КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" вересня 2015 р. Справа№ 910/7688/15-г

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Куксова В.В.

суддів: Гончарова С.А.

Шаптали Є.Ю.

розглянув апеляційну скаргу ДБК Управління справами на рішення господарського суду м. Києва від 05.06.2015року № 910/7688/15-г (суддя Мельник В.І)

за позовом Державного будівельного комбінату Управління справами

Верховної Ради України

до Приватного акціонерного товариства "Укратоменергобуд"

про визнання абзацу 2 та абзацу 3 договору підряду недійсним

за участю представників сторін:

позивача-Омельченко В.С. за довіреністю

відповідача-Завгородня С.А. за довіреністю

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду м. Києва № 910/7688/15-г від 05.06.2015 р. Державному будівельному комбінату Управління справами Верховної Ради України відмовлено у задоволенні позову до Приватного акціонерного товариства "Укратоменергобуд" про визнання абзацу 2 та абзацу 3 договору підряду недійсним.

Не погоджуючись з рішенням суду позивач, звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позову.

Представник відповідача в судовому засіданні, проти вимог, викладених в апеляційній скарзі заперечував, просив залишити їх без задоволення, рішення суду - без змін.

Розглянувши справу за правилами розділу ХІІ Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов наступного висновку.

Як встановлено матеріалами справи, 23.06.2011 між Державним будівельним комбінатом Управління справами Верховної Ради України (Позивач), в якості субпідрядника, та Закритим акціонерним товариством "Укратоменергобуд" (Відповідач), в якості Генпідрядника, було укладено Договір № 11/06-128СП, згідно з яким позивач зобов'язався виконати комплекс робіт на об'єкті "Реконструкція з прибудовою адміністративного будинку Генеральної прокуратури України по вул. Різницькій, 13/15 у Печерському районі м. Києва 1 черга (паркінг та конференц-зал), а відповідач прийняти вищезгадані роботи.

Згідно зі ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. ст. 525-526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, акту планування, договору, а при відсутності таких вказівок - відповідно до вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання і одностороння зміна умов договору не допускаються, за винятком випадків, передбачених законом.

Позивач звернувся до господарського суду з позовом про визнання абзаців 2-3 п. 13.2 договору підряду недійсними, мотивуючи вимоги тим, що вони не відповідають нормам чинного законодавства України .

Відмовляючи у задоволенні позову, господарський суд виходив з того, що позивач мав право звернутись до суду з вимогою про захист свого права, в частині встановлення недійсності чи дійсності спірного пункту договору до 23.06.2014р. включно .

Але, беручи до уваги клопотання відповідача про застосування строків позовної давності до даного спору, вимоги позивача про визнання недійсними абзаців 2, 3 п.13.2 договору підряду № 11/06-128 СП від 23.06.2011р. є такими, що не підлягають задоволенню.

Заперечуючи проти рішення суду, позивач вказує на те, що обчислення перебігу строку позовної давності не може обчислюватись з моменту підписання договору, а починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права. Передумовою звернення до суду стало рішення господарського суду м. Києва № 910/24241/14 від 13.01.2015 про стягнення з нього коштів на користь відповідача. Таким чином висновки суду про сплив строку позовної давності є передчасними.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Це стосується позивача, який повинен доказати факти, на підставі яких пред'явлено позов, а також відповідача, який має можливість доказувати факти, на підставі яких він будує заперечення проти позову.

Відповідно до абзацу першого пункту 13.2. договору, якщо генпідрядник у встановленому порядку ухвалить рішення про сповільнення чи прискорення (за згодою субпідрядника) темпів виконання робіт упродовж поточного року, він подасть субпідряднику для узгодження Додаткову угоду, в якій будуть відкориговані обсяги коштів, що виділяються на фінансування виконання робіт у поточному році.

Абзацом 2 вищенаведеного пункту договору сторони визначили, що проміжні платежі за виконані роботи здійснюються в межах не більше як 90 % їх загальної вартості договірної ціни.

Відповідно до абзацу 3 даного пункту договору кінцеві розрахунки здійснюються протягом 30 робочих днів після закінчення гарантійного терміну у випадку додержання гарантійних зобов'язань.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недотримання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Також зазначеною статтею встановлено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Угода може бути визнана недійсною на підставах, передбачених законом.

Статтею 203 ЦК України, зокрема, передбачено, що зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Посилання на те, що відповідач використовує, перераховані замовником, кошти для власних потреб, чим в свою чергу позбавляє права позивача на оплату виконаних за договором робіт, не є підставою для визнання окремих частин договору недійсними в розумінні ст.ст. 203,215 ЦК України.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Частинами 4, 5 статті 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Отже, коли судом на підставі досліджених у судовому засіданні доказів буде встановлено, що право особи, про захист якого вона просить, порушене, а стороною у спорі до винесення рішення буде заявлено про застосування позовної давності, і буде встановлено, що строк позовної давності пропущено без поважних причин, суд на підставі статті 267 ЦК України ухвалює рішення про відмову в задоволенні позову за спливом позовної давності. У разі визнання судом причин пропущення позовної давності поважними, порушене право підлягає захисту.

При цьому визначення початкового моменту перебігу позовної давності має важливе значення, оскільки від нього залежить і правильність обчислення позовної давності, і захист порушеного права.

Початок перебігу позовної давності визначається відповідно до правил статті 261 ЦК України. За загальним правилом, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до п. 2.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" від 29.05.2013 р. N 10, якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Посилання позивача на те, що про порушене право дізнався під час розгляду господарським судом справи № 910/24241/14 від 13.01.2015, а отже строк на звернення за захистом прав та інтересів не сплив, не прийметься до уваги, з огляду на те, що згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди.

Умови договору що оспорюються позивачем були визначені сторонами при його укладанні, а тому позивач з моменту вчинення правочину вже був обізнаний та повинен був усвідомлювати, що положення п. 13.2 договору можуть неминуче настати.

Надання судом правової оцінки укладеному договору чи його окремим частинам у справах № 910/24245/14 та № 910/24541/14 не є поважною підставою для відновлення пропущеного строку позовної давності.

Крім того, вищевказані судові акти не містять оцінку відповідності абзаців 2-3 п. 13.2 договору підряду, як такі що не відповідають нормам чинного законодавства, як на цьому наполягав представник скаржника в судовому засіданні.

Так, постановою Вищого господарського суду України № 910/24241/14 від 25.08.2015 задоволена касаційна скарга Державного будівельного комбінату Управління справами Верховної Ради України, попередні рішення судів першої та апеляційної інстанцій про відмову у задоволенні позову скасовано як такі, що порушують приписи ст.83 ГПК України, тоді як постановою Вищого господарського суду України № 910/24245/14 від 21.05.2015 залишені без змін судові акти попередніх інстанцій про стягнення з Приватного акціонерного товариства "Укратоменергобуд" на користь Державного будівельного комбінату Управління справами Верховної Ради України заборгованості за договором підряду.

Враховуючи викладене, апеляційний господарський суд не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги, а рішення господарського суду є обґрунтованим і таким, що відповідає чинному законодавству.

Керуючись ст. ст. 99, 101,103, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного будівельного комбінату Управління справами Верховної Ради України залишити без задоволення, рішення господарського суду м. Києва від 12.06.2015 у справі 910/7688/15-г - без змін.

2. Матеріали справи повернути господарському суду м. Києва .

Постанова може бути оскаржена впродовж двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя В.В. Куксов

Судді С.А. Гончаров

Є.Ю. Шаптала