193, 230 ГК України, ст. ст. 4, 43, 45 , 22, 33, 34, 43, 44, 49, 75, 80, 82, 83, 84, 85 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» до Львівського комунального автотранспортного підприємства №1 про стягнення 319429 грн. 15 коп. (з яких: 220000,00 грн. основний борг; 93940,00 грн. інфляційні; 5099,18 грн. 3% річних; 220,00 грн. штраф; 169,97 грн. 0,1 % річних) задоволити частково.

2. Стягнути з Львівського комунального автотранспортного підприємства №1 (вул. Грунтова, буд. 1 Б, м. Львів, 79066; ) на користь Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» (вул. Данила Апостола, буд. 1, м. Львів, 79040; ) 94329 грн. 97 коп. (з яких: 93940,00 грн. інфляційні; 220,00 грн. штраф; 169,97 грн. 0,1 % річних) та 6289 грн. 82 коп. судового збору.

3. Провадження у справі в частині стягнення 220000 грн. 00 коп. заборгованості припинити.

4. В задоволенні позову в частині стягнення 5099 грн. 18 коп. 3% річних відмовити.

5. Наказ видати в порядку ст. 116 ГПК України, після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 22 вересня 2015 року.

Відповідно до ч. 5 ст. 85 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя Цікало А.І.