ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" вересня 2015 р.Справа № 916/3070/15

Господарський суд Одеської області у складі:

судді В.С. Петрова

при секретарі Н.В. Комендатенко

за участю представників:

від позивача ОСОБА_1,

від відповідача не зявився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом фізичної особи підприємця ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства „Банк „Фінанси та Кредит в особі філії „Одеське регіональне управління про зобовязання виконати певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа підприємець ОСОБА_1 звернулась до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства „Банк „Фінанси та Кредит в особі філії „Одеське регіональне управління про стягнення 27900,00 грн., які знаходяться на поточному рахунку позивача, відкритому у відділенні № 24 філії „Одеське регіональне управління АТ „Банк „Фінанси та Кредит, посилаючись на наступне.

05 жовтня 2011 року між фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 та відділенням № 24 філії „Одеське РУ АТ „Банк „Фінанси та Кредит укладено договір № 163 на розрахунково-касове обслуговування від 05 жовтня 2011 року.

Наразі позивач зазначає, що 01 жовтня 2014 року між ним та ТОВ „Нова Пошта укладено договір № 01/10 про надання послуг, відповідно до якого позивача зобовязано представляти інтереси ТОВ „Нова Пошта перед Управління реклами Одеської міської ради та КП „Одесреклама щодо питань оплати за розміщення рекламних конструкцій. Так, за ствердженнями позивача, в травні 2015 року на поточний рахунок ФОП ОСОБА_1 відкритий у АТ „Банк „Фінанси та Кредит була перерахована сума в розмірі 27900,00 грн. При цьому, як вказує позивач, зазначена сума мала бути перерахована на рахунок КП „Одесреклама, однак відповідач відмовив у видачі готівки без пояснення причин. З огляду на вказане 27 травня 2015 року позивач звернувся до головного відділення Одеського регіонального управління АТ „Банк „Фінанси та Кредит з претензією, в який була заявлена вимога про видачу готівки з розрахункового рахунку № 2202 в сумі 27900,00 грн. Проте, відповіді не на вказану претензію відповідачем не надано.

30 червня 2015 року позивач звернувся до відповідача з проханням про видачу виписки за р/рахунком, на що отримав відповідь лише 16 липня 2015 року. Так, позивач вказує, що строк, коли позивач може реалізувати своє законне право розпорядження грошовими коштами з поточного рахунку та виконати обовязки перед третіми особами, а саме перед ТОВ „Нова Пошта не встановлено відповідачем, також не надано жодних відповідей щодо розгляду претензії позивача.

Вказані обставини стали підставою для звернення позивача до суду із заявленим позовом, так як дії відповідача порушують його права, оскільки позивач в свою чергу не виконав належним чином обовязки перед ТОВ „Нова Пошта.

Наразі позивач посилається на положення п. 3.2.1 договору № 163 від 05 жовтня 2011 року, за якими він як клієнт має право самостійно розпоряджатись грошовими коштами на рахунку, окрім випадків обмеження такого права, встановленого чинним законодавством. Також відповідно до п. 3.2.2. договору № 163 клієнт має право отримувати грошові кошти готівкою з рахунку відповідно до чинного законодавства України та банківських правил.

Однак, за ствердженнями позивача ніяких обмежень відносно грошових коштів, що перебувають на рахунку ФОП ОСОБА_1 не існує, та позивачу не відомо про такі причині, а відповідач взагалі не пояснив причин невидачі грошових коштів та дати їх видачі ФОП ОСОБА_1

Ухвалою господарського суду Одеської області від 27.07.2015 р. позовну заяву ФОП ОСОБА_1 прийнято до розгляду та порушено провадження у справі № 916/3070/15, при цьому розгляд справи призначено в засіданні суду.

В ході розгляду справи позивачем 10.09.2015 р. було подано заяву про зміну позовних вимог, згідно якої позивач просить суд зобовязати відповідача видати позивачу грошові кошти в сумі 27900,00 грн., що знаходяться на поточному рахунку позивача № 2202, відкритому у відділенні № 24 філії „Одеське регіональне управління АТ „Банк „Фінанси та Кредит.

Вказана заява позивача про зміну позовних вимог судом прийнята до розгляду.

Відповідач відзив на позов не надав, також представник відповідача у судові засідання не зявився, хоча відповідач про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений судом належним чином за адресою, що значиться в ЄДР юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, про що свідчать наявні в матеріалах справи поштові повідомлення про вручення ухвал суду (а.с. 17, 24).

У звязку з вказаним справу розглянуто за наявними в ній матеріалами відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

Заслухавши пояснення позивача, розглянувши та дослідивши всі письмові докази, які містяться в матеріалах справи, господарський суд дійшов наступних висновків.

05 жовтня 2011 р. між АТ „Банк „Фінанси та Кредит та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 був укладений договір № 163 на розрахунково-касове обслуговування, відповідно до п. 1.1. якого відповідач (банк) відкриває позивачу (клієнту) поточний рахунок № 2202 у національній валюті і поточний рахунок № 2201 в національній валюті та зобов'язується здійснювати його розрахунково-касове обслуговування, а клієнт зобовязується оплачувати послуги банку згідно тарифів банку в порядку і на умовах, визначених договором.

Відповідно до п. 2.1. договору банк здійснює розрахунково-касове обслуговування рахунків в операційний день банку у порядку і на умовах, визначених чинним законодавством України та банківськими правилами.

Згідно п. 2.2. договору списання банком грошових коштів з рахунків здійснюється за дорученням клієнта або без його доручення у випадках, передбачених чинним законодавством України.

За умовами п. 3.1.1. договору банк має право використовувати грошові кошти на рахунках, гарантуючи при цьому право клієнта безперешкодно розпоряджатися цими коштами.

Відповідно до п. 3.2.1-3.2.2. договору клієнт має право самостійно розпоряджатися грошовими коштами на рахунках, окрім випадків обмеження такого право, встановлених чинним законодавством України; отримувати грошові кошти готівкою з рахунків відповідно до чинного законодавства України та банківських правил.

В п. 3.3. договору визначені обовязки банку. Зокрема, банк зобовязується відкрити клієнту рахунки на підставі документів, поданих ним згідно з чинним законодавством України, в тому числі нормативно-правовими актами Національного банку України (п. 3.3.1), вести комплексне розрахунково-касове обслуговування рахунків та виконувати за дорученням клієнта розрахункові, касові і інші операції, які не суперечать та передбачені для даного виду рахунків чинним законодавством України та банківськими правилами (п. 3.3.2 договору).

В п. 3.3.4. договору передбачено обовязок банку забезпечувати своєчасне зарахування грошових коштів на рахунок. При цьому банк повинен забезпечувати збереження залишків грошових коштів на рахунку (п. 3.3.6 договору).

Згідно п. 3.3.7. договору банк має формувати виписку з рахунку з додатками необхідних документів, що підтверджують списання (зарахування) коштів з/на рахунків (и) не пізніше наступного робочого дня після проведення операції та передавати їх за вимогою клієнта або осіб, уповноважених клієнтом за довіреністю.

Обовязки клієнта визначені в п. 3.4. договору. Зокрема, клієнт зобовязується здійснювати операції за рахунками відповідно до чинного законодавства України (п. 3.4.1), оплачувати послуги банку за виконання операції по рахунку в порядку, строки і розмірах, встановлених договором і діючими тарифами Банку (п. 3.4.2), дотримуватися встановленого строку здавання готівкової виручки (готівки) для її зарахування на рахунки банку, а саме щодня (у день надходження готівкової виручки (готівки) до своєї каси (п. 3.4.5), при заповненні заяви на переказ готівки та при заповненні грошового чеку вказувати вид платежу (на які цілі приймається/видається готівка) (п. 3.4.6); щорічно не пізніше 15 січня, надавати банку письмове підтвердження залишків по рахунку станом на 1 січня, при неотриманні протягом січня підтвердження вважати залишки на рахунку погодженими (п. 3.4.9.).

В п. 4.1 договору передбачено, що за розрахунково-касове обслуговування рахунків клієнт сплачує банку винагороду у розмірах та строки, визначені діючими тарифами банку.

За умовами п. 4.3. договору клієнт доручає, а банк самостійно здійснює списання грошових коштів з рахунків клієнта на оплату його розрахунково-касового обслуговування згідно з діючими тарифами банку та відповідно до чинного законодавства України і банківських правил (договірне списання). Усі тарифи, що встановлені в іноземній валюті, сплачується у національній валюті за курсом Національного банку України на момент здійснення операції.

Відповідно до п. 8.1. договору останній набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками і діє протягом невизначеного строку.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Так, згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частина 1 статті 202 ЦК України визначає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

При цьому за правилами статті 14 Цивільного кодексу України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Судом встановлено, що укладений між сторонами правочин за своїм змістом та правовою природою є договором банківського рахунку, який підпадає під правове регулювання норм глави 72 Цивільного кодексу України, положення якої застосовуються до фінансових установ при укладенні ними договору банківського рахунка відповідно до наданої ліцензії, а також застосовуються до кореспондентських рахунків та інших рахунків банків, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" від 05.04.2001 р. N 2346-ІІІ банки мають право відкривати своїм клієнтам вкладні (депозитні), поточні та кореспондентські рахунки. Поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання коштів і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України (п. 7.1.2 ст. 7 Закону).

За приписами ст. 1066 Цивільного кодексу України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Відповідно до ст. 1067 Цивільного кодексу України договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами. Банк зобов'язаний укласти договір банківського рахунка з клієнтом, який звернувся з пропозицією відкрити рахунок на оголошених банком умовах, що відповідають закону та банківським правилам. Банк не має права відмовити у відкритті рахунка, вчинення відповідних операцій за яким передбачено законом, установчими документами банку та наданою йому ліцензією, крім випадків, коли банк не має можливості прийняти на банківське обслуговування або якщо така відмова допускається законом або банківськими правилами. У разі необґрунтованого ухилення банку від укладення договору банківського рахунка клієнт має право на захист відповідно до цього Кодексу.

Як зазначає позивач, у травні 2015 року за договором № 01/10 від 01.10.2014 р., укладеним між позивачем та ТОВ „Нова Пошта, на розрахунковий рахунок позивача № 2202, відкритий у АТ „Банк „Фінанси та Кредит, було перераховано суму в розмірі 27900,00 грн., яка призначалась для подальшого перерахування на рахунок КП „Одесреклама. Однак, при зверненні позивача до відділення банку з вимогою про видачу готівки, працівник банку відмовив у видачі коштів без пояснення причин. З огляду на вказане 27 травня 2015 року позивач звернувся до головного відділення Одеського регіонального управління АТ „Банк „Фінанси та Кредит із заявою про видачу готівки з розрахункового рахунку позивача № 2202, відкритому у АТ „Банк „Фінанси та Кредит, в сумі 27900,00 грн. Проте, відповіді на вказану заяву відповідачем не надано. Також 30 червня 2015 року позивач звернувся до відповідача із заявою про наданням виписки по вказаному рахунку позивача, на що 16.07.2015 р. отримав відповідну виписку по особовому рахунку за період з 01.10.2014 р. по 15.07.2015 р.

Так, з огляду на невиконання відповідачем вимог позивача про видачу йому коштів з розрахункового рахунку, позивача просить суд зобовязати відповідача виконати це обовязок, вказуючи на відсутність будь-яких обмежень для виконання цього обовязку.

Зі змісту ст. 1068 Цивільного кодексу України вбачається, що банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов'язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом. Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом. Клієнт зобов'язаний сплатити плату за виконання банком операцій за рахунком клієнта, якщо це встановлено договором.

Згідно з ч. 1 ст. 1074 Цивільного кодексу України обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

Разом з тим, враховуючи посилання позивача на вказані положення законодавства щодо неможливості обмеження його прав як клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, які знаходяться на його рахунку, суд зазначає наступне.

Як зясовано судом, на підставі постанови Правління Національного банку України від 17 вересня 2015р. №612 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства „Банк „Фінанси та Кредит до категорії неплатоспроможних виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 17 вересня 2015р. №171 «Про запровадження тимчасової адміністрації в АТ товариства „Банк „Фінанси та Кредит та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку. Згідно з даним рішенням у ПАТ „Банк „Фінанси та Кредит запроваджено тимчасову адміністрацію на три місяці з 18 вересня 2015 р. до 17 грудня 2015 р. включно, призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження тимчасового адміністратора АТ товариства „Банк „Фінанси та Кредит, визначені статтями 37-39 Закону України „Про систему гарантування вкладів фізичних осіб, заступнику начальника відділу супроводження виведення неплатоспроможних банків з ринку департаменту врегулювання неплатоспроможності банків ОСОБА_2 строком на три місяці з 18 вересня 2015 р. до 17 грудня 2015 р. включно.

За приписами ч. 1 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, визнані господарським судом загальновідомими, не потребують доказування.

Вказане свідчить, що на момент розгляду справи у відповідача запроваджена тимчасова адміністрація.

Процедура щодо виведення неплатоспроможного банку з ринку та питання запровадження і здійснення тимчасової адміністрації регулюються спеціальними нормами Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", який є спеціальним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст.1 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" цим законом встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. Метою цього Закону є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

Пунктом 16 ст. 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" встановлено, що тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом, а відповідно до п. 6 ст. 2 Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

В ст. 36 вказаного Закону передбачені наслідки запровадження тимчасової адміністрації

Так, згідно з ч. 1 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Фонд набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.

Відповідно до ч. 5 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" під час тимчасової адміністрації не здійснюється, зокрема, задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку.

Пунктом 1 частини 6 статті 36 даного Закону передбачено, що обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України.

Згідно з п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" вклад це кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти, в свою чергу, вкладник це фізична особа (у тому числі фізична особа - підприємець), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.

Також в п. 54 частини 1 статті 2 вказаного Закону України „Про систему гарантування вкладів фізичних осіб зі змінами, внесеними Законом України від 16.07.2015 р. N 629-VIII, визначено поняття „кредитор, яким є юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до банку щодо його майнових зобов'язань.

В свою чергу позивач є кредитором банку, на якого поширюються обмеження, встановлені пунктом 1 частини 5 статті 36 Закону України „Про систему гарантування вкладів фізичних осіб.

Відтак, суд зазначає, що між сторонами склалися зобов'язальні правовідносини на підставі договору банківського рахунка від 05.10.2011 р., які носять майново-грошовий характер, позивач є кредитором за майновою вимогою з видачі належних йому коштів, а відповідач боржником. Оскільки заявлена позивачем вимога видати грошові кошти з розрахункового рахунку, відкритого відповідачем за договором банківського рахунку, має місце в період запровадження у банку тимчасової адміністрації, виконання зазначеної операції банком обмежується положеннями п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб". Отже, заявлені позивачем вимоги до відповідача не можуть бути задоволені з огляду на запровадження в банку тимчасової адміністрації.

Крім того, виходячи зі змісту статей 39-40, 48-52 Закону України „Про систему гарантування вкладів фізичних осіб, після запровадження у банку тимчасової адміністрації та переходу до процедури ліквідації банку, задоволення вимог кредиторів відбувається у особливому, передбаченому зазначеним спеціальним Законом порядку з дотриманням принципів черговості, передбаченої статтею 52 цього Закону. Так, Фонд не має права здійснювати задоволення вимог кредиторів до затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів, крім задоволення вимог кредиторів за правочинами, що забезпечують проведення ліквідаційної процедури, якщо таке задоволення вимог погоджено виконавчою дирекцією Фонду. Кошти, одержані в результаті ліквідації та продажу майна (активів) банку, спрямовуються Фондом на задоволення вимог кредиторів у черговості, передбаченій статтею 52 даного Закону. Вимоги кожної наступної черги задовольняються в міру надходження коштів від продажу майна (активів) банку після повного задоволення вимог попередньої черги.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до вимог ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Оцінюючи надані сторонами докази в сукупності, суд вважає, що позовні вимоги фізичної особи підприємця ОСОБА_1 про зобовязання відповідача видати спірну суму грошових коштів з розрахункового рахунку позивача в АТ „Банк „Фінанси та Кредит не відповідають вимогам чинного законодавства, тому не підлягають задоволенню з огляду на введення у ПАТ „Банк „Фінанси та Кредит тимчасової адміністрації.

У звязку з тим, що рішення відбулось не на користь позивача, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору, понесені позивачем при подачі позову, відносяться за рахунок позивача.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України,

суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог фізичної особи підприємця ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства „Банк „Фінанси та Кредит в особі філії „Одеське регіональне управління про зобовязання виконати певні дії відмовити.

Рішення господарського суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного господарського суду, яка подається через місцевий господарський суд протягом 10-денного строку з моменту складення та підписання повного тексту рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо не буде подано апеляційну скаргу. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано 28 вересня 2015 р.

Суддя В.С. Петров