РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.09.2015Справа №910/20020/15

За позовом Публічного акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Еквівес"

про стягнення грошових коштів

Суддя Цюкало Ю.В.

У засіданні брали участь:

від позивача: Колесніченко І.В. - за довіреністю від 31.10.2014р.;

від відповідача: не з'явились.

В судовому засіданні 14 вересня 2015 року, відповідно до положень ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

СУТЬ СПОРУ:

В серпні 2015 року до канцелярії Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат" (позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Еквівес" про стягнення 12 120,00 грн. штрафу.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань за Договором поставки № 169 від 29.01.2015р.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.08.2015р. суддею Цюкало Ю.В. прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження по справі №910/20020/14. Розгляд справи призначено на 14.09.2015р.

Клопотання щодо фіксації судового процесу учасниками процесу не заявлялось, у зв'язку з чим, розгляд справи здійснювався без застосуванням засобів технічної фіксації судового процесу у відповідності до статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Судом враховано, що відповідно до п. 3.9. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для повного та об'єктивного вирішення справи, розгляд справи відбувався з урахуванням положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд, -

ВСТАНОВИВ:

29.01.2015 року між Публічним акціонерним товариством «Криворізький залізорудний комбінат» (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю (постачальник) (разом - сторони) укладено Договір поставки № 169 (копія Договору в справі, далі по тексту - Договір або Договір поставки), відповідно до п. 1.1. якого, постачальник зобов'язується поставити і передати у власність покупця, а покупець прийняти й оплатити товар, у порядку й на умовах, передбачених договором.

Позивач стверджує, що через неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов'язань щодо своєчасної поставки товару за Договором поставки № 169 від 29.01.2015р., з останнього підлягає стягненню штраф в розмірі 12 120,00 грн. штрафу.

Оцінивши наявні в матеріалах справи документи та дослідивши в судовому засіданні докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

У відповідності до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язань - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Згідно зі ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 655 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) сплатити за нього певну грошову суму.

Як встановлено судом, 29.01.2015 року між сторонами укладено Договір поставки № 169, відповідно до п. 1.1. якого, постачальник зобов'язується поставити і передати у власність покупця, а покупець прийняти й оплатити товар, у порядку й на умовах, передбачених договором.

Найменування, асортименти, кількість, комплектність товару обумовлюються сторонами у специфікації, що є невід'ємною частиною договору (п. 1.2. Договору).

Згідно з п. 3.1. Договору базові умови поставки визначаються відповідно до умов Інкотермс (у редакції 2010 року), установлені у специфікації. Товар за договором поставляється у строки, зазначені у специфікації (п. 3.2. Договору).

Ціна за одиницю товару встановлюється сторонами у специфікації; загальна сума договору визначається загальною вартістю товару, що підлягає поставці у відповідності із специфікаціями до договору (п.п. 4.1., 4.2. Договору).

Відповідно до специфікації № 1 від 29.01.2015 до Договору поставки № 169 відповідач зобов'язався поставити, а позивач - прийняти та оплатити насос К-80-50-200 вартістю 6 600,00 грн. та насосний агрегат ЦНСА-13-105 вартістю 54 000,00 грн.

Умовами пункту 4 специфікації № 1 встановлено, що поставка товару здійснюється у 1 кварталі 2015 року, протягом 30 календарних днів з моменту отримання письмової заявки покупця.

Судом встановлено, що позивач звернувся до відповідача із заявкою про здійснення поставки товару, передбаченого специфікацією. Вказана заявка отримана відповідачем 06.02.2015 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

Листом № 279 від 16.02.2015 року відповідачем повідомлено позивачу, що поставка товару буде здійснена в першій декаді березня 2015 року.

11 березня 2015 року, 30 березня 2015 року та 09 квітня 2015 року відповідачем поставлено позивачу товар за Договором поставки, що підтверджується видатковими накладними №№ Е-283 на суму 32 222,96 грн., Е-356 на суму 33 753,92 грн. та Е-185 на суму 8 250,41 грн.

15.04.2015 року сторонами було укладено Додаткову угоду № 1 від 15.04.2015 року, якою встановлено новий строк поставки за п. 4 Специфікації № 1 від 29.01.2015 року до Договору поставки № 169 від 29.01.2015р. - 1-2 квартал 2015 року, протягом 30 календарних днів з моменту отримання письмової заявки покупця.

Позивач звернувся до відповідача із письмовою вимогою № 53-02/1470 від 19.05.2015 року, якою просив оплатити 12 120,00 грн. штрафу відповідно до п. 7.2. Договору, оскільки останнім було порушено строки поставки товару за вказаним правочином.

У відповідь відповідач звернувся до позивача із листом № 1780 від 26.05.2015 року, у якому вказав, що для поставки товару, відповідно до вимог Додаткової угоди № 1 від 15.04.2015 року, позивач повинен був звернутися до відповідача із новою заявкою на поставку товару за Договором.

Враховуючи викладене, строк поставки товару відповідно до п. 4 Специфікації № 1 від 29.01.2015 року, з урахуванням Додаткової угоди № 1 від 15.04.2015 року, настав протягом 30 календарних днів з моменту отримання письмової заявки позивача, тобто 10.03.2015 року (09.03.2015 року - вихідний день). З урахуванням того, що товар відповідачем поставлено 11 березня 2015 року, 30 березня 2015 року та 09 квітня 2015 року, суд дійшов висновку про порушення останнім обов'язку поставити товар в строк, передбачений п. 4 Специфікації № 1 від 29.01.2015 року.

При цьому, судом відхиляються посилання відповідача, зазначені в листі № 1780 від 26.05.2015 року в частині того, що на підставі Додаткової угоди № 1 від 15.04.2015 року, позивач повинен був звернутися до нього із новою заявкою на отримання товару, оскільки вказаною угодою не змінено порядку поставки товару, передбаченого п. 4 Специфікації № 1 від 29.01.2015 року.

Згідно з ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання може забезпечуватись неустойкою, порукою, заставою, притриманням, завдатком.

Статтею 611 Цивільного кодексу України зазначено, що одним з наслідків порушення зобов'язання є оплата неустойки (штрафу, пені) - визначеної законом чи договором грошової суми, що боржник зобов'язаний сплатити кредитору у випадку невиконання чи неналежного виконання зобов'язання, зокрема у випадку прострочення виконання.

У відповідності до ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбаченому у Господарському кодексі України, іншими законами та договором.

Частиною 1 ст. 549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойка - це грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Згідно з нормою ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Так, згідно з ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Згідно з п. 7.2. Договору за порушення погоджених строків поставки, а також за прострочення строку повернення внесеної покупцем передоплати, чи вартості товару, який не було поставлено постачальник сплачує покупцеві штраф у розмірі 20% від суми специфікації, при виконанні зобов'язань за якою відбулося таке порушення.

Виходячи з того, що сторони умовами Договору передбачили застосування у разі порушення терміну поставки товару штраф у розмірі 20% від суми специфікації; спірні правовідносини є господарськими, а відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України господарські санкції, застосовуються за порушення будь-яких господарських зобов'язань, а не тільки за невиконання грошового зобов'язання, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення штрафу за прострочення виконання негрошового зобов'язання є обґрунтованою.

Суд, перевіривши розрахунок штрафу, наданий позивачем, дійшов висновку про його обґрунтованість, у зв'язку із чим з відповідача, підлягає стягненню 12 120,00 грн. штрафу.

Судові витрати по сплаті судового збору відповідно до положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКВІВЕС" (02094, м. Київ, вулиця Червоногвардійська, будинок 8, офіс 199, ідентифікаційний код 37502259), з будь-якого рахунку виявленого державним виконавцем під час виконання рішення суду, на користь Публічного акціонерного товариства "КРИВОРІЗЬКИЙ ЗАЛІЗОРУДНИЙ КОМБІНАТ" (50029, Дніпропетровська обл., місто Кривий Ріг, вулиця Симбірцева, будинок 1А, ідентифікаційний код 00191307, п/р 0733 в ПАТ КБ «Приватбанк», МФО 321842), або на будь-який інший рахунок, виявлений державним виконавцем під час виконання рішення суду, грошові кошти: 12 120,00 грн. (дванадцять тисяч сто двадцять гривень) штрафу та 1 827,00 грн. (одна тисяча вісімсот двадцять сім гривень) судового збору. Видати наказ.

3. Копію даного рішення направити відповідачу у справі № 910/20020/15.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 18.09.2015р.

Суддя Ю.В. Цюкало