ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

"09" вересня 2015 р. Справа № 911/2277/15

за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Бровари,

до відповідача фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, с. Жердова Броварського району,

про стягнення 52 500,00 грн.

Головуючий суддя О.В. Конюх;

Суддя Д.Г.Заєць;

Суддя Т.Д.Лилак

представники сторін:

від позивача: ОСОБА_3, уповноважений, довіреність від 19.12.2014р. б/н;

від відповідача: ОСОБА_4, уповноважений, довіреність від 03.10.2014р. №1234;

СУТЬ СПОРУ:

позивач - фізична особа-підприємець ОСОБА_1, м. Бровари, звернувся до господарського суду Київської області з позовом від 28.05.2015р. до відповідача - фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, с. Жердова Броварського району, якому просить суд стягнути з відповідача 52 500,00 грн. заборгованості, з яких: 17 500,00 грн. боргу з орендної плати за договором №001 від 01.06.2013р. та неустойка в сумі 35 000,00 грн., а також покласти на відповідача витрати по сплаті судового збору.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням господарського суду Київської області від 03.03.2015р. у справі №911/225/15, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 17.06.2015р., встановлено факт припинення укладеного між позивачем та відповідачем договору оренди приміщення з 15.11.2014р., зобов`язано відповідача звільнити від належного їй майна приміщення за адресою: АДРЕСА_1, що належить фізичній особі - підприємцю ОСОБА_1. Проте відповідач приміщення за актом приймання-передачі позивачу не передав, у зв'язку з чим позивачем нараховано орендну плату за період фактичного користування приміщенням, а саме за грудень 2014р. - травень 2015р. в розмірі 17 500,00 грн. та на підставі частини 2 ст. 785 Цивільного кодексу України неустойку в розмірі 35 000,00 грн. за прострочення повернення орендованого приміщення після припинення дії договору №001 від 01.06.2013р.

Ухвалою господарського суду Київської області від 02.06.2015р. позовну заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 прийнято до розгляду, порушено провадження у справі №911/2277/15 та призначено справу до розгляду в засіданні суду на 30.06.2015р.

В судовому засіданні 30.06.2015р. оголошено перерву в судовому засіданні до 14.07.2015р., про що представників сторін повідомлено особисто під розпис.

30.06.2015р. до господарського суду Київської області надійшла заява позивача від 19.06.2015р. про уточнення та збільшення позовних вимог, в якій позивач просив суд стягнути з відповідача 73 500,00 грн. заборгованості, з яких: 24 500,00 грн. заборгованості за фактичне користування приміщенням за грудень 2014р.-червень 2015р. та неустойку в сумі 49 000,00 грн.

Ухвалою господарського суду Київської області від 14.07.2015р. зазначену заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про збільшення позовних вимог прийнято до розгляду, зазначено, що справа розглядатиметься в редакції позовних вимог відповідно до вищевказаної заяви про стягнення з відповідача - фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 73 500,00 грн. заборгованості, з яких: 24 500,00 грн. заборгованості за фактичне користування приміщенням за період грудень 2014р. - червень 2015р. та неустойка в сумі 49 000,00 грн. В судовому засіданні 14.07.2015р. судом оголошено перерву в порядку частини третьої ст. 77 ГПК України до 21.07.2015р. до 10 год. 30 хв., про що повноважним представникам обох сторін було повідомлено особисто під розпис.

Відповідач проти позову заперечує та просить суд в позові відмовити. В усних поясненнях в судових засіданнях та у відзиві на позов ти письмових поясненнях представник відповідача твердить про те, що умовою для застосування до сторони господарських зобов'язань заходів відповідальності за їх невиконання є наявність вини. Крім того, чинне законодавство не передбачає односторонню відмову від зобов'язань. Позивач - орендодавець до суду про розірвання договору оренди або про визнання його недійсним з позовом не звертався. Разом із тим, 13.10.2014р. позивач та залучені ним особи увірвалися до приміщення магазину, перешкодили нормальній роботі та всіляко примушували відповідача припинити законну господарську діяльність. За зазначеним фактом ухвалою слідчого судді Броварського міськрайоного суду Київської області Міхієнковою Т.Л. від 27.11.2014р. службову особу Броварського МВ ГУМВС України в Київській області зобов'язано внести відомості до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань про кримінальне правопорушення та розпочати розслідування.

В подальшому в результаті самоправних хуліганських дій позивача та залучених ним осіб відповідач була позбавлена можливості доступу до орендованого приміщення, в тому числі до належного їй майна, документів та грошей. Відповідач твердить, що орендодавець - позивач без відповідного рішення суду 20.12.2014р. блокував доступ до орендованого приміщення для відповідача (шляхом заварювання вхідних дверей, вивантаження біля дверей великої кількості піску та встановлення металевого паркану) та позбавив її можливості як здійснювати законну господарську діяльність в орендованому магазині, так і звільнити приміщення від свого майна та передати приміщення орендодавцю. У зв'язку із зазначеними обставинами відповідач неодноразово зверталась до правоохоронних органів.

За таких обставин, представник відповідача твердить, що відповідач не користувалася і не користується орендованим приміщенням, а звільнити та передати його орендодавцю їй перешкоджають винні дії самого орендодавця, що виключає як стягнення з відповідача орендної плати за заявлений позивачем період, так і застосування до неї неустойки згідно ст. 785 ЦК України за неповернення речі, переданої в найм. Більше того, дії позивача, які мають ознаки кримінально карного діяння, спричинили значні збитки відповідачу, оскільки в приміщенні магазину залишилась велика кількість товару вартістю біля 300 000,00 грн., в тому числі харчових продуктів, які знаходяться в стадії біологічного гниття. Оскільки в межах відкритого кримінального провадження належить провести ряд експертиз, зокрема з визначення розміру збитків, зазначене є додатковою обставиною, яка не дозволяє відповідача звільнити орендоване приміщення, яке є місцем злочину.

У зв'язку із складністю даного спору, ухвалою господарського суду Київської області від 21.07.2015р. призначено колегіальний розгляд справи №911/2277/15 у складі трьох суддів. Ухвалою господарського суду Київської області від 23.07.2015р.справу №911/2277/15 прийнято до провадження у складі колегії суддів: суддя О.В.Конюх - головуюча, судді А.Ю.Кошик та Т.Д. Лилак, та призначено розгляд справи на 09.09.2015р.

Ухвалою господарського суду Київської області від 09.09.2015р. справу №911/2277/15 прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя - О.В.Конюх, судді Т.Д.Лилак та Д.Г.Заєць.

Розглянувши позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Бровари (далі по тексту - ФОП ОСОБА_1), до відповідача - фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, с. Жердова Броварського району (далі по тексту - ФОП ОСОБА_2), вислухавши доводи представників сторін, всебічно та повно вивчивши зібрані у справі докази, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

відповідно до частини 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, зокрема, з правочинів.

01.06.2013р. між ФОП ОСОБА_1 (орендодавець) та ФОП ОСОБА_2 (орендар) Договір №001 (далі - Договір оренди), згідно якого орендодавець передає, а орендар приймає у тимчасове оплатне користування на умовах цього договору нежиле приміщення загальною площею 181,0 м2 на першому поверсі будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, для здійснення господарської діяльності, що не суперечить законодавству України.

У відповідності до умов Договору позивач передав, а відповідач прийняв у користування приміщення загальною площею 181,0 кв.м. на першому поверсі будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується підписаним обома сторонами та засвідченим печатками обох сторін актом прийому-передачі від 11.12.2014р. (копію акту залучено до матеріалів справи).

Відповідно до частини 1 ст. 763 ЦК України договір найму укладається на строк, встановлений договором. Як вбачається з Договору оренди, сторонами не було визначено кінцеву дату строку дії Договору оренди.

Згідно частини 2 ст. 763 ЦК України якщо строк найму не встановлений, договір найму вважається укладеним на невизначений строк. Кожна із сторін договору найму, укладеного на невизначений строк, може відмовитись від договору у будь-який час, письмово попередивши про це другу сторону за один місяць, а у разі найму нерухомого майна - за три місяці. Договором або законом може бути встановлений інший строк для попередження про відмову від договору найму.

Інший строк для попередження сторонами встановлено у пункті 8.2.3 Договору, згідно якого сторони визначили, що договір припиняє свою дію у разі письмового повідомлення однієї із сторін за один місяць до передбачуваної дати такого розірвання.

Позивач скористався своїм правом, передбаченим законом та договором, та 30.09.2014р. надіслав відповідачу на належну адресу лист-попередження від 30.09.2014р., в якому повідомив про свій намір розірвати договір оренди та просив вчасно, в термін 30 днів звільнити орендоване приміщення та повернути його орендодавцю за актом приймання-передачі. Відповідач отримала вказаний лист-попередження особисто 14.10.2014р.

Згідно до частини 3 ст. 254 ЦК України строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку. За таких обставин судом встановлено, що Договір є припиненим з 15.11.2014р. тобто після спливу передбаченого пунктом 8.2.3 Договору місячного строку.

Зазначені обставини були встановлені судом під час розгляду справи № 911/225/15 за позовом ФОП ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 про зобов'язання відповідача звільнити від належного їй майна орендоване нежитлове приміщення за адресою АДРЕСА_1.

Відповідно до ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням господарського суду Київської області від 03.03.2015р. у справі №911/225/15, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 17.06.2015р. та постановою Вищого господарського суду України від 17.08.2015р., позов ФОП ОСОБА_1 задоволено повністю та зобов'язано ФОП ОСОБА_2 звільнити від належного їй майна приміщення, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що належить фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1.

Судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України. Обов'язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається процесуальним законом (частина 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів»).

Відповідно до ст. 785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обмовлено в договорі.

Згідно зі статтею 795 ЦК України повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється.

Крім того, сторони погодили, що повернення приміщення орендодавцеві здійснюється за актом здачі-приймання (пункт 5.1. Договору).

За таких обставин закон і Договір повернення наймодавцю речі, переданої в найм, відносить до обов'язків саме наймача.

Рішенням господарського суду Київської області від 03.03.2015р. у справі №911/225/15 також встановлено, що позивач 11.12.2014р. додатково надіслав відповідачу лист-попередження від 11.12.2014р., в якому повідомив про сплив строку, наданого для звільнення приміщення та вимагав підписати акт прийому-передачі, повернути ключі від приміщення та провести остаточні розрахунки по орендній платі та комунальним послугам. Крім того, позивачем разом з листом було надіслано відповідачу примірник Акту прийому-передачі приміщень від 11.12.2014р. Відповідач отримала вказаний лист-попередження особисто 19.12.2014р.

Посилання представника відповідача на те, що відповідач не мала можливості забрати своє майно та підписати акт прийому-передачі, оскільки отримала примірний акту лише 19.12.2014р. (що встановлено судом) а позивач 20.12.2014р. заблокував орендоване приміщення, заваривши вхід, судом відхиляється.

Так, Договір є припиненим з 15.11.2014р., що встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили. Наслідком припинення договору оренди є обов'язок наймача повернути наймодавцеві орендоване приміщення протягом одного тижня з моменту припинення договору (пункт 5.2). При цьому зазначений обов'язок є безумовним і не поставленим в залежність від отримання чи неотримання наймачем додаткових повідомлень від наймодавця. Ні законом ні Договором не передбачено обов'язку позивача взагалі надсилати будь-які додаткові листи-попередження про звільнення приміщення (крім письмового повідомлення про розірвання договору в порядку частини 2 ст. 763 ЦК України та пункту 8.2.3 Договору ) та складати замість орендаря Акти приймання-передачі.

Так, позивач неодноразово звертався до відповідача з претензіями, в яких просив останнього, зокрема, підписати акт прийому-передачі приміщення з оренди, а також сплатити плату за фактичне користування приміщенням (копії претензій разом з відповідними описами вкладення у цінний лист та фіскальними чеками УДППЗ «Укрпошта» залучені до матеріалів справи). Проте відповідач обґрунтовану відповідь на претензії позивача не надав та вимоги не задовольнив.

Відповідач не звільнив орендоване приміщення також і на виконання рішення господарського суду Київської області від 03.03.2015р. у справі № 911/225/15. Так, постановою від 16.04.2015р. ВП № 47290011 відкрито виконавче провадження з виконання наказу господарського суду Київської області від 08.04.2015р., виданого на виконання рішення суду, боржнику надано семиденний строк з моменту винесення зазначеної постанови для добровільного виконання рішення суду (копія постанови від 16.04.2015р. залучена до матеріалів справи).

У зв'язку із невиконанням ФОП ОСОБА_2 вказаного судового рішення в добровільному порядку постановами державного виконавця від 18.05.2015р. та від 29.07.2015р. на останню накладено штраф згідно до ст. 89 Закону України «Про виконавче провадження», а також направлено до Броварського МВ ГУМВС України в Київській області подання про притягнення боржника до кримінальної відповідальності (що вбачається з листа прокуратури Київської області від 21.08.2015р. № 05/3-854вих-15).

Твердження відповідача про перешкоджання позивачем (після 20.12.2014р., коли головний вхід до приміщення був перекритий) її законній господарській діяльності в орендованому приміщенні, судом відхиляється. Оскільки договір оренди є припиненим, то з 15.11.2014р. у відповідача відсутні будь-які правові підстави для користування орендованим приміщенням для будь-яких цілей, оскільки приміщення є власністю позивача, який на власний розсуд має право володіти, користуватися та розпоряджатися власним майном та вчиняти відносно нього будь-які не заборонені законом дії (ст. 316, 317, 319 ЦК України).

Взаємні збитки відповідача в результаті втрати товару та збитки позивача в результаті неможливості користуватися власним приміщенням не є предметом розгляду у даній справі.

Згідно до ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором найму.

Згідно до частини 2 ст. 795 ЦК України повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється.

З огляду на те, що орендоване приміщення орендодавцю повернуто не було, акт приймання-передачі з оренди підписано не було, позивач правомірно продовжує нараховувати відповідачу орендну плату за фактичне користування орендованим приміщенням за період з 01.12.2014р. по 30.06.2015р. За таких обставин, вимога позивача про стягнення з відповідача 24500,00 грн. орендної плати є обґрунтованою, законною та такою, що підлягає задоволенню.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача неустойку в порядку ст. 785 ЦК України в розмірі подвійної орендної плати, за прострочення повернення речі, переданої в найм.

Частиною 1 статті 785 ЦК України встановлено, що у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Обов'язок орендаря повернути майно орендодавцю за актом приймання-передачі передбачений розділом 5 Договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 785 Цивільного кодексу України, якщо наймач не виконує обов'язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Відповідно до пункту 5.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. № 12 "Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна", застосовуючи приписи статті 785 ЦК України у розгляді справ зі спорів про стягнення неустойки за прострочення виконання зобов'язань з повернення об'єкта оренди, господарським судам слід звертати увагу на те, що неустойка, стягнення якої передбачено частиною другою статті 785 ЦК України, є самостійною майновою відповідальністю у сфері орендних правовідносин і визначається як подвійна плата за користування річчю за час прострочення. Ця неустойка не може бути ототожнена з неустойкою (штрафом, пенею), передбаченою пунктом 1 частини другої статті 258 ЦК України, оскільки, на відміну від приписів статті 549 ЦК України, її обчислення не здійснюється у відсотках від суми невиконання або неналежного виконання зобов'язання (штраф), а також у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (пеня). Таким чином, до зазначених вимог судом також не може бути застосовані частина 3 ст. 551 ЦК України, ст. 233 ГК України та частина 3 ст. 83 ГПК України щодо зменшення судом розміру штрафних санкцій.

Крім того, слід враховувати, що передбачені статтею 785 ЦК України наслідки пов'язані з моментом припинення договору оренди (найму). Рішенням суду від 03.03.2015р. у справі № 911/225/15 встановлено, що Договір є припиненим з 15.11.2014р.

Представник відповідача твердить, що відповідач не може відповідати за порушення господарських зобов'язань, в тому числі у вигляді даного виду неустойки, оскільки саме винні дії позивача призвели до неможливості відповідачу як користуватися орендованим приміщенням, так і повернути його орендодавцю за актом приймання-передачі, тобто у даному порушенні відсутня вина відповідача.

Статтею 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, що передбачено ст. 611 Цивільного кодексу України, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до частини 2 ст. 614 ЦК України відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання. Відповідно до частин 1 та 2 ст. 218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

За таких обставин, у господарських зобов'язальних відносинах діє презумпція вини, тобто особа, яка порушила господарське зобов'язання, відповідає за дане порушення, якщо не доведе, що зазначене порушення сталося в результаті дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов'язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов'язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Відповідач, отримавши особисто 14.10.2014р. лист-попередження від 30.09.2014р. про розірвання договору оренди, не вчинила жодних дій для виконання свого обов'язку та здійснення повернення орендованого приміщення в порядку пункту 5.2 Договору протягом одного тижня з моменту припинення договору оренди.

Крім того, матеріали справи свідчать про те, що фактично доступ до приміщення (як до продовольчого магазину «Повний кошик») перекритий для відвідувачів, однак відповідач має доступ до приміщення і відповідно можливість виконати своє господарське зобов'язання, підтверджене рішенням суду, та звільнити орендоване приміщення, передавши його за актом приймання-передачі власнику.

Суд констатує, що належним чином оформленого акту здачі-приймання приміщення з оренди матеріали справи не містять. Також, з матеріалів справи не вбачається доказів на підтвердження вчинення відповідачем жодних інших активних дій з повернення орендованого приміщення, а також не вбачається відмови позивача у прийнятті орендованого приміщення.

Таким чином, судом встановлено факт порушення відповідачем - ФОП ОСОБА_2 своїх зобов'язань перед ФОП ОСОБА_1 щодо повернення орендованого приміщення, відповідно позивачем правомірно нараховано неустойку у розмірі подвійної плати за користування орендованим майном за період з 23.11.2014р. по 23.05.2015р. відповідно до ст. 285 ЦК України.

Суд звертає увагу на те, що у заяві про уточнення та збільшення позовних вимог позивачем допущено арифметичну помилку. Так в розрахунку позовних вимог позивач зазначає про 24500,00 грн. орендної плати та 42000,00 грн. неустойки (вірно розрахованої за заявлений період), однак в резолютивній частині заяви просить суд стягнути з відповідача неустойку 49000,00 грн., яка відповідним розрахунком не підтверджується.

За таких обставин, повно та ґрунтовно дослідивши наявні у справі докази, перевіривши на відповідність закону та дійсним обставинам справи розрахунок позивача, суд приймає рішення про стягнення з відповідача - фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь позивача - фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 66 500,00 грн. заборгованості, з яких: 24 500,00 грн. основного боргу за фактичне користування приміщенням та 42 000,00 грн. неустойки.

Оскільки спір виник в результаті неправомірних дій відповідача, що призвело до необхідності позивачу звертатися за судовим захистом, суд, у відповідності до статті 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору в мінімальному передбаченому законом розмірі покладає на відповідача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 2, 12, 22, 32-34, 49, 69, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 задовольнити частково.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_2, ідентифікаційний код НОМЕР_1)

на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_3, ідентифікаційний код НОМЕР_2)

24 500,00 грн. (двадцять чотири тисячі п'ятсот гривень нуль копійок) орендної плати,

42 000,00 грн. (сорок дві тисячі нуль копійок) неустойки,

1 827,00 грн. (одну тисячу вісімсот двадцять сім гривень нуль копійок) судового збору.

3. В іншій частині вимог про стягнення 7000,00 грн. неустойки в позові відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 ГПК України.

Повний текст рішення підписано 15.09.2015р.

Головуючий суддя О.В. Конюх

Суддя Д.Г. Заєць

Суддя Т.Д. Лилак