РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2015 року Справа № 913/636/15

Провадження №27/913/636/15

Суддя господарського суду Луганської області Байбак О.І.

при секретарі: Зоріній О.Г.

за участю представників сторін:

позивача: не з'явився

відповідача: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні господарського суду Луганської області справу № 913/636/15

за позовом Публічного акціонерного товариства "БМ Банк", м. Київ

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, смт. Слов'яносербськ, Луганська обл.

про стягнення 1828923,72 грн., -

встановив:

Публічне акціонерне товариство "БМ Банк", м. Київ (далі за текстом - позивач) звернулось до господарського суду Луганської області з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, смт. Слов'яносербськ, Луганська обл. (далі за текстом - відповідач) заборгованість за укладеним між сторонами договором відновлювальної кредитної лінії № 052/30/311013 від 31.10.2013 р., в загальному розмірі 1828923,72 грн., з яких:

1454954,50 грн. - заборгованість за кредитом;

360623,70 грн. - заборгованість за процентами;

13345,52 грн. - пеня за несвоєчасне погашення процентів.

Позов обґрунтовано з посиланням на неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань за укладеним між сторонами договором відновлювальної кредитної лінії № 052/30/311013 від 31.10.2013 р. щодо сплати заборгованості за кредитом, та відсотків за його користування.

Ухвалою господарського суду від 20.08.2015 р. позов прийнято до провадження, та призначено до розгляду в судовому засіданні 08.09.2015 р.

Ухвалою господарського суду від 08.09.2015 р. розгляд справи відкладено на 22.09.2015 р. в зв'язку з неявкою на судове засідання представників сторін.

Відповідач відзиву на позов не надав.

На судове засідання 22.09.2015 р. сторони своїх уповноважених представників повторно не направили.

Позивач надав суду клопотання (вх. № 3338/15 від 07.09.2015 р.) про розгляд справи за відсутності його представника.

З метою повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи суд вживав наступних заходів:

Як свідчить залучений до матеріалів справи витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (а. с. 28) адресою ОСОБА_1 є АДРЕСА_1.

Згідно із статтею 18 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, вони вважаються достовірними, доки до них не внесено відповідних змін.

Оскільки згідно з листом УДППЗ «Укрпошта» № 7/3/2015 (http://ukrposhta.ua/robota-ukrposhti-v-doneckij-ta-luganskij-oblastyax) остання тимчасово не здійснює поштові відправлення до м. Луганськ, направлення копій процесуальних документів на адресу відповідача за допомогою пошти виявилося неможливим.

Однак, з метою повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи, суд двічі розміщував на офіційному веб-порталі "Судова влада України" оголошення про час та місце розгляду даної справи (а. с. 4, 39). Крім того, повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи здійснювалося за допомогою телефонограм (а. с. 5, 38).

Телефонограми від 20.08.2015 р. та від 09.09.2015 р. відповідач прийняв особисто.

Тобто, відповідач повідомлений судом про час та місце розгляду справи, та таким чином мав можливість реалізувати власні процесуальні права в межах даної справи, проте відповідних дій, з невідомих суду причин, не вчиняв.

Враховуючи рекомендації, які містить інформаційний лист ВГСУ від 12.09.2014 № 01-06/1290/14 «Про Закон України "Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції", суд вжив всіх можливих заходів з метою повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи.

Зважаючи на вищевикладене, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності представника відповідача за наявними в справі документами та матеріалами, як це передбачено 75 ГПК України.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані суду докази та доводи, суд встановив:

Як свідчать матеріали справи, 31.10.2013 року між позивачем (далі - Банк) та відповідачем (далі - Позичальник) укладено договір відновлюваної кредитної лінії № 052/30/311013 (далі - Кредитний договір; а.с. 13-16), відповідно до умов якого банк зобов'язався надати на умовах цього договору, а позичальник зобов'язався отримати, належним чином використовувати та повернути в передбачені цим договором строки кредит у розмірі 2 000 000 грн. (надалі - Кредит) та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором.

Згідно з п. 1.2. договору, кредит надається у вигляді відновлювальної кредитної лінії з остаточним терміном повернення не пізніше 28 жовтня 2016 р. Кредит надається в період з 31.10.2013 р. до 28.10.2016 р.

Згідно з п. 1.6.1.1. договору, проценти за користування кредитом розраховуються банком на основі процентної ставки в розмірі 22 % річних, яка може бути змінена в порядку, визначеному цим договором.

За змістом п. 1.6.1.2. Кредитного договору, проценти нараховуються методом факт/факт для позичкової заборгованості в національній валюті України. При цьому проценти нараховуються на суму кредитних коштів, що фактично надані Банком Позичальнику і які ще не повернуті останнім відповідно до умов договору даного договору. Для розрахунку процентів день надання та день погашення кредиту вважаються одним днем.

Згідно з п. 1.6.1.3 Кредитного договору, перша сплата позичальником процентів відбувається не пізніше 30 листопада 2013 р. за період з першого дня видачі Кредиту по 25-го листопада 2013 року включно (з урахуванням положень п. 1.6.1.2 цього договору). Всі наступні сплати процентів відбуваються в розрахунку з 26-го числа попереднього місяця по 25-е число включно звітного місяця та сплачуються позичальником щомісячно не пізніше останнього робочого дня звітного місяця, а у разі повного строкового або дострокового погашення кредиту - одночасно з погашенням кредиту.

За змістом п. 4.3.3. кредитного договору, позичальник, зокрема, зобов'язаний у строки, обумовлені цим договором, погашати кредит та сплачувати плату (проценти) за користування кредитом, комісійні винагороди банку.

Відповідно до п. 2.1.3. кредитного договору, будь-яке невиконання позичальником зобов'язання або його частини в строки, визначені цим договором, породжує у Банка право відмінити наступні видачі кредиту (його частини), а у позичальника створює обов'язок достроково погасити заборгованість у повному обсязі в порядку, визначеному п. 2.3.2 цього договору.

Відповідно до п. 6.1.1. Кредитного договору, за порушення взятих на себе зобов'язань по поверненню суми кредиту та своєчасній сплаті процентів за користування кредитом та комісійних винагород, у визначені цим договором строки, позичальник зобов'язується сплатити на користь Банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожен день прострочення. Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язань припиняється через три роки від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно з п. 2.3.1. кредитного договору, Банк має право у випадку, якщо будуть мати місце будь-які або всі можливі випадки невиконання позичальником взятих на себе обов'язків та недотримання умов, передбачених цим договором та або документами забезпечення, вимагати (незважаючи на те, що в цьому договорі можуть бути інші умови) негайного повернення суми кредиту та всієї суми нарахованих процентів за користування кредитом (разом з будь-якими іншими нарахованими сумами або сумами, що підлягають сплаті по цьому договору) в т.ч. але не виключно, зокрема, якщо:

- позичальник не зможе вчасно сплатити суму кредиту, її частину або проценти за користування кредитом або будь-які інші суми, які підлягають сплаті за цим договором;

- з'являються обставини, які по обґрунтованому висновку банку призведуть до того, що позичальник не виконає свої зобов'язання за кредитним договором;

Матеріали справи свідчать про те, що позивач належним чином виконав взяті на себе зобов'язання, з 05.11.2013 р. по 21.01.2014 р. надавши відповідачу кредит в загальній сумі 1451954,50 грн., шляхом відкриття позичкового рахунку № НОМЕР_2, що підтверджуються випискою наданою позивачем випискою по зазначеному рахунку відповідача з 01.01.2000 р. по 09.08.2015 р. (а.с.12)

Однак, відповідач свої зобов'язання щодо сплати процентів у визначений договором строк не виконує, його заборгованість перед позивачем щодо сплати процентів станом на момент звернення останнього до суду з позовом по даній справі становить 360623,70 грн.

В зв'язку з несплатою відповідачем процентів за користування кредитом, позивач на підставі п. 2.3.1 кредитного договору вимагає стягнути з відповідача заборгованість в цілому за кредитним договором, тобто 1451954,50 грн. заборгованості за кредитом, та 360623,70 грн. заборгованості за процентами.

Крім того, в зв'язку з простроченням відповідачем своїх зобов'язань, позивачем також нараховано йому 13345,52 грн. пені за несвоєчасне погашення процентів за період з 01.08.2014 р. по 09.08.2015 р.

Обставини щодо несплати існуючої заборгованості стали підставами для звернення позивача до суду з позовом по даній справі.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам суд виходить з наступного:

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі статтею 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до вимог ст. ст. 32, 34 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно з ч. 3 ст. 346 ГК України, кредити надаються банком під відсоток. Надання безвідсоткових кредитів забороняється, крім випадків, передбачених законом.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Частиною 2 ст. 10561 ЦК України встановлено, що розмір процентів, тип процентної ставки (фі ксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вже було зазначено вище, факт належного виконання позивачем своїх зобов'язань за кредитним договором та порушення відповідачем умов зазначеного договору щодо сплати кредиту, та процентів за його користування підтверджується матеріалами справи, та відповідачем жодним чином не спростований.

Розрахунок існуючої заборгованості позивачем здійснено арифметично вірно, на підставі умов укладеного між сторонами договору та відповідних вимог чинного законодавства України.

За змістом п. 2.3.1. кредитного договору, будь-яке невиконання позичальником зобов'язання або його частини в строки, визначені цим договором, породжує у позичальника обов'язок достроково погасити заборгованість за кредитним договором у повному обсязі.

Суд також враховує, що положення п. 2.3.2 договору стосуються порядку дострокового виконання відповідачем своїх зобов'язань за кредитним договором в добровільному порядку, та не спростовують права банку вимагати стягнення всієї існуючої заборгованості за зазначеним кредитним договором у судовому порядку на підставі п. 2.3.1. цього договору.

За таких обставин, вимоги позивача про стягнення з відповідача 1454954,50 грн. заборгованості за кредитом та 360623,70 грн. заборгованості за процентами є законними, обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Стаття 216 Господарського кодексу України передбачає відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим кодексом, іншими законами і договором.

Згідно з п. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

За змістом ст. ст. 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Як вже було зазначено вище, позивачем було заявлено до стягнення з відповідача 13345,52 грн. пені за несвоєчасне погашення процентів за період з 01.08.2014 р. по 09.08.2015 р.

Однак, згідно зі ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014р. № 1669-VII на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція.

Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.

Зазначеним законом, що є спеціальним, дія якого поширюється лише на певне коло суб'єктів, визначаються тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб'єктів господарювання, що здійснюють або здійснювали господарську діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення.

На виконання ст. 6 Закону Національний банк України направив всім банкам лист від 27.10.2014р. № 18-112/64138 про необхідність суворого і безумовного дотримання вимог ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» та повідомив, що невиконання законних вимог є підставою для застосування для порушників адекватних заходів впливу.

Згідно з ч. 5 ст. 11 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на Кабінет Міністрів України покладено обов'язок у 10-денний строк з дня опублікування вказаного Закону затвердити перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014, у період з 14 квітня 2014 року до її закінчення (далі - Перелік).

Розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1053-р від 30.10.2014р. був затверджений перелік населених пунктів, до якого включено м. Слов'яносербськ, де проводив свою господарську діяльність відповідач.

05.11.2014р. Кабінетом Міністрів України прийнято нове розпорядження № 1079-р, яким зупинено дію розпорядження КМУ від 30.10.2014р. № 1053-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція».

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 26.01.2015р. у справі №826/18327/14 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Тар Альянс» до Кабінету Міністрів України визнано нечинним розпорядження Кабінету Міністрів України № 1079-р від 05.11.2014р. «Про зупинення дії розпорядження Кабінету Міністрів України» від 30.10.2014р. № 1053-р».

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 02.04.2015р. постанова Окружного адміністративного суду м. Києва від 26.01.2015р. у зазначеній адміністративній справі залишена без змін і набрала законної сили відповідно до ст. 254 КАС України.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України К/800/19383/15 від 28.07.2015р. постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 26.01.2015р. та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 02.04.2015р. скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Таким чином, на даний час дія розпорядження Кабінету Міністрів України від 30.10.2014р. № 1053-р зупинена на підставі розпорядження Кабінету Міністрів України №1079-р від 05.11.2014р., однак воно не скасоване і не визнано незаконним (недійсним).

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України. Закріплене в ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» право суб'єкта господарювання, який проводив та/або проводить свою господарську діяльність на території, де проводилась або проводиться антитерористична операція, бути звільненим від відповідальності за несвоєчасне повернення кредиту на період проведення антитерористичної операції не може бути ілюзорним, носити декларативний характер. Зазначене право повинно бути гарантованим, незалежно від того, що державним органом повною мірою не забезпечено передумови виконання зазначеного Закону і з цієї причини не може бути відмовлено судом в захисті законного права відповідача.

Крім того, статтею 1 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» встановлено, що районом проведення антитерористичної операції є визначені керівництвом антитерористичної операції ділянки місцевості або акваторії, транспортні засоби, будівлі, споруди, приміщення та території чи акваторії, що прилягають до них і в межах яких проводиться зазначена операція.

Відповідно до рішення РНБО України від 13.04.2014р., введеного в дію Указом Президента України від 14.04.2014р. № 405/2014, Антитерористичним центром при Службі безпеки України, видано наказ від 07.10.2014р. № 33/6/а «Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення», згідно з яким визначено районом проведення антитерористичної операції Донецьку та Луганську області з 07.04.2014р.

Отже, проведення з 07.04.2014р. антитерористичної операції на території Луганської області, до складу якої відноситься м. Слов'яносербськ, визначено компетентним органом у сфері боротьби з тероризмом.

Разом з тим, проведення антитерористичної операції на території м. Слов'яносербськ є загальновідомим фактом, тобто таким, що з урахуванням вимог ст. 35 ГПК України, взагалі не потребує доведенню, оскільки зазначене місто нині окуповане незаконними збройними формуваннями, тобто перебуває на тимчасово окупованій території.

Відповідно до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців відповідач зареєстрований в м. Словяносербськ, Луганської області.

Отже, з урахуванням вищевикладеного та визначеної компетентним органом території проведення антитерористичної операції та терміну її проведення, норми ст.2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» щодо введення мораторію на нарахування пені підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Аналогічної правової позиції дотримується і Донецький апеляційний господарський суд, зокрема в постановах по справам № 908/1743/15, № 922/989/15, № 905/4017/14, № 913/62/15, 908/2285/15 та багатьом іншим.

За таких обставин вимоги позивача в частині стягнення з відповідача 13345,52 грн. пені за несвоєчасне погашення процентів за період з 01.08.2014 р. по 09.08.2015 р. задоволенню не підлягають.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

З урахуванням вимог ст. 44, ч. 2 ст. 49 ГПК України, судовий збір в сумі 36578,48 грн. підлягає покладенню на відповідача, як на сторону, з чиєї вини виник спір у даній справі, незалежно від результатів розгляду справи.

Керуючись ст. ст. 22, 44, 49, 75, 84, 85 ГПК України, господарський суд, -

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2, адреса: АДРЕСА_1; ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства "БМ Банк" (адреса: м. Київ, бульвар Т. Шевченка, 37/122; ідентифікаційний код 33881,50 грн. заборгованості за кредитом, 360623,70 грн. заборгованості за процентами, 36578,48 грн. грн. судового збору.

В решті позову відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя Байбак О.І.