РІШЕННЯ

24 вересня 2015 року Справа № 913/149/15

Провадження №5/913/149/15

За позовом Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 ОСОБА_2, м. Київ

до відповідача ОСОБА_3 акціонерного товариства Науково-виробничий центр Трансмаш, м. Луганськ

про стягнення 55881440,40 рублів та 45643450 грн. 41 коп.

Колегія у складі суддів:

головуючий Вінніков С.В.,

суддів Іноземцевої Л.В. та Лісовицького Є.А.

Секретар судового засідання Антонова І.В.

У засіданні брали участь:

від позивача: ОСОБА_4, заступник начальника управління - начальник Відділу стягнення (м. Харків) Управління проблемних кредитів Харківської обласної дирекції Департаменту проблемних кредитів Банку за довіреністю № 128/15-Н від 15.04.2015, ОСОБА_2, головний юрисконсульт Відділення стягнення (м. Харків) Управління проблемних кредитів Харківської обласної дирекції Департаменту проблемних кредитів Банку за довіреністю № 401/15 від 12.08.2015;

від відповідача: представник не прибув.

в с т а н о в и в:

Суть спору: позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача заборгованості:

за кредитним договором № 010/01-04-1/1026 від 07.06.20,40 російських рублів та 8678490,36 грн., в тому числі: заборгованість за кредитом 49518286,51 російських рублів, заборгованість по процентам за користування кредитом 6363153,89 російських рублів, пеня - 16330508,14 російських рублів, що станом на 07.05.2015 за офіційним курсом НБУ становить 6869591,55 грн., неустойка 4300144,56 російських рублів, що станом на 07.05.2015 за офіційним курсом НБУ становить 1808898,81 грн.;

за кредитним договором № 010/01-04-1/1036 від 21.06.23,30 грн., в тому числі: заборгованість за кредитом 16318500,00 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 2961971,08 грн., пеня - 5432953,58 грн., неустойка 1416608,64 грн.;

за кредитним договором № 010/01-04-1/1093 від 25.12.26,75 грн., в тому числі: заборгованість за кредитом 6391747,13 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 1477185,81 грн., пеня - 2301802,45 грн., неустойка 664191,36 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані фактом невиконання відповідачем договірних зобовязань в частині повернення кредиту та сплати відсотків за користування ним. Крім того, позивачем нараховано пеню за неналежне виконання зобовязань.

Представники позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі та надав розрахунок ціни позову, згідно із яким.

Відповідач правом на участь свого представника в судовому засіданні не скористався, хоча про час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечив, посилаючись на те, що прострочення виконання зобов'язань за кредитними договорами мало місце в звязку з форс-мажорними обставинами, а саме через проведення в Луганській області антитерористичної операції, через проведення якої підприємство відповідача було змушене тимчасово призупинити свою роботу. Разом з тим, відповідача наполягає на застосуванні до спірних правовідносин положень Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", та безпідставність нарахування банком до стягнення з відповідача штрафних санкцій за порушення виконання грошових зобов'язань.

Крім того, відповідач також звертає увагу суду на те, що позивач зловживає своїм правом та приховує те, що 17 лютого 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 був вчинений виконавчий напис, що зареєстрований в реєстрі за № 304 про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по договору №010/01-04-1/1036 від 21.06.2013 р. у розмірі 18 596 435,33 грн. за період з 28 березня 2014 року по 29 січня 2015 року з яких 16 318 500,00 грн. сума кредиту (прострочення зобов'язання за основним боргом) та 2 277 935,33 (прострочена заборгованість за відсотками). По даному виконавчому напису вже відкрите виконавче провадження накладено арешт на майно Відповідача.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши представників сторін, суд встановив наступне.

Між Відкритим акціонерним товариством ОСОБА_1 ОСОБА_2, змінено назву на Публічне акціонерне товариство ОСОБА_1 ОСОБА_2 (надалі - позивач, ОСОБА_1, Кредитор) та ОСОБА_3 акціонерним товариством Науково-виробничий центр Трансмаш (надалі відповідач, Позичальник. Боржник,) 23.04.2007 укладено Генеральну угоду про надання кредитних ресурсів № 010/06-04/200/Г зі змінами та доповненнями внесеними додатковими угодами: № 1 від 12.10.2007; № 2 від 04.06.2008; № 3 від 11.07.2008; № 4 від 20.10.2008; № 5 від 13.03.2009: № 6 від 28.08.2009; № 7 від 08.02.2010; № 8 від 30.06.2010; № 9 від 29.07.2010; № 10 від 09.12.2010; №11 від 13.01.2011; № 12 від 29.03.2011; № 13 від 19.08.2011; № 14 від 21.03.2012; № 15 від 28.12.2012; № 16 від 15.03.2013; № 17 від 07.06.2013; № 18 від 21.03.2014 (надалі за текстом - Генеральна кредитна угода).

Відповідно до п. 1.1. Генеральної кредитної угоди ОСОБА_1 зобов'язався надати Позичальнику кредитні кошти в порядку і на умовах, визначених у кредитних договорах, укладених в рамках дія Угоди, які є її невід'ємними частинами.

Пунктом 1.2. Генеральної кредитної угоди (з урахуванням змін, внесених додатковою угодою № 17 від 07.06.2013 р.) визначено, що загальний розмір позичкової заборгованості Позичальника за наданими в рамках даної Угоди кредитами не повинен перевищувати суми еквівалентній 44 000 000,00 грн. за офіційним курсом НБУ на будь-яку дату цієї Угоди. При цьому кредитні кошти можуть надаватись Позичальнику в гривні та рублях РФ в межах загального ліміту заборгованості.

Згідно з п. 5.1. Генеральної кредитної угоди, Позичальник зобов'язаний використати отриманні кредитні кошти і забезпечити повернення одержаних кредитів та сплату нарахованих відсотків відповідно до умов кредитних договорів, укладених в рамках цієї Угоди.

В рамках Генеральної кредитної угоди між сторонами укладено наступні кредитні договори:

1. Між сторонами 07.06.2013 укладено Кредитний договір № 010/01-04-1/1026 зі змінами та доповненнями, внесеними додатковими угодами: №1 від 25.12.2013, № 2 від 21.03.2014.

У відповідності до умов зазначеного Кредитного договору, ОСОБА_1 зобов'язувався надати кредит у формі не відновлюваної кредитної лінії з лімітом кредитування 49597976,51 рубль Російської Федерації, а Позичальник зобов'язувався використати його за цільовим призначенням, виконати всі обов'язки, що витікають із умов договору і здійснити повне погашення заборгованості у межах строку кредиту відповідно до умов Договору.

Відповідно до п. 1.2. зазначеного кредитного договору кінцевий термін погашення кредиту 01 червня 2014 року.

Відповідно до п. 2.1 зазначеного кредитного договору, плата за користування кредитом розраховується на основі фіксованої процентної ставки в розмірі 12% річних.

2. Між сторонами 21.06.2013 укладено Кредитний договір № 010/01-04-1/1036 зі змінами та доповненнями внесеними додатковими угодами № 1 від 25.12.2013, № 2 від 21.03.2014.

У відповідності до умов зазначеного кредитного договору, ОСОБА_1 зобов'язувався надати кредит у формі відновлюваної кредитної лінії з лімітом кредитування 16 339 200 грн. 00 коп., а Позичальник зобов'язувався використати його за цільовим призначенням, виконати всі обов'язки, що витікають із умов договору і здійснити повне погашення заборгованості у межах строку кредиту відповідно до умов Договору.

Відповідно до п. 1.2. зазначеного кредитного договору кінцевий термін погашення кредиту 15 червня 2014 року.

Відповідно до п. 2.1 зазначеного кредитного договору плата за користування кредитом розраховується на основі фіксованої процентної ставки в розмірі 17% річних.

3. Між сторонами 25.12.2013 укладено Кредитний договір № 010/01-04-1/1093 зі змінами та доповненнями внесеними додатковою угодою № 1 від 21.03.2014.

У відповідності до умов зазначеного кредитного договору, ОСОБА_1 зобов'язувався надати кредит у формі відновлюваної кредитної лінії з лімітом кредитування 7660800 грн. 00 коп. а Позичальник зобов'язувався використати його за цільовим призначенням, виконати всі обов'язки, що витікають із умов договору і здійснити повне погашення заборгованості у межах строку кредиту відповідно до умов Договору.

Відповідно до п.1.2 зазначеного кредитного договору, кінцевий термін погашення кредиту 15 червня 2014 року.

Відповідно до п. 2.1 зазначеного кредитного договору, плата за користування кредитом розраховується на основі фіксованої процентної ставки в розмірі 20,1% річних.

Відповідно до кредитних договорів № 010/01-04-1/1026 від 07.06.2013, № 010/01-04-1/1036 від 21.06.2013, № 010/01-04-1/1093 від 25.12.2013 нарахування процентів за користування Кредитом здійснюється щомісяця, виходячи із фактичної кількості днів у місяці і році. Проценти за користування Кредитом сплачується щомісячно (п.п. 2.2-2.3 Кредитних договорів).

Пунктом 6.1. Кредитних договорів передбачено, що позичальник зобов'язаний здійснити погашення Основної заборгованості по Кінцевий термін погашення Кредиту.

Відповідно до п. 13.3.1. Кредитних договорів, за прострочення виконання будь-яких грошових зобов'язань Позичальник сплачує Кредитору пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла на час виникнення заборгованості, від суми простроченого платежу за кожен календарний день прострочення.

Згідно з п. 4.2 кредитних договорів, у звязку з укладенням Договору та згідно умов Договору забезпечення Позичальник зобовязаний забезпечити за власний рахунок (або за рахунок Поручителя) страхування в страховій компанії, що відповідає вимогам Кредитора ОСОБА_6 застави в сумі, не меншій за його ринкову (оціночну) вартість, на користь Кредитора на весь строк дії Договору та надати Кредитору ОСОБА_7 страхування та документ, що підтверджує сплату страхового платежу. Протягом строку дії Договору Позичальник зобовязаний підтримувати дійсність Договорів страхування та/або укладати нові та дотримуватися взятих на себе зобовязань за ними. Позичальник зобовязаний до закінчення періоду, за який сплачено попередній страховий платіж, надавати Кредитору копії Договорів страхування та документів, що підтверджують сплату страхових платежів на наступний період страхування. Якщо протягом строку дії Договору здійснюється переоцінка вартості ОСОБА_6 застави, Позичальник, на вимогу Кредитора, зобовязаний здійснювати подальше страхування ОСОБА_6 застави за новою оціночною вартістю.

Відповідно до п. 7.1 кредитних договорів, позичальник зобовязаний надавати Кредитору щоквартально, не пізніше 30-го числа місяця наступного за відповідним звітним кварталом, а за звітний фінансовий рік не пізніше двох місяців після закінчення відповідного календарного року - свій бухгалтерський баланс та звіт про фінансові результати з відміткою органів державної статистики, інформацію про рух коштів на всіх поточних рахунках у формі довідки, інформацію про заборгованість по кредитах, отримані гарантії, відкриті акредитиви, авальовані векселя, укладені договори факторингу в інших банках.

Згідно з п. 13.3.4 кредитних договорів, за невиконання або неналежне виконання Позичальником будь-якого з обовязків, передбачених пунктами 4.2., 4.З., 7.1., 9.4., 9.5. Договору та/або зобовязання щодо надання забезпечення/додаткового забезпечення згідно пункту 10.4. Договору, якщо повідомлення Кредитора містить лише вимогу про надання забезпечення/додаткового забезпечення, - неустойку в розмірі 0,17 % від Ліміту кредитування, вказаного в пункті 1.1. Договору. Надалі неустойка сплачується за кожний повний календарний місяць, в якому тривало порушення, за яке сплачується неустойка.

Як свідчать матеріали справи, позивач свої зобов'язання за кредитними договорами щодо надання відповідачу кредиту виконав належним чином, що підтверджується залученими до матеріалів справи меморіальними ордерами, та виписками з рахунків по кредитним договорам.

Проте, відповідач свої зобов'язання щодо сплати на користь відповідача заборгованості за кредитом та процентів за його користування виконав не в повному обсязі, що підтверджується виписками з рахунків по кредитним договорам та останнім не заперечується.

Разом з тим, після звернення позивача із позовом до суду відповідачем сплачено 25.05.2015 та 27.05.2015 заборгованість за тілом кредиту за кредитним договором № 010/01-04-1/1093 від 25.12.2013 в загальній сумі 90000 грн. 00 коп. (вказаний факт підтверджується виписками з банківського рахунку, а.с. 131-132).

У звязку з невиконанням відповідачем своїх грошових зобовязань, позивач звернувся з даним позовом до суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів, в якому просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 010/01-04-1/1026 від 07.06.20,40 російських рублів та 8678490,36 грн., в тому числі: заборгованість за кредитом 49518286,51 російських рублів, заборгованість по процентам за користування кредитом 6363153,89 російських рублів, пеня - 16330508,14 російських рублів, що станом на 07.05.2015 за офіційним курсом НБУ становить 6869591,55 грн., неустойка 4300144,56 російських рублів, що станом на 07.05.2015 за офіційним курсом НБУ становить 1808898,81 грн.; заборгованість за кредитним договором № 010/01-04-1/1036 від 21.06.23,30 грн., в тому числі: заборгованість за кредитом 16318500,00 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 2961971,08 грн., пеня - 5432953,58 грн., неустойка 1416608,64 грн. та заборгованість за кредитним договором № 010/01-04-1/1093 від 25.12.26,75 грн., в тому числі: заборгованість за кредитом 6391747,13 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 1477185,81 грн., пеня - 2301802,45 грн., неустойка 664191,36 грн.

Встановивши фактичні обставини справи, оцінивши доводи сторін та надані ними докази, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог, виходячи з наступних підстав.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами.

За своєю правовою природою договір № 010/01-04-1/1026 від 07.06.2013, № 010/01-04-1/1036 від 21.06.2013 та № 010/01-04-1/1093 від 25.12.2013 з врахуванням додаткових угод до нього, є кредитним договором, згідно якого, за приписами ст. 1054 Цивільного кодексу України, банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу України, якщо інше не встановлено параграфом 2 і не випливає із суті кредитного договору (ст. 1054 Цивільного кодексу України).

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ст. 1048 Цивільного кодексу України).

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на банківський рахунок позикодавця (ч. 3 ст. 1049 Цивільного кодексу України).

Крім того, за приписами Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року N 254, підставою для відображення операцій за балансовими та/або позабалансовими рахунками бухгалтерського обліку є первинні документи, які мають бути складені під час здійснення операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення в паперовій та/або в електронній формі (п.п.4.2., 4.3.). До первинних документів відносяться меморіальні (для здійснення безготівкових розрахунків із банками, клієнтами, списання коштів з рахунків та внутрішньобанківських операцій)(п. 4.4."б" Положення). Меморіальні документи застосовуються банками для здійснення і відображення в обліку операцій банку і його клієнтів за безготівковими розрахунками відповідно до нормативно-правових актів Національного банку. До меморіальних документів (паперових або електронних), що використовуються для безготівкових розрахунків, належать такі розрахункові документи (п. 4.6. Положення): меморіальні ордери; платіжні доручення; платіжні вимоги-доручення; платіжні вимоги; розрахункові чеки; інші документи (інші платіжні інструменти, що визначаються нормативно-правовими актами Національного банку).

Факт видачі відповідачу кредиту підтверджено матеріалами справи.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог даного Кодексу і інших актів законодавства. Аналогічна за змістом норма міститься у п.1 ст. 193 Господарського кодексу України.

Згідно п.2 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до ст.ст. 43, 33 Господарського процесуального кодексу України сторони повинні довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідач доказів належного виконання зобовязань за кредитним договором не надав.

При цьому, 25.05.2015 та 27.05.2015 відповідачем було сплачено заборгованість за тілом кредиту за кредитним договором № 010/01-04-1/1093 від 25.12.2013 в загальній сумі 90000 грн. 00 коп.

Разом з тим, господарським судом Луганської області розглядалася справа № 913/148/15 за позовом Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 ОСОБА_2 до ОСОБА_3 акціонерного товариства Науково-виробничий центр Трансмаш про звернення стягнення на предмет іпотеки.

При розгляді вказаної справи судом встановлено, що заборгованість перед позивачем:

1. за кредитним договором № 010/01-04-1/1026 від 07.06.2013:

- за основним зобов'язанням - 49 518 286,51 російських рублів;

- за відсотками - 6 363 153,89 російських рублів;

2. за кредитним договором № 010/01-04-1/1036 від 21.06.2013:

- за основним зобов'язанням - 16 318 500,00 грн.;

- за відсотками - 2 961 971,08 грн.;

3. за кредитним договором № 010/01-04-1/1093 від 25.12.2013:

- за основним зобов'язанням - 6 301 747,13 грн.;

- за відсотками - 1 477 185,81 грн.;

Відповідно до ст. 35 Господарського процесуального кодексу України факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Норми статті 124 Конституції України визначають обовязковість виконання усіма субєктами прав судових рішень у справах № 13/57пд та № 13/13. Згідно преамбули та статті 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав та свобод людини, згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдінг» проти України», а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28.10.1999 у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

В силу частини 3 статті 4 Господарського процесуального кодексу України, статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» згадані судові рішення та зміст самої Конвенції про захист прав та свобод людини є приоритетним джерелом права для національного суду.

З урахуванням викладеного, вимоги позивача в частині стягнення заборгованості за кредитом в сумі 49518286,51 російських рублів та заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 6363153,89 російських рублів за кредитним договором № 010/01-04-1/1026 від 07.06.2013, заборгованості за кредитом в сумі 16318500,00 грн. та заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 2961971,08 грн. за кредитним договором № 010/01-04-1/1026 від 07.06.2013, заборгованості за кредитом в сумі 6301747,13 грн. та заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 1477185,81 грн. за кредитним договором № 010/01-04-1/1093 від 25.12.2013 підлягають задоволенню частково. В частині стягнення заборгованість за кредитом в сумі 90 000 грн. 00 коп. за кредитним договором № 010/01-04-1/1093 від 25.12.2013 провадження у справі слід припинити.

Відповідно до статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

В силу статей 610, 611 цього ж Кодексу порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання.

Статтею 216 цього ж Кодексу передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставі і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

За змістом ст. ст. 1, 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Частиною 4 статті 231 Господарського кодексу України передбачено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому, розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Пунктом 6 статті 232 Господарського кодексу України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно з частиною другою статті 533 ЦК України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день 12 платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України). Частина третя статті 533 ЦК України визначає, що використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Відповідно до частини другої статті 198 ГК України грошові зобов'язання учасників господарських відносин повинні бути виражені і підлягають оплаті у гривнях. Грошові зобов'язання можуть бути виражені в іноземній валюті лише у випадках, якщо суб'єкти господарювання мають право проводити розрахунки між собою в іноземній валюті відповідно до законодавства. Виконання зобов'язань, виражених в іноземній валюті, здійснюється відповідно до закону.

За пунктом 3.3 статті 3 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" гривня як грошова одиниця України (національна валюта) є єдиним законним платіжним засобом в Україні, приймається усіма фізичними і юридичними особами без будь-яких обмежень на всій території України для проведення переказів.

Відповідно до частини першої статті 3 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" від 19.02.93 № 15-93 валюта України є єдиним законним засобом платежу на території України, який приймається без обмежень для оплати будь-яких вимог та зобов'язань, якщо інше не передбачено цим Декретом, іншими актами валютного законодавства України.

Положення частини другої статті 533 ЦК України та частини другої статті 198 ГК України містять однакові за змістом приписи про необхідність виконання грошового зобов'язання між резидентами України виключно у валюті України (валюта платежу), крім випадків отримання стороною цього зобов'язання відповідної ліцензії Національного банку України відповідно до вимог Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.93 № 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю".

Тому, вимоги щодо застосування заходів відповідальності за порушення грошових зобов'язань, визначених в іноземній валюті, мають заявлятися в національній валюті України (гривнях) за офіційним курсом Національного банку України на день заявлення відповідної вимоги (правова позиція викладена у постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань»).

Суд дійшов висновку, що нарахування штрафних санкцій за кредитними договорами позивачем здійснено правомірно, на підставі умов договору та відповідних вимог чинного законодавства України, оскільки відповідач прострочив виконання зобовязань за цими кредитними договорами щодо сплати заборгованості за кредитом та процентів за його користування, а також не надав суду доказів виконання п. п. 4.2, 7.1 цих договорів щодо надання позивачу певних документів.

Однак, суд з власної ініціативи вважає за необхідне зменшити розмір штрафних санкцій, які підлягають сплаті позивачу після звернення стягнення на предмет іпотеки

Виходячи з системного аналізу вищевказаних норм законодавства зменшенню підлягають штрафні санкції, встановлені як за згодою сторін, так і законом.

За змістом п. 3 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, приймаючи рішення, має право, зокрема, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Згідно зі ст. 233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Пунктом 3 ст. 551 Цивільного кодексу України також передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

В пункті 3.17.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції, зокрема зазначено, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо. Ця процесуальна норма може застосовуватись виключно у взаємозв'язку (сукупності) з нормою права матеріального, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), а саме частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України і статтею 233 Господарського кодексу України.

За своєю правовою природою штрафні санкції, виконують стимулюючу функцію, спонукаючи боржника до належного виконання своїх зобовязань під загрозою застосування до нього цього виду відповідальності, та стягується в разі порушення такого зобовязання.

Разом з тим, указом президента України від 14.04.2014 р. № 405/2014 було введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України", тобто з даного часу на території Луганської області, в т.ч. в місті Луганськ, де зареєстровано підприємство - відповідач, офіційно розпочалася антитерористична операція.

Станом на момент розгляду даної справи антитерористична операція не завершена.

Більше того, згідно з Розпорядженням Кабінету міністрів України від 7 листопада 2014 року № 1085-р Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, місто Луганськ входить до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Тобто, м. Луганськ, де зареєстрований відповідач, знаходиться в зоні проведення антитерористичної операції, та перебуває на тимчасово непідконтрольній владі України території.

Згідно з витягом з ЄДРПОУ, станом на момент розгляду даної справи підприємство відповідача не перереєстровано на підконтрольну владі України територію.

Таким чином, підприємство відповідача, в разі продовження ведення ним господарської діяльності, фактично вимушене існувати за наявності тих негативних наслідків, які мають місце на непідконтрольній владі України території (воєнні дії, відсутність економічних звязків з підконтрольними Українській владі територіями, свавілля, не функціонування банківської системи, відсутність органів влади, тощо).

Більше того, зазначені обставини є такими, що могли значно ускладнити або взагалі унеможливити виконання відповідачем зобовязань за кредитними договорами, за невиконання яких позивачем нараховано неустойку (штраф), в т.ч. ненадання фінансової звітності за 2 квартал 2014 року 1 квартал 2015 року, ненадання довідки за 2 квартал 2014 року 1 квартал 2015 року, ненадання договору страхування з 08.08.2014, тощо.

Разом з тим, суд констатує що нараховані позивачем відповідачу штрафні санкції в становлять більше ніж 45% суми заборгованості, яку має позивач за кредитними договорами (з урахуванням відсотків), тобто розмір штрафних санкцій є надмірно великим в порівнянні з заборгованістю, яку має позивач за вказаними договорами. Крім того, певні штрафи позивачем нараховано щомісячно за одне й те ж саме порушення, тобто має місце неодноразове (щомісячне) притягнення відповідача до відповідальності за одне й те ж порушення.

Крім того, відповідачем для залучення до матеріалів справи надано висновки про істотну зміну обставин Харківської торгово-промислової палати від 27.07.2015 № 318/63.01-6, № 319/63.01-6, № 320/63.01-6, якими остання засвідчує, що обставини, які мають місце на території міста Луганська, неможливо було передбачити на момент укладення Договору, їх зумовлено причинами, які Заявник (відповідач) не міг усунути після їх виникнення при всій можливій турботливості та обачності; що виконання кредитних договорів у зазначених обставинах суттєво б порушило співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б ПРАТ НВЦ ТРАНСМАШ того, на що воно розраховувало при укладенні цих договорів; що Харківська ТПП вважає не підконтрольність українській владі міста Луганська та частини Луганської області, а також проведення органами державної влади України антитерористичної операції на території Луганської та Донецької областей істотною зміною обставин, що суттєво вплинула на можливість виконання Заявником (відповідачем) своїх обов'язків за Кредитними договорами № 010/01-04-1/1026 від 07.06.2013, № 010/01-04-1/1036 від 21.06.2013, № 010/01-04-1/1093 від 25.12.2013.

Зазначені обставини також свідчать про те складене соціально-економічне становище, в якому опинився відповідач після початку воєнних дій, які мали місце на території м. Луганськ в 2014 році.

Разом з тим, нарахування позивачем відповідачу штрафних санкцій за порушення зобовязань за кредитними договорами в зазначеному вище розмірі здійснене без врахування того становища, в якому опинився відповідач, його майнового стану, прав та інтересів, і більше того, може сприяти його банкрутству та подальшій ліквідації, як субєкта господарювання.

Крім того, матеріали справи не містять доказів того, що позивач в разі неотримання від відповідача штрафних санкцій в заявленому в позові розмірі понесе будь-які збитки.

Суд вважає зазначені обставини винятковими та такими, що зумовлюють необхідність застосування до спірних правовідносин ст. 233 ГК України, ст. 551 ЦК України та зменшення розміру штрафних санкцій (пені та неустойки) з ініціативи суду (п. 3 ст. 83 ГПК України), які підлягають сплаті позивачу після звернення стягнення на предмет іпотеки.

Тим більше, в вересні 2014 року набрав чинності Закону України Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції, який згідно з преамбулою, визначає тимчасові заходи для забезпечення підтримки субєктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення.

Таким чином, прийняття державою відповідних законодавчих (Закон України від 02.09.2014 № 1669-VII Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції) та інших правових актів щодо початку проведення АТО та встановлення його режиму стало офіційною реакцією держави на відповідну різку зміну ситуації в регіоні, що підтверджує істотність суспільно-політичного та економічного характеру тих подій, які нині мають місце в т.ч. на території м. Луганськ та значної частини Луганської області.

Згідно зі ст. 2 Закону України Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції, на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобовязані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.

На виконання Закону № 1669, Кабінетом Міністрів України 30.10.2014 Розпорядженням №1053-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснюється антитерористична операція (надалі - Перелік).

Однак, 05.11.2014 Кабінет Міністрів України видав Розпорядження №1079- р, яким зупинив дію розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р.

Станом на момент винесення даного рішення, правомірність Розпорядження Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 року №1079-р є чинним, та його правомірність розглядається судами різних інстанцій в межах адміністративної справи № 826/18330/14.

Разом з тим, той факт що м. Луганськ, де зареєстрований відповідач, знаходиться в зоні проведення антитерористичної операції, та більше того, перебуває на тимчасово непідконтрольній території, є загальновідомим, тобто таким, що з урахуванням вимог ч. 2 ст. 35 ГПК України, взагалі не потребують доведенню.

Суд також враховує, що субєкти господарювання, які залишилися на непідконтрольній владі України території, потребують особливого захисту з боку держави, оскільки остання заінтересована в їх існуванні через їх потенційну спроможність, після звільнення тимчасово непідконтрольних територій, бути платниками податків і зборів до Державного бюджету України, та виступати роботодавцем для населення цих територій, що може сприяти подоланню тих негативних наслідків, які нині мають місце в зоні проведення антитерористичної операції.

Так само, в збереженні таких господарюючих субєктів має бути заінтересований і позивач, оскільки саме вони є потенційними споживачами послуг банку після звільнення тимчасово непідконтрольних територій.

За таких обставин, суд зменшує розмір штрафних санкцій (пені, неустойки) що нараховані позивачем відповідачу за порушення умов кредитних договорів, до наступних розмірів: за кредитним договором № 010/01-04-1/1026 від 07.06.2013 пеня в сумі 1 грн. 00 коп., та неустойку на підставі п. 13.3.4 кредитного договору (в звязку з невиконанням п. п. 4.2, 7.1 цього договору) в сумі 1 російський рубль 00 коп.; за кредитним договором № 010/01-04-1/1036 від 21.06.2013 пеня в сумі 1 грн. 00 коп., та неустойку на підставі п. 13.3.4 кредитного договору (в звязку з невиконанням п. п. 4.2, 7.1 цього договору) в сумі 1 грн. 00 коп.; за кредитним договором № 010/01-04-1/1093 від 25.12.2013 пеня в сумі 1 грн. 00 коп. та неустойку на підставі п. 13.3.4 кредитного договору (в звязку з невиконанням п. п. 4.2, 7.1 цього договору) в сумі 1 грн. 00 коп.

В решті позову про нарахування пені та неустойки слід відмовити.

При цьому суд вважає безпідставними посилання відповідача на те, що в даному випадку мають місце форс-мажорні обставини, і з цих підстав нібито слід відмовити в задоволенні позову щодо нарахування штрафних санкцій в повному обсязі.

Згідно з ч. 1 ст. 617 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

За змістом ст. 14 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" Торгово-промислова палата України засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили).

Статтею 14-1 визначено що Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення субєкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для субєктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Згідно зі ст. 10 Закону України Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції протягом терміну дії цього Закону єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобовязань, є сертифікат Торгово-промислової палати України.

Проте, відповідач не надав суду Сертифікату торгово-промислової палати про наявність форс-мажорних обставин.

Висновки Торгово-промислової палати про істотну зміну обставин, на які посилається відповідач, з урахуванням вимог ст. 34 Господарського процесуального кодексу України не можуть розглядатися судом як Сертифікати торгово-промислової про наявність форс-мажорних обставин, а відповідно і не можуть засвідчувати факт наявності форс-мажорних обставин, в яких опинився відповідач.

За таких обставин суд вважає, що відповідач не довів належними та допустимими доказами наявність саме форс-мажорних обставин, що спростовує його доводи про необхідність застосування до спірних правовідносин ст. 617 Цивільного кодексу України, та звільнення його від відповідальності за порушення умов кредитних договорів.

Таким чином, позов підлягає задоволенню частково. З відповідача підлягають стягненню заборгованість за кредитом в сумі 49518286,51 російських рублів, заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 6363153,89 російських рублів, пеня в сумі 1 грн. 00 коп. та неустойка в сумі 1 російський рубль 00 коп. за кредитним договором № 010/01-04-1/1026 від 07.06.2013, заборгованості за кредитом в сумі 16318500,00 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 2961971,08 грн., пеня в сумі 1 грн. 00 коп. та неустойка в сумі 1 грн. 00 коп. за кредитним договором № 010/01-04-1/1026 від 07.06.2013, заборгованості за кредитом в сумі 6301747,13 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 1477185,81 грн., пеня в сумі 1 грн. 00 коп. та неустойка в сумі 1 грн. 00 коп. за кредитним договором № 010/01-04-1/1093 від 25.12.2013 підлягають задоволенню частково. В частині стягнення заборгованість за кредитом в сумі 90 000 грн. 00 коп. за кредитним договором № 010/01-04-1/1093 від 25.12.2013 провадження у справі слід припинити. В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити. Така ж правова позиція про необхідність відмови у задоволенні вимог про стягнення решти штрафних санкцій у звязку зі зменшенням розміру заявлених до стягнення санкцій наведена у п. 9.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23 березня 2012 року N 6 «Про судове рішення».

Відповідно до ст. ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України на відповідача покладається судовий збір в сумі 73080 грн. 00 коп.

Відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Керуючись, ст. ст. 44, 47, 49, 75, п. 1-1, ст. 80, 82, 83, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 ОСОБА_2 до ОСОБА_3 акціонерного товариства Науково-виробничий центр Трансмаш про стягнення 55881440,40 рублів та 45643450 грн. 41 коп. задовольнити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_3 акціонерного товариства Науково-виробничий центр Трансмаш, 91005, м. Луганськ, вул. Фрунзе, 127А, , на користь Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 ОСОБА_2, 01011, м. Київ, вул. Лєскова, 9, , за кредитним договором № 010/01-04-1/1026 від 07.06.2013 заборгованість за кредитом в сумі 49518286,51 російських рублів, заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі 6363153,89 російських рублів, пеня за несвоєчасну сплату відсотків за користування в сумі 1 грн. 00 коп., неустойка в сумі 1 російський рубль 00 коп. Видати наказ.

3. Стягнути з ОСОБА_3 акціонерного товариства Науково-виробничий центр Трансмаш, 91005, м. Луганськ, вул. Фрунзе, 127А, , на користь Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 ОСОБА_2, 01011, м. Київ, вул. Лєскова, 9, , за кредитним договором № 010/01-04-1/1036 від 21.06.2013 заборгованість за кредитом в сумі 16318500 грн. 00 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі 2961971 грн. 08 коп.., пеня за несвоєчасну сплату відсотків за користування в сумі 1 грн. 00 коп., неустойка в сумі 1 грн. 00 коп. Видати наказ.

4. Стягнути з ОСОБА_3 акціонерного товариства Науково-виробничий центр Трансмаш, 91005, м. Луганськ, вул. Фрунзе, 127А, , на користь Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 ОСОБА_2, 01011, м. Київ, вул. Лєскова, 9, , за кредитним договором № 010/01-04-1/1093 від 25.12.2013 заборгованість за кредитом в сумі 6301747 грн. 13 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі 1477185 грн. 81 коп., пеня за несвоєчасну сплату відсотків за користування в сумі 1 грн. 00 коп., неустойка в сумі 1 грн. 00 коп. Видати наказ.

5. Провадження у справі щодо стягнення заборгованість за кредитом в сумі 90 000 грн. 00 коп. за кредитним договором № 010/01-04-1/1093 від 25.12.2013 припинити.

6. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

7. Стягнути з ОСОБА_3 акціонерного товариства Науково-виробничий центр Трансмаш, 91005, м. Луганськ, вул. Фрунзе, 127А, , на користь Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 ОСОБА_2, 01011, м. Київ, вул. Лєскова, 9, , судовий збір в сумі 73080 грн. 00 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання, оформленого відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено та підписано - 29.09.2015.

Суддя-головуючий Суддя СуддяОСОБА_8 ОСОБА_9 ОСОБА_10

Надр. 3 прим.

1- до справи

2 позивачу за адресою м. Київ, вул.. Лєскова, 9

3 - відповідачу за адресою м. Харків, вул. Малогончарівська, 32 рекомендованим листом з повідомленням