ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"21" вересня 2015 р.Справа № 916/3167/15

Господарський суд Одеської області у складі:

Суддя Зайцев Ю.О.

при секретарі судового засідання Ошарін Д.С.

За участю представників сторін:

Від позивача: ОСОБА_1 (довіреність №60 від 25.12.2014р.);

Від відповідача: ОСОБА_2 (довіреність №4059 від 12.12.2014р.);

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом за позовом Державного підприємства Іллічівський морський торговельний портдо відповідача Державного підприємства Адміністрація морських портів України в особі Іллічівськоїфілії про стягнення 4 456 722,87 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Суть спору: 28.07.2015р. Державне підприємство Іллічівський морський торговельний порт звернулося до господарського суду Одеської області з позовною заявою до відповідача Державного підприємства Адміністрація морських портів України в особі Іллічівської філії Державного підприємства Адміністрація морських портів України про стягнення 4 456722,87 грн.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 31.07.2015р. було порушено провадження у справі №916/3167/15 із призначенням її до розгляду у відкритому судовому засіданні.

В судовому засіданні 02.09.2015р. представником відповідача надано відзив на позовну заяву відповідно до якого, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

В судовому засіданні 14.09.2015р. представником позивача було надано заперечення на відзив на позовну заяву з підтверджуючими документами.

16.09.2015р. до канцелярії господарського суду Одеської області від позивача надійшли письмові пояснення з підтверджуючими документами.

21.09.2015р. у судовому засіданні після повернення з нарадчої кімнати було проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду в порядку статті 85 ГПК України.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи, заслухавши пояснення, суд встановив:

18.10.2013р. між Державним підприємством "Адміністрація морських портів України" в особі Іллічівської філії Державного підприємства Адміністрація морських портів України та Державним підприємством "Іллічівський морський торговельний порт" було укладено договір № 137-В-ІЛФ-13/ 681-О про відшкодування витрат на сплату земельного податку (надалі договір).

Відповідно до вищезазначеного договору Державне підприємство "Адміністрація морських портів України" в особі Іллічівської філії Державного підприємства Адміністрація морських портів України відшкодовує ОСОБА_3 підприємству "Іллічівський морський торговельний порт" витрати на сплату земельного податку під об'єктами нерухомості Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Іллічівської філії Державного підприємства Адміністрація морських портів України, що знаходяться на земельній ділянці Державного підприємства "Іллічівський морський торговельний порт".

Відповідно до п.5.1. Договору, цей договір набуває чинності з дня його укладення, але регулює взаємовідносини між сторонами починаючи з 13.06.2013р. відповідно до приписів ст.631 Цивільного кодексу України. Договір діє до 31.12.2013р.

Таким чином, строк дії Договору №137-В-ІЛФ-13/681-О від 18.10.2013р. закінчився 01.06.2014р.

09.09.2014р. ДП "АМПУ" в особі ІФ ДП "АМПУ" звернулась до ДП "ІМТП" з листом № 424/15.02.1-15 3333 від 09.09.2014р. щодо укладання договору на відшкодування витрат на сплату земельного податку та додатками у кількості двох примірників проекту договору.

Під час розгляду проекту договору у ДП "ІМТП" виникли розбіжності щодо окремих його умов, у зв'язку з чим було складено протокол розбіжностей в порядку ст. 181 ГК України.Два примірники протоколу розбіжностей разом із договором були направлені ДП "ІМТП" на адресу ІФ ДП "АМПУ" супровідним листом№156/04.4-12 3291 від 03.11.2014р.

01.12.2014р. Державне підприємство "Адміністрація морських портів України" в особі Іллічівської філії Державного підприємства Адміністрація морських портів України надіслало ОСОБА_3 підприємству "Іллічівський морський торговельний порт"лист вих.№1055/15-07-02-4461, відповідно до якого, адміністрація повідомила, що договір з урахуванням наданого протоколу розбіжностей не може бути прийнятий і вважається неукладеним.

Про те, як зазначає позивачДержавне підприємство "Адміністрація морських портів України" в особі Іллічівської філії Державного підприємства Адміністрація морських портів України,фактично продовжує користуватись земельними ділянками Державного підприємства "Іллічівський морський торговельний порт", на яких розташовані об'єкти нерухомості, що були передані на баланс Адміністрації за Актом приймання-передачі майна, майнових прав та зобов'язань № 482/19 від 13.06.2013р.

Земельні ділянки, на яких розташовані об'єкти нерухомості Іллічівської філії Державного підприємства Адміністрація морських портів України, заходяться у постійному користуванні Державного підприємства "Іллічівський морський торговельний порт", що підтверджується відповідними державними актами, а саме:державний акт на право постійного користування земельною ділянкоюсерія ЯЯ №205914 (вул. Транспортна, 41, м. Іллічівськ);державний акт на право постійного користування земельною ділянкоюсерія ЯЯ №205915 (вул. Транспортна, 39, м. Іллічівськ);державний акт на право постійного користування земельною ділянкоюсерія ЯЯ №205922 (провулок Хантадзе, 7-А, м. їллічівськ);державний акт на право постійного користування земельною ділянкоюсерія ЯЯ №205913 (вул. Транспортна, 6-А, м. Іллічівськ); державний акт на право постійного користування земельною ділянкою серія ЯЯ №205920 (вул. Праці, 6, м. Іллічівськ);державний акт на право постійного користування земельною ділянкоюсерія ЯЯ №205421(на території Дальницької сільської ради Овідіопольського району Одеської області);державний акт на право постійного користування земельною ділянкоюсерія ЯЯ №205849 (вул. Леніна, 20, м. Іллічівськ, площа - 0,0357 га;з 18.03.2015р. - припинено право постійного користування земельною ділянкою);державний акт на право постійного користування земельною ділянкоюсерія ЯЯ №206056 (вул.Леніна, 20, м. Іллічівськ, площа - 0,6408 га;з 18.03.2015р. - припинено право постійного користування земельною ділянкою);державний акт на право постійного користування земельною ділянкоюсерія ЯЯ №206455 (с. Бурлача Балка, вул. Північна, 4);державний акт на право постійного користування земельною ділянкоюсерія ЯЯ №205918 ( вул. Праці, 2, м. Іллічівськ );державний акт на право постійного користування землею серія ОД-ІІ №004798(м.Іллічівськ, вул. Транспортна, № 2, № 37, № 7, № 15, № 42; с.Бурлача Балка, вул.Чорноморська дор. 1-В; вул. Набережна, 16-23, вул. Пляжна, 5).

Площа земельних ділянок, на яких розташовані об'єкти ІФ ДП «АМПУ», передані за розподільчим балансом, складає 89,4775 га.

Таким чином враховуючи вищезазначене, посилаючись на ті обставини, що, ініціатива щодо укладання договору про відшкодування витрат на земельну ділянку надійшла від ІФ ДП "АМПУ", що є підтвердженням наміру продовжувати взаємовідносини, позивачем, Державним підприємством "Іллічівський морський торговельний порт" було нараховано відповідачу ОСОБА_3 підприємству "Адміністрація морських портів України" в особі Іллічівської філії Державного підприємства Адміністрація морських портів України за період з 01.06.2014р. по 31.12.2014р. суму по відшкодуванню витрат на сплату земельного податку складає у розмірі1 663 130,91 грн., за період з 01.01.2015р. по 22.07.2015р. у розмірі 2 095 606,70 грн.

Як зазначає позивач, загальний розмір заборгованості Адміністрації перед Портом по відшкодуванню витрат на сплату земельного податку складає 3 758 737,61 грн.

З неведених підстав Державне підприємство Іллічівський морський торговельний порт звернулося до господарського суду Одеської області з позовною заявою до відповідачаДержавного підприємства Адміністрація морських портів України в особі Іллічівської філії Державного підприємства Адміністрація морських портів України про стягнення 4 456 722,87 грн.,з яких - 3 758 737,61 грн. - основний борг по відшкодуванню витрат на сплату земельного податку, 651 026,78 грн. - індекс інфляції у грошовому вираженні та 46 958,48 грн. - 3% річних.

В судовому засіданні 02.09.2015р. представником відповідача надано відзив на позовну заяву відповідно до якого, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Проаналізувавши наявні у справі докази у сукупності та надавши їм відповідну правову оцінку, суд дійшов наступних висновків:

В силу ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

В силу ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Відповідно до ст.1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Завданням суду при здійсненні правосуддя в силу ст.2 Закону України Про судоустрій та статус суддів" є, зокрема, захист гарантованих Конституцією України та законами, прав і законних інтересів юридичних осіб.

За змістом положень вищевказаних норм, правом на предявлення позову до господарського суду наділені, зокрема, юридичні особи, а суд шляхом вчинення провадження у справах здійснює захист осіб, права і охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються.

Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, субєктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд зясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

При цьому, приймаючи до уваги, що, розглядаючи справу, суд повинен дослідити усі правовідносини, що виникли між сторонами, та надати їм відповідну правову оцінку, суд вказує наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, позовні вимоги Державного підприємства "Іллічівський морський торговельний порт"стягнення з відповідача витрат на сплату земельного податку та штрафних санкцій за прострочення відшкодування вказаних витрат.

Оцінюючи заявлені позовні вимоги, суд зазначає наступне.

В позовній заяві позивач посилається на факт укладання, в спрощений спосіб, договору між сторонами, як на підставу стягнення заявленої заборгованості.

Відповідно до ч.1 ст. 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною

Однак, позивач не довів суду належними та допустимими доказами факт укладання договору у спрощений спосіб, оскільки позивачем не надано суду доказів отримання ним від відповідача безумовної відповіді,в якій останній надає згоду на компенсацію земельного податку.

Суд не приймає до уваги, як належний та допустимий доказ укладання договору у спрощений спосіб лист від 09.09.2014 року №424/15.02.1-15 в якому, ІФ ДП «АМПУ» направляло для узгодження проект договору. Даний лист не може вважатися офертою за якою можуть виникнути цивільні обов'язки, оскільки за вказаним при розгляді проекту договору, який направляв раніше відповідач, сторони не дійшли згоди щодо його умов, а тому направлений зазначеним листом договір є неукладеним.

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що між позивачем та відповідачем відсутній договір про компенсацію земельного податку.

Відповідно до частини 1, 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обовязків. При цьому, ст.12 ЦК України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Відповідно до ст.175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносинпри здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язанасторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другоїсторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона маєправо вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частини 1, 4 ст.202 ЦК України визначають, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певні дії (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. При цьому, зобовязання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу, у тому числі із договору.

При цьому, відповідно до п. 2 ст. 14 Цивільного кодексу України особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї.

Отже, вимога Позивача щодо відшкодування земельного податку не узгоджується із приписами ст. ст.14 Цивільного кодексу України. Так відповідно до п. 2 ст. 14 Цивільного кодексу України особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї. Тобто, власні зобов'язання Позивача, які визначені Податковим кодексом України щодо сплати земельного податку не можуть створювати обов'язків для ДП «АМПУ», так як відповідно до правовстановлюючих документів на земельну ділянку саме Позивач є особою яка зобов'язана сплачувати земельний податок до моменту припинення права постійного користування.

Таким чином, враховуючи ті обставини,що між позивачем та відповідачем відсутній договір про компенсацію земельного податку, а попередній договір припинив свою дію ще 18.10.2013р., у відповідача відсутній обов'язок щодо компенсації позивачу сплаченого ним земельного податку.

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову Державного підприємства Іллічівськийморський торговельний порт до відповідача Державного підприємства Адміністрація морських портів України в особі Іллічівської філії про стягнення 4 456 722,87 грн. повністю.

Решту доводів і поданих сторонами доказів, відхилення яких не обґрунтовано вище, суд відхиляє як такі, що не мають значення для вирішення спору.

Відповідно до вимог ст.ст. 32, 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. При цьому, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Рішення прийнято на підставі наданих доказів, оскільки згідно із ст.33, 38 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона: повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; самостійно визначити і надати суду ті докази на підтвердження своїх доводів, які вважає необхідними, належними і достатніми. Докази витребовуються судом у ході розгляду справи лише у разі подання відповідного клопотання - на суд не покладено обов'язку вказувати стороні, які докази вона повинна подати на підтвердження свої вимог чи заперечень, або проводити розшук тих чи інших доказів з власної ініціативи.

За при приписами ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

При цьому суд приймає до уваги строк розгляду справи, достатність часу у будь-якої із сторін для надання доказів на підтвердження власних доводів, для спростування обставин чи доводів протилежної сторони та для подання суду клопотання про витребування таких доказів у інших осіб.

Відповідно до приписів ст.ст.44, 49 ГПК України витрати по сплаті судового зборупокладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 32,33,34,38,43,44,49,82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Державного підприємства Іллічівський морський торговельний порт до відповідача Державного підприємства Адміністрація морських портів України в особі Іллічівської філії про стягнення 4 456 722,87 грн. відмовити.

Рішення господарського суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного господарського суду, яка подається через місцевий господарський суд протягом 10-денного строку з моменту складення та підписання повного тексту рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо не буде подано апеляційну скаргу. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст складено та підписано 28 вересня 2015 р.

Суддя Ю.О. Зайцев