КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" вересня 2015 р. Справа№ 910/9060/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тарасенко К.В.

суддів: Мартюк А.І.

Тищенко О.В.

за участі представників:

від позивача: Бузанов М.М. - представник;

Ледовський О.С. - представник;

Сокольник Г.Н. - представник

від відповідача: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на рішення Господарського суду міста Києва від 25.05.2015 року у справі № 910/9060/15-г (Суддя Спичак О.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ревада-Україна»

до Публічного акціонерного товариства «Банк Фінанси та Кредит»

про зобов'язання вчинити дії, розірвання договору та стягнення 628 032, 54 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 25.05.2015 року у справі № 910/9060/15-г позовні вимоги ТОВ «Ревада-Україна» задоволено в повному обсязі.

Розірвано договір на розрахунково-касове обслуговування № 35817 від 18.12.2014 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Ревада-Україна» та Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит».

Зобов'язано Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» зарахувати грошові кошти в сумі 25 000,00 євро на рахунок компанії INDUSTRIA CHIMICA PANZERI S.R.L (Італія) відповідно до акцептованих платіжних доручень.

Зобов'язати Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» зарахувати грошові кошти в сумі 250 702,50 доларів США на рахунок компанії OLIVA Denmark K/S (Данія) відповідно до акцептованих платіжних доручень.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Ревада-Україна» 628 032,54 грн. - залишку коштів на рахунку.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Ревада-Україна» на користь Державного бюджету України 56 865,35 грн. 35 коп. судового збору.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Ревада-Україна» 73 080,00 грн. судового збору.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням Господарського суду міста Києва, ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» звернулося до Київського апеляційного Господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 25.05.2015 року у справі № 910/9060/15-г та прийняти нове рішення по справі, яким у задоволенні позовних вимог ТОВ «Ревада-Україна» відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню в повному обсязі.

Представник позивача 21.07.2015 через відділ діловодства Київського апеляційного господарського суду надав відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечував проти доводів апеляційної скарги відповідача, просив залишити її без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін.

У судове засідання 29.07.2015 представник відповідача не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 29.07.2015 продовжено строк вирішення спору, розгляд справи відкладено на 15.09.2015.

14.09.2015 від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з бажанням укласти мирову угоду.

Розпорядженням Секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 15.09.2015 у зв'язку з перебуванням судді Іоннікової І.А. на лікарняному, для розгляду справи визначено колегію суддів у складі головуючого судді: Тарасенко К.В., суддів: Мартюк А.І., Тищенко О.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 15.09.2015 апеляційну скаргу прийнято до провадження колегію суддів у складі головуючого судді: Тарасенко К.В., суддів: Мартюк А.І., Тищенко О.В.

У судове засідання 15.09.2015 представник відповідача повторно не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Представники позивача у судовому засіданні заявили, що їм не відомо про намір відповідача укласти мирову угоду, а заявлене клопотання спрямоване на затягування судового процесу.

Відповідно до абзацу 3 пункту 8 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України» від 17.05.2011№ 7 норми ГПК щодо вчинення господарським судом першої інстанції певних процесуальних дій не застосовуються судом апеляційної інстанції у випадках, коли відповідною нормою ГПК прямо передбачено, що процесуальна дія вчиняється лише до прийняття рішення судом першої інстанції, крім передбаченого статтею 24 ГПК права залучати до участі у справі іншого відповідача, здійснити за згодою позивача заміну первісного відповідача належним відповідачем та зазначеного у статті 27 ГПК права залучити до участі у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору. Апеляційна інстанція не застосовує положення ГПК щодо затвердження господарським судом мирової угоди та відмови позивача від позову.

Заслухавши думку представників позивача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за наявними матеріалами та без участі представника відповідача, а клопотання про відкладення розгляду справи не підлягає задоволенню оскільки затвердження мирової угоди не входить до повноважень суду апеляційної інстанції, а інші обставини які перешкоджають розгляду спору по суті, передбачені положеннями ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, відсутні.

Дослідивши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, заслухавши пояснення представників позивача, перевіривши матеріали справи та проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Київський апеляційний господарський суд встановив наступне.

18.12.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Ревада-Україна» (клієнт) та Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» (банк) укладено договір № 35817 на розрахунково-касове обслуговування (надалі - Договір).

Відповідно до умов Договору банк відкрив клієнту поточні рахунки: №0401 в гривнях, №0402 в доларах США, №0403 в євро та зобов'язався здійснювати їх розрахунково-касове обслуговування, а клієнт зобов'язався оплачувати послуги банку згідно тарифів банку в порядку і на умовах, визначених договором.

Положеннями п. 2.1 Договору сторони погодили, що банк здійснює розрахунково-касове обслуговування рахунку в операційний день банку у порядку і на умовах, визначених чинним законодавством України та банківськими правилами.

Списання банком грошових коштів з рахунку здійснюється за дорученням клієнта або без його доручення у випадках, передбачених чинним законодавством України (п. 2.2 Договору).

Згідно з п. 3.1.3. Договору банк має право визначати і контролювати напрями використання клієнтом грошових коштів на рахунках і встановлювати інші обмеження його права у випадках, передбачених чинним законодавством України.

У відповідності до п. 3.2.1. Договору клієнт має право самостійно розпоряджатися грошовими коштами на рахунках, окрім випадків обмеження такого права, встановлених чинним законодавством України.

Умовами п.п. 3.3.2, 3.3.3., 3.3.4 Договору передбачено, що банк зобов'язується вести комплексне розрахунково-касове обслуговування рахунку та виконувати за дорученням клієнта розрахункові, касові і інші операції, які не суперечать та передбачені для даного виду рахунків чинним законодавством України та банківськими правилами. Надання інших послуг, що безпосередньо не відносяться до розрахунково-касового обслуговування (кредитування, операції з цінними паперами, факторинг, лізинг та інші операції), здійснюється на підставі окремих договорів, укладених між банком та клієнтом; здійснювати розрахунково-касове обслуговування рахунків у визначений внутрішніми документами банка робочий час крім суботи, неділі та святкових і неробочих днів; забезпечувати своєчасне зарахування грошових коштів на рахунки (п. 3.3.4).

Пунктом 8.1 Договору передбачено, що договір набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін і діє протягом невизначеного строку.

Крім того, 18.12.2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Ревада-Україна» (клієнт) та Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» (банк) укладений договір №216804 на обслуговування банківських рахунків позивача системою FC BUSINESS.

У відповідності до ч. 1 ст. 1066 Цивільного кодексу України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами.

Відповідно до ч. 1 ст. 1067 Цивільного кодексу України договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами.

Частиною 1 статті 1068 Цивільного кодексу України встановлено, що банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.

Нормами ч. 3 ст. 1068 Цивільного кодексу України передбачено, що банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Згідно із ст. 8 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження. У разі надходження розрахункового документа клієнта до обслуговуючого банку після закінчення операційного часу банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в цьому розрахунковому документі, не пізніше наступного робочого дня.

Як вбачається з матеріалів справи, за період з 12.01.2015 року по 14.01.2015 року позивачем, з використанням системи FC BUSINESS, було ініційовано платежі в іноземній валюті з поточного рахунку позивача №0402 у банку на користь компанії OLIVA Denmark K/S (Данія), згідно з укладеним контрактом №UA-DK-10/12 від 22.10.2012 року, загалом на суму 250 702,50 доларів США, а саме: від 12.01.2015 року №2 на суму 29 240,00 доларів США, №3 на суму 42 720,00 доларів США, №4 на суму 10 330,00 доларів США, №5 на суму 22 124,50 доларів США, №6 на суму 37 200,00 доларів США, №8 на суму 28 608,00 доларів США, №9 на суму 9 909,00 доларів США, №10 на суму 14 652,00 доларів США, №11 на суму 29 756,00 доларів США; від 14.01.2015 року №7 на суму 26 163,00 доларів США.

Кошти в сумі 250 702,50 доларів США були списані з рахунку позивача №0402, проте, на рахунок OLIVA Denmark K/S (Данія) не надійшли.

Також 28.01.2015 року позивач, з використанням системи FC BUSINESS, ініціював проведення банком платежів в іноземній валюті з поточного рахунку №0403, відкритого у відповідача, на користь компанії INDUSTRIA CHIMICA PANZERI S.R.L (Італія) а саме: №13 на суму 5 000,00 євро, №14 на суму 5 000,00 євро, №15 на суму 5 000,00 євро, №16 на суму 5 000,00 євро, №17 на суму 5 000,00 євро, №18 на суму 5 000,00 євро, №19 на суму 5 000,00 євро, №20 на суму 5 000,00 євро, №21 на суму 5 000,00 євро, №22 на суму 5 000,00 євро, №23 на суму 5 000,00 євро, №24 на суму 5 000,00 євро, №25 на суму 1 792,00 євро, загалом на суму 41 792,00 євро.

Кошти в сумі 25 000,00 євро були списані з рахунку позивача №0403, проте, на рахунок INDUSTRIA CHIMICA PANZERI S.R.L (Італія) не надійшли, кошти в сумі 16 792,00 євро, які відповідач зобов'язаний був, на виконання зазначених вище платіжних доручень, перерахувати на рахунок INDUSTRIA CHIMICA PANZERI S.R.L (Італія), відповідач самовільно продав, провівши списання валютних коштів з рахунку №0403.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що згідно з вимогами чинного законодавства та умовами Договору, банк був зобов'язаний виконати, надані позивачем протягом січня 2015 року розрахункові документи, не пізніше наступного операційного дня після їх надходження.

Однак, відповідач не виконав платіжні доручення позивача у встановлений строк.

Умовами п. 3.1.1 Договору передбачено, що банк має право використовувати грошові кошти на рахунках позивача, гарантуючи при цьому право позивача безперешкодно розпоряджатися цими коштами.

Банк має право відмовляти позивачу в обслуговуванні рахунків у випадках невиконання чи неналежного виконання ним своїх обов'язків за Договором та в інших випадках, передбачених чинним законодавством України (п. 3.1.5 Договору).

Відповідно до п. 22.7 ст. 22 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі відмови з будь-яких причин у прийнятті розрахункового документа банк має повернути його ініціатору не пізніше наступного операційного дня банку із зазначенням причини повернення.

Матеріали справи не містять жодного належного та допустимого доказу про повернення банком розрахункових документів позивача, поданих, з використанням системи FC BUSINESS, протягом січня 2015 року, із зазначенням причин повернення, як того вимагає чинне законодавство.

Лист позивача до банку з вимогами роз'яснити причини невиконання банком платіжних доручень позивача № 1 від 26.01.2014 року та претензії щодо негайного зарахування грошових коштів на користь контрагентів, про отримання яких банком свідчать відмітки останнього від 27.01.2015 року вх. 409, від 13.02.2015 року вх. 2527, від 04.03.2015 року вх. 4868, відповідно, залишені відповідачем без належного реагування та задоволення.

Відповідно до п. 3 розділу III Положення про порядок та умови торгівлі іноземною валютою, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 10.08.2005 року № 281, з наступними змінами та доповненнями, клієнт-резидент зобов'язаний використати іноземну валюту, що куплена у встановленому порядку через суб'єкта ринку, не пізніше ніж за десять робочих днів після дня її зарахування на його поточний рахунок на потреби, зазначені в заяві про купівлю іноземної валюти.

В разі порушення вказаних вище строків використання купленої іноземної валюти, суб'єкт ринку згідно з п. 6 розділу III Положення про порядок та умови торгівлі іноземною валютою зобов'язаний таку валюту продати протягом п'яти робочих днів.

Стаття 610 Цивільного кодексу України визначає, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач взяті на себе зобов'язання за договором не виконав, перерахування коштів за наданими позивачем впродовж січня 2015 року платіжними дорученнями не здійснив та мотивованої відмови, із зазначенням підстав не виконання перерахування, не надав.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим до виконання сторонами.

У відповідності до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Колегія суддів не приймає доводи апелянта, що відповідачем не були виконані платіжні доручення у зв'язку з відкликанням платіжних доручень позивачем, оскільки відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження зазначеного твердження, а тому, враховуючи, що на рахунках позивача були наявні кошти для здійснення операції, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що у відповідача були відсутні підстави для невиконання розрахункових документів позивача, поданих, з використанням системи FC BUSINESS.

Зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених правових норм, а також враховуючи, що відповідач в установленому порядку обставини, які повідомлені позивачем не спростував та належних доказів на заперечення відомостей повідомлених позивачем не надав, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що позовні вимоги про зобов'язання відповідача здійснити зарахування коштів нормативно та документально доведені, а тому підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Колегія суддів не приймає посилання апелянта на зарахування на рахунок позивача грошових коштів з продажу належних позивачу коштів в іноземній валюті, оскільки, як свідчать надані апелянтом виписки по рахунках позивача, основна частина зазначених коштів була перерахована позивачу вже після прийняття оскаржуваного рішення, а тому не могла бути предметом розгляду суду першої інстанції та, з урахування повноважень наданих суду апеляційної інстанції, не може бути предметом розгляду апеляційної інстанції.

Крім того, апелянтом не надано доказів неможливості подання суду першої інстанції доказів зарахування коштів з обов'язкового продажу іноземної валюти на рахунки позивача здійснених до прийняття судом першої інстанції оскаржуваного рішення з причин, що не залежали від нього, а тому надані відповідачем виписки по рахунках не приймаються до розгляду судом апеляційної інстанції.

Частиною 2 ст. 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Стаття 1074 Цивільного кодексу України встановлює, що обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 2 ст. 651 Цивільного кодексу України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Частина 1 ст. 1075 Цивільного кодексу України передбачає можливість розірвання договору банківського рахунка на вимогу клієнта у будь-який час.

Згідно п.п. 8.2, 8.3 Договору договір може бути розірваний за заявою будь-якої сторони, а також в інших випадках та з підстав, передбачених договором та чинним законодавством. При розірванні договору клієнт зобов'язаний закрити рахунки, подавши в банк документи, що передбачені чинним законодавством України для закриття рахунків.

Позивач звернувся до відповідача з заявою вих. 12/03 від 13.03.2015 року про закриття, відкритих на підставі договору на розрахунково-касове обслуговування №35817 від 18.12.2014 року, рахунків №0401 в гривнях, №0402 в доларах США, №0403 в євро, яка отримана відповідачем 13.03.2015 року.

17.03.2015 року позивач подав відповідачу платіжне доручення №7 на суму 628 032,54 грн. на перерахування залишку коштів з рахунку позивача №0401, відкритому у відповідача, на рахунок позивача №8482, відкритому у ПАТ КБ «Правекс-Банк» та платіжне доручення №2514 на суму 270,00 грн. на сплату комісії за закриття поточних рахунків.

Пунктом 20.1 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року N 492 (далі - Інструкція), встановлено, що поточні рахунки клієнтів банків закриваються: на підставі заяви клієнта; на підставі рішення відповідного органу, на який згідно із законом покладено функції щодо припинення юридичної особи або припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця (за заявою ліквідатора, голови або члена ліквідаційної комісії, управителя майна тощо); у разі смерті власника рахунку - фізичної особи та фізичної особи-підприємця (за заявою третьої особи, зокрема спадкоємця); а також на інших підставах, передбачених законодавством України або договором між банком і клієнтом.

Відповідно до п. 20.5 Інструкції закриття поточного рахунку за бажанням клієнта здійснюється на підставі його заяви про закриття поточного рахунку, складеної в довільній формі із зазначенням таких обов'язкових реквізитів: найменування банку; найменування (прізвища, ім'я, по батькові), коду за ЄДРПОУ (реєстраційного номера облікової картки) власника рахунку; номера рахунку, який закривається; дати складання заяви.

Положеннями п. 20.6 Інструкції передбачено, що датою закриття поточного рахунку вважається наступний після проведення останньої операції за цим рахунком день. Якщо на поточному рахунку власника немає залишку коштів, а заява подана в операційний час банку, то датою закриття поточного рахунку є день отримання банком цієї заяви.

Проте, заява позивача про закриття рахунків залишена відповідачем без задоволення, платіжне доручення №7 на суму 628 032,54 грн. на перерахування залишку коштів з рахунку позивача №0401, відкритому у відповідача, на рахунок позивача №8482, відкритому у ПАТ КБ «Правекс-Банк» відповідачем не виконане.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що безпідставне невиконання банком розрахункових документів позивача є неналежним розрахунково-касовим обслуговуванням позивача та істотним порушенням Договору банком.

З огляду на викладене, позовні вимоги про розірвання Договору розрахунково-касове обслуговування від 18.12.2014 року №35817 правомірно визнано судом першої інстанції обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно з ч. 3 ст. 1075 Цивільного кодексу України залишок грошових коштів на рахунку видається клієнтові або за його вказівкою перераховується на інший рахунок в строки і в порядку, встановлені банківськими правилами.

Згідно з пп. 20.6 п. 20 Інструкції банк за наявності коштів на поточному рахунку, який закривається на підставі заяви клієнта, здійснює завершальні операції за рахунком (вимог на примусове списання (стягнення) коштів, виплати коштів готівкою, перерахування залишку коштів згідно з дорученням клієнта тощо).

З урахуванням того, що право власності є непорушним (ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України), а банк не має права встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження права позивача розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд (ч. 3 ст. 1066 Цивільного кодексу України), обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню є вимоги позивача про стягнення з банку залишків коштів на рахунку позивача у банку, розмір яких станом на 20.02.2015 року (згідно з наявної в матеріалах справи банківською випискою) становить 628 262,54 грн.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Заперечення скаржника, викладені у апеляційній скарзі, не приймається колегією суддів до уваги, оскільки не підтверджуються матеріалами справи та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає рішення суду першої інстанції по даній справі обґрунтованим та таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування чи зміни не вбачається, апеляційна скарга відповідача є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 25.05.2015 року по справі № 910/9060/15-г залишити без змін.

2. Матеріали справи № 910/9060/15-г повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя К.В. Тарасенко

Судді А.І. Мартюк

О.В. Тищенко