ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

21.09.2015 Справа № 905/961/15

Господарський суд Донецької області у складі:

головуючий - суддя Харакоз К.С.,

при секретарі судового засідання Колтак Т.М.,

розглянувши справу за позовом Артемівського міжрайонного прокурора Донецької області,

до відповідачів: 1) Артемівської міської ради, м. Артемівськ, Донецької області; 2) Фізичної особи- підприємця ОСОБА_1, м. Артемівськ, Донецької області,

про визнання незаконними п.4.7 рішення Артемівської міської ради від 26.06.2013р. за №6/40-734, п.1.5 рішення від 26.02.2014р. за №6/48-948, визнання недійсним договору укладеного 04.06.2014р., зобов'язання фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 звільнити та повернути Артемівській міській раді земельні ділянки -

За участю:

від прокуратури Харківської області прокурор Горгуль Н.В. (посвідчення №016182);

представник відповідача 1 не з'явився;

представник відповідача 2 не з'явився;

СУТЬ СПОРУ:

Артемівський міжрайонний прокурор Донецької області звернувся до господарського суду Донецької області в інтересах держави до відповідачів: 1) Артемівської міської ради, м. Артемівськ, Донецької області (Відповідач - 1); 2) Фізичної особи- підприємця ОСОБА_1, м. Артемівськ, Донецької області (Відповідач - 2), про визнання незаконними п.4.7 рішення Артемівської міської ради "Про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельних ділянок комунальної власності територіальної громади м. Артемівська" від 26.06.2013р. за №6/40-734; п.1.5 рішення Артемівської міської ради "Про встановлення земельних сервітутів на земельні ділянки комунальної власності територіальної громади м. Артемівська" від 26.02.2014р. за №6/48-948, визнання недійсним договору укладеного 04.06.2014р.; зобов'язання фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 звільнити та повернути Артемівській міській раді земельні ділянки.

В обґрунтування позовних вимог Прокурор зазначає, що Відповідачем 1 26.06.2013р. та 26.02.2014р. були прийняті рішення на підставі яких 04.06.2014р. між Відповідачем 1 та Відповідачем 2 було укладено договір про встановлення сервітуту для розміщення та обслуговування Відповідачем 2 зовнішньої реклами на спеціальній конструкції щиті. Прокурор зазначає, що потреба Відповідача 2 в укладенні договору про надання саме земельного сервітуту не обґрунтована, оскільки потреба Відповідача 2 в отриманні земельної ділянки мала бути вирішена шляхом прийняття Відповідачем 1 рішення про надання земельної ділянки в користування (оренду) в порядку визначеному Законодавством України.

Як на правову підставу прокурор посилається на ст.ст. 16, 122, 152 Земельнотго кодексу України, ст.401 Цивільного кодексу України, ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Відповідач 1 18.08.2015р. надав суду відзив на позовну заяву, відповідно до якої в задоволенні позовних вимог прокурора просить відмовити. Повідомляє, що відповідач 2 є власником спеціальної конструкції - щита (білборда) для розміщення зовнішньої реклами, дозвіл на розміщення якої йому було надано відповідно до рішення Виконавчого комітету Артемівської міської ради від 14.11.2012р. №409 з дотриманням всіх вимог діючого законодавства. Зазначає, що відповідно до ст.99 ЗК України одним з видів права земельного сервітуту є право на розміщення тимчасових споруд (малих архітектурних форм).

Відповідач 2 відзив на позовну заяву прокурора не надав, своїм правом на участь в судовому засіданні не скористався. Про дату, час та місце розгляду справи відповідач повідомлявся про судовий розгляд належним чином.

Ухвалою суду від 22.07.2015р. порушено провадження у справі, розгляд справи призначений на 18.08.2015р.

Ухвалою суду від 03.09.2015р. строк розгляду спору продовжений на 15 днів до 05.10.2015р., розгляд справи відкладено на 21.09.2015р.

Прокурор в судове засідання 21.09.15р. з'явився, через канцелярію суду надвав заперечення на відзив відповідача 1, наполягав на задоволенні позовних вимог.

Представники відповідачів 1,2 в судове засідання не з'явилися.

Враховуючи, що наявних в матеріалах справи документів та пояснень достатньо для прийняття рішення, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача за наявними в ній матеріалами справи в порядку ст.75 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення прокурора, суд -

ВСТАНОВИВ:

26.06.2013р. Відповідачем 1 прийнято рішення №6/40-734 «Про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельних ділянок комунальної власності територіальної громади м.Артемівська» (а.с. 17-18).

Пунктом 4.7. вказаного рішення було надано дозвіл на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок комунальної власності територіальної громади міста Артемівська для встановлення земельного сервітуту Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 для розміщення та обслуговування зовнішньої реклами на спеціальній конструкції-щиті, із земель житлової та громадської забудови.

26.02.2014р. Відповідачем 1 прийнято рішення №6/48-948 «Про встановлення земельних сервітутів на земельні ділянки комунальної власності територіальної громади м. Артемівська» (а.с. 14-16).

Пунктом 1.5. зазначеного рішення затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки комунальної власності територіальної громади міста Артемівська та встановлено земельний сервітут на земельні ділянки загальною площею 0,0003 га (кадастрови номери НОМЕР_2; НОМЕР_3; НОМЕР_4) по АДРЕСА_1 терміном до 14.111.2017.

04.06.2014р. між Відповідачем 1 та Відповідачем 2 укладений договір про встановлення земельного сервітуту на земельну ділянку комунальної власності територіальної громади м.Артемівська (а.с. 20-22), предметом якого є встановлення земельного сервітуту відносно земельних ділянок: кадастрови номери №№ НОМЕР_2; НОМЕР_3; НОМЕР_4, наданих для розміщення та обслуговування зовнішньої реклами на спеціальних конструкціях-щитах, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1. Земельний сервітут встановлюється в інтересах Сервітуарія на земельну ділянку власника площею 0,0003 га із земель житлової та громадської забудови, для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови (п. 1.1. Догоовру).

Згідно п.1.4. Договору нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 2 194,71 грн. (731,57грн. за 1 м.кв.).

Плата за користування земельною ділянкою обчислюється власником згідно цього договору, дорівнює сумі орендної плати та вноситься у грошовій формі один раз на рік не пізніше 1 лютого поточного року за попередній рік (п.3.1. Договору).

Умови договору про розмір плати можуть переглядатися у разі: змін умов господарювання, передбачених договором; зміні цільового призначення або виду цільового використання земельної ділянки, які визначені в п.1.1 цього договору; зміні розмірів земельного податку, підвишення цін і тарифів, зміни коефіцієнтів , ставки земельного податку (в залежності від цільового використання земельної ділянки - п.1.1 цього договору); погіршення стану земельної ділянки не з вини Сервітуарія що підтверджено документами; в інших випадках, передбачених законом. (п. 3.4. Договору).

Згідно п.4.3. Договору сервітуарій має право приступати до використання земельної ділянки після державної реєстрації цього договору;

Передача земельної ділянки Сервітуарію здійснюється за актом приймання-передачі об'єкту сервітуту (п.6.2. Договору).

Договір підписаний представниками обох сторін та скріплений відбитком печаток.

Докази держаної реєстрації права сервітуту за договором в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно матеріали справи не містять.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

За змістом ст.ст. 395, 401, 402 Цивільного кодексу України, ст. 98 Земельного кодексу України сервітутом є встановлене договором чи законом речове право користування чужим майном (сервітут) яке може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом, при цьому земельний сервітут підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно.

Згідно з ст. 99 ЗК України (в редакції на час укладання договору), власники або землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати встановлення таких земельних сервітутів: а) право проходу та проїзду на велосипеді; б) право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху; в) право прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв'язку, трубопроводів, інших лінійних комунікацій; г) право прокладати на свою земельну ділянку водопровід із чужої природної водойми або через чужу земельну ділянку; ґ) право відводу води зі своєї земельної ділянки на сусідню або через сусідню земельну ділянку; д) право забору води з природної водойми, розташованої на сусідній земельній ділянці, та право проходу до природної водойми; е) право поїти свою худобу із природної водойми, розташованої на сусідній земельній ділянці, та право прогону худоби до природної водойми; є) право прогону худоби по наявному шляху; ж) право встановлення будівельних риштувань та складування будівельних матеріалів з метою ремонту будівель та споруд; з) інші земельні сервітути.

За змістом Договору (п.п. 1.1.-1.4.) реальною потребою відповідача (сервітуарія) є не задоволення перелічених вище потреб, а отримання абсолютного права володіння та користування земельними ділянками для розміщення та обслуговування зовнішньої реклами на спеціальних конструкціях-щитах.

Вищевикладені обставини свідчать, що договір встановлення земельного сервітуту від 04.06.2014р. за своєю правовою природою є договором оренди землі, що зумовлює застосування до нього положень законодавства, яке регулює саме правовідносини пов'язані із орендою земельних ділянок державної та комунальної форми власності.

Відповідно до положень ст.ст.13,19 Конституції України земля є об'єктом права власності Українського народу і права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, в порядок та спосіб визначений конституцією та законами України.

Частиною 2 ст.116 ЗК України передбачено, що набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Так, ст. 16 Закону України "Про оренду землі" встановлено, що укладення договору оренди земельної ділянки із земель державної або комунальної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування - орендодавця, прийнятого у порядку, передбаченому Земельним кодексом України, або за результатами аукціону.

Відповідно до ч.1 ст.123 Земельного кодексу України надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: зміни цільового призначення земельних ділянок відповідно до закону; надання у користування земельних ділянок, межі яких не встановлені в натурі (на місцевості). Надання у користування земельної ділянки, межі якої встановлені в натурі (на місцевості), без зміни її цільового призначення здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо складання документа, що посвідчує право користування земельною ділянкою.

Порядок передачі земельних ділянок в оренду визначений ст.124 ЗК України, зокрема: передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Згідно ст.126 ЗК України право оренди земельної ділянки посвідчується договором оренди землі, зареєстрованим відповідно до закону, або договором оренди землі та договором відчуження права оренди землі, зареєстрованими відповідно до закону.

Згідно зі ст. 24 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

Підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов'язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації.

Оспорювані пункти рішень Відповідача 1 суттєво обмежують права інших учасників господарсько-правових відносин на отримання земельних ділянок по вул.Радянська, 63 в м.Артемівську в оренду чи власність на оплатних умовах та на підставі конкурсу.

Згідно зі статтею 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Відповідно до ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Організація та діяльність органів місцевого самоврядування регулюється Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні" (розділ II). Тому ненормативні правові акти органів місцевого самоврядування правозастосовного та юрисдикційного змісту приймаються на основі Конституції і законів України, а самі ці органи як носії публічної влади є відповідальними за свою діяльність перед територіальною громадою, державою, юридичними і фізичними особами (частина перша статті 74 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні".

Відповідно до пункту 10 статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

За змістом висновків Конституційного суду України викладених у рішенні від 01.12.2004р. №18-рп/2004 1. поняття "охоронюваний законом інтерес", за захистом якого особа звертається до суду у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

З огляду на наведе, п.4.7 рішення Артемівської міської ради "Про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельних ділянок комунальної власності територіальної громади м. Артемівська" від 26.06.2013р. за №6/40-734 та п.1.5 рішення "Про встановлення земельних сервітутів на земельні ділянки комунальної власності територіальної громади м.Артемівська" від 26.02.2014р. за №6/48-948, підлягають скасуванню як незаконні, як такі, що порушують ст.ст. 13, 41 Конституції України.

Всупереч вимогам ст.33 ГПК України відповідач 1 належних доказів, що спростовують доводи прокурора та висновки суду не надав, як і не довів правомірність прийнятих ним рішень.

Вимога прокурора про визнання недійсним спірного договору від 04.06.2014р. також підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст.1, 13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Загальні підстави і наслідки недійсності правочинів встановлені статтями 215, 216 ЦК України, статтями 207, 208 ГК України повинні застосовуватися господарськими судами в усіх випадках, коли правочин вчинений з порушенням загальних вимог частин першої - третьої, п'ятої статті 203 ЦК України і не підпадає під дію інших норм, які встановлюють підстави та наслідки недійсності правочинів.

Згідно зі ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до п.п. 1.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009р. "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", вирішуючи спори про визнання угод недійсними, суди, залежно від предмета і підстав позову, повинні застосовувати норми матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, та на підставі цих норм вирішувати справи. Судам необхідно враховувати, що відповідно до статей 4, 10, 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити Цивільному Кодексу, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках, в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства.

Судом встановлено, що в спірному договорі від 04.06.2014р. відсутнє посилання на рішення органу місцевого самоврядування щодо надання земельної ділянки в оренду, що, в свою чергу, свідчить про порушення при укладанні цього договору ст.16 Закону України "Про оренду землі", ст.ст. 99, 124, 126 ЗК України.

Спірний Договір був укладений на підставі п.4.7 рішення Артемівської міської ради від 26.06.2013р. за №6/40-734 та п.1.5 рішення Артемівської міської ради від 26.02.2014р. за №6/48-948, щодо яких суд дійшов висновку про їх невідповідність закону та скасування, що в свою чергу зумовлює визнання цього Договору також недійним у відповідності ч.1 ст.215 Цивільного кодексу України.

Як вбачається з матеріалів справи, на спірній земельній ділянці розташований належний ФОП ОСОБА_1 об'єкт зовнішньої реклами, що зумовлює застосування до спірних правовідносин положень Закону України «Про рекламу».

Відповідно ст.16 Закону України «Про рекламу» розміщення об'єктів зовнішньої реклами здійснюється на підставі дозволу, що надаються виконавчими органами сільських, селищних, міських рад. А ні Законом України «Про рекламу», а ні Типовими правилами розміщення зовнішньої реклами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2003 N 2067, не встановлено залежність чинності дозволу від наявності оформленого права на земельну ділянку.

Строк дії дозволу на розміщення зовнішньої реклами наданий ФОП ОСОБА_2 спливає 17.11.2017р. (а.с. 52) та станом на час розгляду справи є чинним, що зумовлює відмову в задоволені позовних вимог прокурору про звільнення земельної ділянки та повернення її Артемівській міській раді.

Відповідно до положень ст.49 ГПК України, враховуючи, що прокурора було звільнено від сплати судового збору при поданні позову, сума судового збору підлягає стягненню з відповідачів пропорційно задоволених позовних вимог, а саме: з відповідача 1 - 1827,00 грн., з відповідача 2 - 1827,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1, 2, 22, 33, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Артемівського міжрайонного прокурора Донецької області, до відповідачів: 1) Артемівської міської ради, м. Артемівськ, Донецької області; 2) Фізичної особи- підприємця ОСОБА_1, м. Артемівськ, Донецької області, про визнання незаконними п.4.7 рішення Артемівської міської ради від 26.06.2013р. за №6/40-734, п.1.5 рішення Артемівської міської ради від 26.02.2014р. за №6/48-948, визнання недійсним договору укладеного 04.06.2014р., зобов'язання фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 звільнити та повернути Артемівській міській раді земельні ділянки задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати п.4.7 рішення Артемівської міської ради "Про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельних ділянок комунальної власності територіальної громади м. Артемівська" від 26.06.2013р. за №6/40-734.

Визнати незаконним та скасувати п.1.5 рішення Артемівської міської ради "Про встановлення земельних сервітутів на земельні ділянки комунальної власності територіальної громади м.Артемівська" від 26.02.2014р. за №6/48-948.

Визнати недійсним договір про встановлення земельного сервітуту на земельну ділянку комунальної власності територіальної громади м.Артемівська від 04.06.2014р., укладений між Артемівською міською радою та Фізичною особою- підприємцем ОСОБА_1, м.Артемівськ, Донецької області.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з Фізичної особи- підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_2; ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь держави судовий збір у розмірі 1827,00 (одна тисяча вісімсот двадцять сім) гривень.

Стягнути з Артемівської міської ради (84500, Донецька область, м.Артемівськ, вул.Артема, б.44; ) на користь держави судовий збір у розмірі 1827,00 (одна тисяча вісімсот двадцять сім) гривень.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Донецького апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 28.09.2015 року.

Суддя К.С. Харакоз