ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

14.09.15р. Справа № 904/6307/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю промислове підприємство "ЗІП",м.Дніпродзержинськ Дніпропетровської області

до Приватного акціонерного товариства "Нікопольський ремонтний завод", м. Нікополь Дніпропетровської області

про стягнення 7 596,47 грн.

Суддя Мілєва І.В.

Представники:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: не з'явився;

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю промислове підприємство "ЗІП" звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства "Нікопольський ремонтний завод" про стягнення 7 596,47 грн., з яких: 4044,60грн.-основний борг, 3005,14грн.-інфляційні втрати, 381,18грн.-пеня, 165,55грн.-3% річних.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем умов договору поставки №120713/1 від 12.07.2013р., в частині оплати поставленого товару.

Ухвалою суду від 17.07.2015р. порушено провадження у справі та призначено судове засідання на 25.08.2015р.

25.08.2015р. від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

25.08.2015р. розгляд справи відкладено на 14.09.2015р.

Представник позивача у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується протоколом судового засідання від 25.08.2015р., в якому відображені відомості про явку сторін. 25.08.2015р. позивач подав заяву про розгляд справи за його відсутності його представника.

У судове засідання представник відповідача не з'явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення поштового відправлення (ухвали суду), яке отримано відповідачем 31.08.2015р.

Суд вважає, що відповідач не скористався своїм правом на участь у судовому засіданні.

Дослідивши матеріали справи, господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

12.07.2013р. між Товариством з обмеженою відповідальністю промислове підприємство "ЗІП" (постачальник) та Приватним акціонерним товариством "Нікопольський ремонтний завод" )покупець) було укладено договір № 120713/1.

Постачальник зобов'язується поставити, а покупець прийняти та оплатити продукцію матеріально-технічного призначення, надалі іменовану як товар. Найменування, асортимент, номенклатура, сортамент, кількість, ціна, умови і терміни поставки товару вказані у специфікаціях, оформлених у вигляді додатків до цього договору, які є невід'ємною його частиною (п. 1.1. договору).

Ціна товару, що поставляється за цим договором, визначається в гривнях і вказана в специфікаціях до цього договору. Ціна товару не включає ПДВ, порядок нарахування якого встановлений Податковим кодексом України (п. 2.3. договору).

Ціна товару, зазначена у додатках до цього договору, є фіксованою і не підлягає збільшенню (п. 2.3. договору).

Товар поставляється партіями в терміни узгоджені сторонами в специфікаціях (п. 3.2. договору).

Дата поставки і дата переходу права власності вказані в специфікаціях до цього договору (п. 3.7. договору).

Розрахунки за цим договором проводяться покупцем шляхом перерахування грошових коштів у розмірі вартості партії товару на рахунок постачальника на підставі виставлених постачальником рахунків за фактом поставки кожної узгодженої сторонами партії товару протягом 60 календарних днів, що обчислюються з дня наступного за днем постачання даної партії товару та виставлення рахунку на оплату даної партії товару. Сторони в специфікаціях на поставку кожної конкретної партії товару можуть погоджувати інший порядок розрахунків, відмінний від порядку, зазначеного в цьому пункті, як щодо всієї партії товару, так і щодо окремих найменувань товару, що входять в дану партію (4.1. договору).

У разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов'язань за цим договором, винна сторона несе відповідальність відповідно до чинного законодавства України з відшкодуванням добросовісної стороні фактично завданих збитків (7.1. договору).

Цей договір вступає в силу з моменту фактичного підписання його повноважними представниками сторін і діє до 31.12.2014р., а в частині невиконання зобов'язань за договором, - до повного виконання сторонами прийнятих на себе зобов'язань (п. 10.1. договору).

05.12.2013р. сторонами підписана та скріплена їх печатками специфікація № 120713/1/3 (а.с.13) на постачання позивачем товару, а саме: ґрунтовка ГФ-021 червоно-коричнева у кількості 301,000 кг на суму 4044,60грн., також у вищевказаній специфікації сторони узгодили умови оплати товару, а саме: протягом 63 календарних днів з моменту поставки і виставлення рахунку на оплату.

Позивач на виконання умов договору та специфікації № 120713/1/3 поставив відповідачу товар, а саме: ґрунтовка ГФ-021 червоно-коричнева у кількості 301,000 кг на загальну суму 4 044,60грн. з ПДВ, що підтверджується підписаною сторонами видатковою накладною № ГП-0011345 від 26.12.2013р. (а.с. 14).

Позивач зазначає, що відповідач не оплатив поставлений позивачем товар у сумі 4044,60грн., що й стало причиною звернення до суду.

Доказів оплати поставленого товару в сумі 4 044,60 грн. відповідач не надав. У відзиві вказав, що строк оплати не настав, оскільки позивач не надав докази виставлення рахунку.

Відповідно до ч.1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобовязаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або законом не встановлений інший порядок оплати.

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму (ч.1 ст.712 Цивільного кодексу України).

За договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 265 Господарського кодексу України).

Субєкти господарювання повинні виконувати господарські зобовязання належним чином, відповідно до закону, інших правових актів, договору (п. 1 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України).

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 Цивільного кодексу України).

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України).

Якщо у зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України).

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 Цивільного кодексу України).

Таким чином, позовні вимоги щодо стягнення основного боргу у розмірі 4 044,60 грн. є правомірними та підлягають задоволенню.

Позивач розрахував та просить стягнути з відповідача пеню в розмірі 381,18 грн.

Відповідно до ч.1 ст.230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з ч.ч.4, 6 ст.231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Оскільки законом, у даному випадку, не передбачено розмір штрафних санкцій, то застосовуються санкції, передбачені договором.

У разі несвоєчасного здійснення розрахунків за цим договором покупець виплачує постачальнику пеню в розмірі не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який нараховується пеня, від неоплаченої суми за кожен день прострочення (п. 7.5. договору).

Як вбачається з наведеного пункту договору сторони не встановили конкретний розмір пені, а лише обмежили її розмір подвійною обліковою ставкою Національного банку України (не більше подвійної облікової ставки Національного банку України).

Оскільки сторони не узгодили в договорі конкретний розмір пені, то нарахування пені у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України є неправомірним.

Відповідач проив у відзиві застосувати позовну завність до вимог про стягнення пені.

Відповідно до статей 256, 257 Цивільного кодексу України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до п.1 ч.2 ст. 258 Цивільного кодексу України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 статті 261 Цивільного кодексу України).

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 3, 4 ст.267 Цивільного кодексу України).

Відповідно до абз.1,2 п.2.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. №10 Про деякі питання практики застосування позовної давн6ості у вирішення господарських спорів за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Суд вважає за необхідне відмовити в позові в частині стягнення пені з підстав його необґрунтованості, тому позовна давнфість в даному випадку не застосовується.

Позивач нарахував та просить стягнути за період з 28.02.2014р. по 10.07.2015р.: 3% річних в розмірі 165,55 грн.; інфляційні втрати в розмірі 3 005,14 грн.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З огляду на викладене, позовні вимоги є такими, що підлягають частковому задоволенню на загальну суму 7 215,29 грн., з яких: 4 044,60 грн. - основний борг, 165,55 грн. - 3% річних , 3 005,14 грн. інфляційні втрати.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог: на позивача 91,72 грн. (5,02 %), на відповідача 1 735,28 грн. (94,98 %).

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст.1, 33, 34, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Нікопольський ремонтний завод" (53201, Дніпропетровська область, м. Нікополь, пр. Трубників, буд. 56, ідентифікаційний код 31167067) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ""ЗІП" (51901, Дніпропетровська область, м. Дніпродзержинськ, вул. Широка, буд. 107-а, ідентифікаційний код 21875464) 7 215,29 грн., з яких: 4 044,60 грн. - основний борг, 165,55 грн. - 3% річних, 3 005,14 грн. інфляційні втрати, про що видати наказ.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з (53201, Дніпропетровська область, м. Нікополь, пр. Трубників, буд. 56, ідентифікаційний код 31167067) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ""ЗІП" (51901, Дніпропетровська область, м. Дніпродзержинськ, вул. Широка, буд. 107-а, ідентифікаційний код 21875464) витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 735,28 грн., про що видати наказ.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржено до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня його оголошення, а у разі якщо в судовому засідання було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 21.09.2015

Суддя ОСОБА_1