ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" вересня 2015 р. Справа № 914/1753/15

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Дубник О.П.

Суддів Матущака О.І.

ОСОБА_1

при секретарі судового засідання Довгополові А.О.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства (ПрАТ) Галичина, б/н від 02.07.15 (вх. № 01-05/3145/15 від 14.07.2015 року)

на рішення Господарського суду Львівської області від 15.06.15 р.

у справі № 914/1753/15 (суддя Мазовіта А.Б.)

за позовом Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю (СГ ТзОВ) «Горуцьке», с. Гірське, Львівська область

до ПрАТ «Галичина», м. Радехів, Львівська область

про стягнення 151 550 грн. 96 коп.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_2, керівник;

від відповідача: не зявився (належним чином повідомлений).

Причини зміни колегії по розгляду даної справи викладені у розпорядженнях голови Львівського апеляційного господарського суду від 16.07.2015р. та від 08.09.2015р.

Судом розяснено права та обовязки, передбачені ст. ст. 20, 22, 28 Господарського процесуального кодексу України (надалі ГПК України).

Відводів складу суду в порядку ст.20 ГПК України не заявлялось. Заяв про технічну фіксацію судового процесу від учасників судового процесу не надходило у звязку із чим хід судового засідання фіксується у протоколі судового засідання.

Причини відкладення розгляду справи викладено в ухвалі суду від 08.09.2015р.

В судовому засіданні представник позивача доводи апеляційної скарги заперечив і просив суд оскаржуване судове рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідач участі уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлявся, що підтверджується наявними у матеріалах справи повідомленням про вручення поштового рекомендованого відправлення (а. с. 101) та копією списків згрупованих рекомендованих відправлень Львівського апеляційного господарського суду від 09.09.2015р. (а. с. 133).

Рішенням Господарського суду Львівської області від 15.06.2015 р. (суддя Мазовіта А.Б.) позовні вимоги СГ ТзОВ Горуцьке до ПрАТ Галичина про стягнення 151 550 грн. 96 коп. задоволено частково та стягнуто з відповідача на користь позивача 93 318грн. 69 коп. основного боргу, 6 648 грн. 86 коп. пені, 46 301 грн. 64 коп. інфляційних втрат, 2 925 грн. 23 коп. судового збору.

Приймаючи вказане вище рішення, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем по справі належним чином доведено факт передачі товару покупцю за договором купівлі-продажу № 52 від 01.01.2014р. та через несвоєчасність оплати останнім прийнятого товару на підставі ст. ст. 509, 530, 599, 610, 612, 625, 626 ЦК України та ст. ст. 193, 230, 231, 232 ГК України, здійснивши власний перерахунок пені та інфляційних втрат, суд першої інстанції задоволив заявлений позивачем позов частково.

Не погоджуючись із прийнятим вище рішенням в частині стягнення пені та інфляційних втрат, ПрАТ «Галичина» оскаржило таке в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі скаржник наголошує, що позивачем неправомірно визначено період стягнення оскаржуваних сум та розрахунок суми позову є завищеним.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач доводи апеляційної скарги заперечив і зазначив, що місцевий господарський суд прийняв правомірне рішення, повно та обєктивно дослідивши обставини справи та у відповідності до норм чинного законодавства.

Колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду, керуючись нормами ст. 101 ГПК України щодо меж перегляду справи в апеляційній інстанції, враховуючи те, що участь сторін по справі обовязковою не визнавалась, вважає, що є можливим прийняти за наслідками розгляду апеляційної скарги постанову в даному судовому засіданні.

Вивчивши матеріали справи в сукупності з апеляційною скаргою та відзивом на неї, заслухавши в судових засіданнях думку присутнього представника позивача, оцінивши зібрані докази по справі, судова колегія Львівського апеляційного Господарського суду прийшла до висновку про відсутність підстав для скасування рішення Господарського суду Львівської області від 15.06.2015р. При цьому апеляційний суд встановив наступні обставини та керувався такими мотивами.

Згідно ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Стаття 174 Господарського кодексу України передбачає, що господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Статтею 509 ЦК України визначено, що зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Відповідно до ч. 1, 3, 5 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

З матеріалів справи вбачається, що 01.01.2014 р. між СГ ТзОВ «Горуцьке» та ПрАТ «Галичина» укладено договір №52 купівлі-продажу молока.

Відповідно до п. 1.1. зазначеного договору СГ ТзОВ «Горуцьке» продає, а ПрАТ «Галичина» купляє молоко по базовому вмісту жиру-білка (40:60), що відповідає за якістю діючим стандартам, технічним умовам, ветеринарним і санітарним вимогам за ціною, що зазначено в додатку №1 та оплачує його вартість відповідно до умов договору.

Продавець зобовязується своєчасно передавати товар покупцю належної якості, а покупець зобовязується прийняти товар та здійснити оплату за нього, згідно затвердженого сторонами протоколу погодження ціни на товар (додатку №1 до договору), який є невідємною частиною даного договору (п. 2.1. договору).

Позивачем до матеріалів справи долучено ряд приймальних квитанцій (оригінали яких оглянуті судом першої інстанції в судовому засіданні), зокрема: №000000014-ZG-001178 від 31.07.2014р., №000000016-ZG-001178 від 31.07.2014р., №000000018-ZG-001178 від 30.09.2014р., №000000020-ZG-001178 від 31.10.2014р., що свідчать про виконання умов укладеного договору продавцем на загальну суму на загальну суму 93 318 грн. 69 коп.

Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно п. 4.2. договору оплата за товар продавцю по цьому договору здійснюється покупцем в безготівкову або готівковому порядку протягом 20 календарних днів з моменту передачі товару покупцю.

Статтею 599 ЦК України визначено, що зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

В порушення умов договору та норм чинного законодавства покупець не оплатив поставленого йому товару, у звязку із чим, позивачем надсилались (докази їх надсилання містяться в матеріалах справи) такому претензії за вих. №57 від 19.11.2014 р., №57 від 01.12.2014 р., №11 від 09.04.2015р., в яких відповідача повідомлялось про необхідність сплати боргу.

Вказані претензії залишені відповідачем без відповіді.

Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Частиною другою цієї ж норми права визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Частиною 4 ст. 231 ГК України встановлено, що у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Частиною 6 ст. 232 ГК України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня коли зобовязання мало бути виконано.

Згідно п. 5.3. договору, у випадку порушення термінів оплати, передбачених цим договором, покупець сплачує на користь продавця пеню у розмірі 0,04% від простроченої суми за кожен день прострочення.

З доданого позивачем розрахунку вбачається, що відповідачу останнім нараховано пеню за період часу з 17.07.2014р. по 30.04.2015р. (з моменту поставки) в розмірі 10142, 83 грн. та інфляційні втрати з липня 2014р. по квітень 2015р. в сумі 48 089 грн. 44коп.

Однак, умовами договору визначено, що оплата за товар здійснюється покупцем протягом 20 календарних днів з моменту передачі товару покупцю. За бажанням покупця розрахунок може бути здійснено шляхом авансового платежу (п. 4.2. договору).

Таким чином прострочення зобовязання щодо оплати вартості товару, поставка якого оформлена сторонами приймальною квитанцією №000000014-ZG-001178 від 31.07.2014р. відбулося 21.08.2014р., приймальною квитанцією №000000016-ZG-001178 від 31.08.2014р. 21.09.2014р., приймальною квитанцією №000000018-ZG-001178 від 30.09.2014р. 21.10.2014р., приймальною квитанцією №000000020-ZG-001178 від 31.10.2014р. 21.10.2014р.

У п. 2.9. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 р. №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» зазначено, що за приписом статті 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань» та частини другої статті 343 ГК України розмір пені за прострочку платежу не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Якщо в укладеному сторонами договорі зазначено вищий розмір пені, ніж передбачений у цій нормі, застосуванню підлягає пеня в розмірі згаданої подвійної облікової ставки.

Як правомірно зроблено висновок місцевим господарським судом, визначений у договорі сторонами розмір пені не перевищує подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нарахована пеня, а тому застосування позивачем вищевказаного розміру пені є правомірним.

Таким чином, у відповідності з вимогами п. 6 ст. 232 ГК України, нарахування пені за порушення відповідачем строків оплати вартості товару, який передано згідно приймальної квитанції №000000014-ZG-001178 від 31.07.2014 р. припиняється 20.02.2015 р., згідно приймальної квитанції №000000016-ZG-001178 від 31.08.2014 р. припиняється 20.03.2015 р., згідно приймальної квитанції №000000018-ZG-001178 від 30.09.2014 р. припиняється 20.04.2015 р., тобто через шість місяців з дня коли зобовязання мало бути виконаним.

Після проведення перерахунку нарахування пені судом першої інстанції, суд апеляційної інстанції погоджується із його висновками про те, що з відповідача на користь позивача слід стягнути 6 648 грн. 86 коп. пені за прострочення оплати вартості товару.

Постановою Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 р. №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» визначено, що індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція.

Нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобовязання.

В листі Верховного Суду України від 03.04.1997 р. №62-97р «Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ» зазначається, що індекс інфляції розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць; тому умовно слід рахувати, що сума, внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, наприклад, травня, індексується за період з врахуванням травня, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця червня.

Судова колегія Львівського апеляційного господарського суду погоджується із Господарським судом Львівської області і вважає, що з відповідача на користь позивача за неналежне виконання умов договору купівлі-продажу № 52 від 01.01.2014р. слід стягнути 46 301 грн. 64 коп. інфляційних втрат.

З тексту апеляційної скарги вбачається неоспорюваність відповідачем нарахованої позивачем суми основного боргу, не погоджується такий із нарахуванням розміру пені та інфляційних втрат, вважаючи, що позивачем невірно визначено періоди їх нарахування, що й спричинило завищення розміру таких.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що Господарський суд Львівської області також не погодився із періодами нарахування пені та інфляційних втрат визначених позивачем і змінив такі, при цьому виходив із настання обовязку оплати відповідачем товару протягом 20 календарних днів з моменту передачі товару позивачем.

На підставі наведеного, судова колегія Львівського апеляційного господарського суду зазначає, що оскаржуване судове рішення слід залишити без змін, а апеляційну скаргу ПрАТ «Галичина» - без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 49 ГПК України судовий збір за розгляд апеляційної скарги слід залишити за апелянтом.

Керуючись ст. ст. 103, 105 ГПК України, ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Львівської області від 15.06.2015р. у цій справі без змін.

2. Судові витрати покласти на ПрАТ Галичина.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку згідно з Розділом ХІІ-І Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови підписано 23.09.2015р.

Головуючий суддя Дубник О.П.

Суддя Матущак О.І.

Суддя Скрипчук О.С.