ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" вересня 2015 р. Справа № 922/5941/14

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Россолов В.В., суддя Черленяк М.І., суддя Тихий П.В.

при секретарі Деппа-Крівіч А.О.,

за участю представників сторін:

прокурора: Ногіної О.М., службове посвідчення №032167 від 11 лютого 2015 року,

позивача: не з'явився,

першого відповідача: не з'явився,

другого відповідача: Гіль Є.В., доручення №141126 від 26 листопада 2014 року.

третього відповідача: Гордєєвої С.В., довіреність від 15 січня 2014 року,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу 2-го відповідача (вх. № 3261 Х/1-42) на рішення господарського суду Харківської області від 19 травня 2015 року у справі №922/5941/14

за позовом заступника прокурора Харківської області в інтересах держави в особі Головного управління Держземагенства у Харківській області, м. Харків

до 1.Барвінківської районної державної адміністрації, м. Барвінкове, Харківської області,

2.Фермерського господарства "Подолівське", м.Барвінкове, Харківської області,

3.Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю агрофірми "Барвінківська", м.Барвінкове Харківської області

про визнання незаконним та скасування розпорядження, визнання недійсними договорів

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Харківської області від 19 травня 2015 року (колегія суддів у складі: головуючий суддя Аріт К.В., суддя Ємельянова О.О., суддя Лавренюк О.В.) позов задоволено.

2-й відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення господарського суду Харківської області від 19 травня 2015 року скасувати та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити.

Розпорядженням секретаря першої судової палати від 10 червня 2015 року для розгляду справи було сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Шепітько І.І., суддя Медуниця О.Є., суддя Черленяк М.І.

30 червня 2015 року від Барвінківської районної державної адміністрації через канцелярію суду надійшло клопотання (вх.№9998).

07 липня 2015 року від Головного управління Держземагенства у Харківській області надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№10316).

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 07 липня 2015 року для забезпечення повного та всебічного розгляду апеляційної скарги, колегією суддів було задоволено клопотання прокурора та 2-го відповідача про продовження строку розгляду апеляційної скарги та відкладено розгляд апеляційної скарги. Зазначеною ухвалою строк розгляду апеляційної скарги було продовжено на 15 днів до 26 серпня 2015 року.

21 серпня 2015 року від Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю агрофірми "Барвінківська" надійшов відзив (вх.№12209).

25 серпня 2015 року від Фермерського господарства "Подолівське" надійшли додаткові письмові пояснення (вх.№12217).

Розпорядженням керівника апарату суду від 25 серпня 2015 року, у зв'язку із хворобою судді Шепітько І.І. було призначено повторний автоматичний розподіл справи № 922/5941/14.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25 серпня 2015 року було створено колегію суддів у складі: головуючий суддя Россолов В.В., суддя Тихий П.В., суддя Черленяк М.І.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 25 серпня 2015 року з огляду на зміну складу колегії суддів, з метою забезпечення необхідних умов для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, прийняття законного та обґрунтованого рішення у справі, було відкладено розгляд справи.

У судове засідання, яке відбулось 21 вересня 2015 року, з'явився прокурор, другий та третій відповідач. Позивач та перший відповідач своїм правом на участь у судовому засіданні не скористались, будучи належним чином повідомленими про час та місце судового засідання, що підтверджується наявними в матеріалах справи поштовими повідомленнями (Том 2 а.с.21-22).

Згідно із пунктом 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи те, що явка позивача та першого відповідача не була визнана обов'язковою, а також те, що їх неявка не перешкоджає розгляду апеляційної скарги, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за його відсутності за наявними матеріалами у справі.

Розглянувши матеріали справи, колегія суддів встановила наступні обставини справи.

На підставі розпорядженням голови Барвінківської держадміністрації від 08 червня 2012 року №298 було надано дозвіл Фермерському господарству "Подолівське" на розробку технічної документації землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та складання документів, що посвідчують право оренди на земельні ділянки із земель запасу сільськогосподарського призначення, площею 62,45 га за межами населених пунктів на території Гусарівської сільської ради Барвінківського району для ведення фермерського господарства.

Розпорядженням голови Барвінківської райдержадміністрації від 12 листопада 2012 року №548 затверджено вищевказану документацію із землеустрою та передано в оренду ФГ "Подолівське" для ведення фермерського господарств земельну ділянку із земель запасу сільськогосподарського призначення площею 62,45 га, за межами населених пунктів на території Гусарівської сільської ради Барвінківського району для ведення фермерського господарства, терміном на 49 років.

На підставі вказаного розпорядження між райдержадміністрацією та ФГ "Подолівське" укладено договір оренди земельної ділянки від 28 грудня 2011 року, зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо об'єкта нерухомого майна від 28 січня 2014 року №10395663.

08 вересня 2014 року вказані земельні ділянки ФГ "Подолівське" передані в суборенду СТОВ АФ "Барвінківська" на підставі договору суборенди від 27 серпня 2014 року строком на 10 років, про що внесено запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо об'єкта нерухомого майна від 08 вересня 2014 року №15645446.

Звертаючись до суду першої інстанції заступник прокурора Харківської області в інтересах держави в особі Головного управління Держземагенства у Харківській області (позивача) просить визнати незаконними та скасування розпорядження голови Барвінківської райдержадміністрації (відповідача-1) за №298 від 08 червня 2012 року та розпорядження №548 від 12 листопада 2012 року, недійсним договір оренди землі, укладений 28 грудня 2012 року між відповідачем-1 та фермерським господарством "Подолівське" (відповідачем-2) та визнати недійсним договір суборенди землі, укладений між відповідачем-2 та сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю агрофірмою "Барвінківська" (відповідачем-3).

Заявлену вимогу обґрунтував тим, що вищевказані акти органу виконавчої влади прийняті з порушенням вимог земельного законодавства. Підставою недійсності вищевказаних договорів позивач кваліфікував недотримання відповідачами процедури, передбаченою нормами чинного законодавства України, під час їх укладення.

Судом першої інстанції з огляду на доведеність та фактичність позовних вимог, було:

-Визнано незаконним та скасовано розпорядження голови Барвінківської райдержадміністрації "Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок для ведення фермерського господарства" від 08 червня 2012 року №298 в частині надання дозволу фермерському господарству "Подолівське" на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та складання документів, що посвідчують право оренди на земельні ділянки із земель запасу сільськогосподарського призначення, площею 62,45 га, за межами населених пунктів на території Гусарівської сільської ради Барвінківського району для ведення фермерського господарства.

-Визнано незаконним та скасувано розпорядження голови Барвінківської районної державної адміністрації Харківської області "Про затвердження технічної документації із землеустрою та передачу в оренду земельних ділянок" №548 від 12 листопада 2012 року.

-Визнано недійсним укладений між Барвінківською районною державною адміністрацією Харківської області (код 04059450) та Фермерським господарством "Подолівське" (код 38072134) договір оренди землі від 28 грудня 2012 року.

-Визнано недійсним укладений між фермерським господарством "Подолівське" (код 38072134) та Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю агрофірмою "Барвінківська" (код 38072129) договір суборенди землі від 27 серпня 2014 року.

Заперечуючи правомірність винесення судом першої інстанції оскаржуваного рішення Фермерського господарства "Подолівське" зазначає,

1)що на момент виникнення спірних правовідносин, процедура та порядок проведення земельних торгів (аукціонів) не була законодавчо врегульована, що фактично унеможливлювало їх проведення першим відповідачем (Том 1 а.с.193);

2)про недоведеність прокурором факту завдання державі збитків, з огляду на не пред'явлення Барвінківською РДА жодних відомостей про звернення суб'єктів господарювання у 2012 році з заявами про передачу земельних ділянок (контур №1059 62,4526 га) у користування на території Гусарівської сільської ради. (Том 1 а.с.193);

3)про відсутність обов'язкової умови визнання актів недійсними - порушення у зв'язку з їх прийняттям прав та охоронюваних інтересів підприємства чи організації позивача у справі (Том 1 а.с.194);

4)про не врахування судом першої інстанції практики Європейського суду з прав людини з приводу подібних спірних правовідносин (Том 1 а.с.194).

Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі доводи другого відповідача, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає нормам матеріального законодавства, зважаючи на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, розпорядженням голови Барвінківської держадміністрації від 08 червня 2012 року №298 надано дозвіл фермерському господарству "Подолівське" на розробку технічної документації землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та складання документів, що посвідчують право оренди на земельні ділянки із земель запасу сільськогосподарського призначення, площею 62,45 га за межами населених пунктів на території Гусарівської сільської ради Барвінківського району для ведення фермерського господарства.

Розпорядженням голови Барвінківської райдержадміністрації від 12 листопада 2012 року №548 затверджено вищевказану документацію із землеустрою та передано в оренду ФГ "Подолівське" для ведення фермерського господарств земельну ділянку із земель запасу сільськогосподарського призначення площею 62,45 га, за межами населених пунктів на території Гусарівської сільської ради Барвінківського району для ведення фермерського господарства, терміном на 49 років.

На підставі вказаного розпорядження між райдержадміністрацією та ФГ "Подолівське" укладено договір оренди земельної ділянки від 28 грудня 2011 року, зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо об'єкта нерухомого майна від 28 січня 2014 року №10395663.

У подальшому, 08 вересня 2014 року вказані земельні ділянки ФГ "Подолівське" передані в суборенду СТОВ АФ "Барвінківська" на підставі договору суборенди від 27 серпня 2014 року строком на 10 років, про що внесено запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо об'єкта нерухомого майна від 08 вересня 2014 року №15645446.

Частиною 1 статті 116 Земельного кодексу України (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають право власності та право користування земельними ділянками із земель державної та комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Відповідно до ст.19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Згідно з п.7 ч.1 ст.13 Закону України "Про місцеві державні адміністрації", використання землі, природних ресурсів, охорони довкілля відноситься до відома місцевих державних адміністрацій.

В силу положень п.2 ч.1 ст.21 Закону України "Про місцеві державні адміністрації", місцева державна адміністрація розпоряджається землями державної власності відповідно до закону.

У відповідності до ч.2 ст.124 Земельного кодексу України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу.

Зокрема, не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної та комунальної власності або права на них у разі: передачі громадянам земельних ділянок для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), індивідуального дачного будівництва, будівництво індивідуальних гаражів, для сінокосіння і випасання худоби, для городництва.

Земельні торги також не проводяться при наданні (передачі) земельних ділянок громадянам для сінокосіння, випасання худоби та для городництва, а також передачі земель загального користування садівницькому товариству та дачному кооперативу.

Норми безоплатної передачі земельних ділянок, в тому числі для ведення фермерського господарства в розмірі земельної частки (паю), визначеної для членів сільськогосподарських підприємств, розташованих на території сільської, селищної, міської ради, де знаходиться фермерське господарство, передбачені ст.121 Земельного кодексу України, якою встановлено, що якщо на території сільської, селищної, міської ради розташовано декілька сільськогосподарських підприємств, розмір земельної частки (паю) визначається як середній по цих підприємствах. У разі відсутності сільськогосподарських підприємств на території відповідної ради розмір земельної частки (паю) визначається як середній по району.

Порядок надання (передачі) земельних ділянок для ведення фермерського господарства унормований статтею 7 Закону України "Про фермерське господарство". За приписами наведеної норми (у відповідній редакції) для отримання (придбання) у власність або в оренду земельної ділянки державної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до відповідної районної державної адміністрації. Після одержання засновником державного акта на право власності на земельну ділянку або укладення договору оренди земельної ділянки та його державної реєстрації фермерське господарство підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом для державної реєстрації юридичних осіб (стаття 8 названого Закону).

Відповідно до вимог ст. ст. 89, 91, 92 Цивільного кодексу України та ст. 4 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) державна реєстрація юридичних осіб - це засвідчення факту створення юридичної особи, після чого виникає цивільна правоздатність юридичної особи.

Так, положеннями ст. 31 Земельного кодексу України передбачено, що землі фермерського господарства можуть складатися, у тому числі, із земельної ділянки, що належить на праві власності фермерському господарству як юридичній особі.

Таким чином, колегія суддів констатує, що аналіз зазначених норм законодавства дає підстави для висновку, що фермерське господарство після державної реєстрації має право на отримання додаткової земельної ділянки (ділянок), але як юридична особа, а не як громадянин із метою створення фермерського господарства.

Відповідно до абз.2 п.13 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 27 січня 2015 року №01-06/114/15 "Про доповнення Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 15 березня 2011 року №01-06/249 "Про постанови Верховного суду України, прийняті за результатами перегляду судових рішень господарських судів", фермерське господарство після державної реєстрації має право на отримання додаткової земельної ділянки як юридична особа, а не як громадянин із метою створення фермерського господарства, тобто після проведення земельних торгів (постанова від 04 листопада 2014 року №922/4817/13).

Тобто, у розумінні приписів наведених норм, надання в оренду фермерському господарству (як юридичній особі) додатково земельної ділянки відбувається виключно на конкурентних засадах.

Таким чином, місцевий господарський суд дійшов до цілком обгрунтованого висновку, що спірна земельна ділянка повинна була передаватись на загальних підставах шляхом проведення земельних торгів.

Згідно з ч.1 ст.124 Земельного кодексу України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування. Згідно зі ст.16 Закону України "Про оренду землі", укладення договору оренди земельної ділянки із земель державної або комунальної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, оренда - у відповідності до ч.1 ст.3 Земельного кодексу України земельні відносини регулюються Конституцією України, зазначеним Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Стаття 41 Закону передбачає, що голови місцевих державних адміністрацій видають розпорядження одноособово і несуть за них відповідальність згідно із законодавством. Проекти розпоряджень нормативно-правового характеру погоджуються з керівниками відповідних структурних підрозділів місцевих державних адміністрацій (ч.1 та ч.2 ст. 41 Закону).

Згідно з п.2 ст.43 Закону України "Про місцеві державні адміністрації", розпорядження голови державної адміністрації, що суперечать Конституції України, законам України, рішенням Конституційного Суду України, іншим актам законодавства або є недоцільними, неекономними, неефективними за очікуваними чи фактичними результатами, скасовуються Президентом України, Кабінетом Міністрів України, головою місцевої державної адміністрації вищого рівня або в судовому порядку.

Згідно з п.2 роз'яснення президії Вищого арбітражного суду України від 26 січня 2000 року № 025/35 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з визнанням недійсними актів державних чи інших органів", підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов'язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації позивача у справі.

Відтак, оскільки на момент прийняття оскаржуваних розпоряджень Барвінківської районної державної адміністрації та укладення Договорів оренди ФГ "Подолівське" вже набуло статусу юридичної особи то отримання у подальшому земельної ділянки, яке відбулося без проведення земельних торгів, суперечить вимогам статті 124 Земельного кодексу України та є підставою для визнання розпоряджень Барвінківської РДА і зазначених Договорів оренди недійсними.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що спірні розпорядження голови Барвінківської районної державної адміністрації суперечать вимогам чинного законодавства України та мають бути скасовані.

Стосовно позовної вимог про визнання недійсними договорів оренди землі, колегія суддів також вважає їх такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

В силу ч.1 ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, зокрема, щодо відповідності змісту правочину цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства; наявності у особи, яка вчиняє правочин, необхідного обсягу цивільної дієздатності; вільного і відповідного внутрішній волі волевиявлення учасника правочину, тощо.

Згідно з ч.3 цієї статті, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Приписами статті 116 Земельного кодексу України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.124 Земельного кодексу України, підставою для передачі в оренду земельних ділянок, що перебувають у комунальній власності, є рішення відповідного органу виконавчої влади.

Враховуючи вищевикладене, незаконність розпорядження тягне за собою, незаконність наступного розпорядження голови Барвінківської РДА про затвердження технічної документації із землеустрою та передачу в оренду земельних ділянок.

За таких обставин, договір оренди та суборенди, який є похідним від спірного договору оренди, земельної ділянки, які були укладені на підставі незаконного рішення органу виконавчої влади та за умови скасування такого рішення, повинні бути визнані недійсними.

Безпідставним є посилання другого відповідача в обгрунтуванні апеляційної скарги, як на підставу правомірності укладення вищезазначениї актів та в подальшому договору оренду на той факт, що на момент виникнення спірних правовідносин, процедура та порядок проведення земельних торгів (аукціонів) не були законодавчо врегульовані, що фактично унеможливлювало їх проведення першим відповідачем.

Слід зазначити, що на момент винесення оскаржуваних актів, в силу положень частини 2 статті 124 Земельного кодексу України, передача в оренду земельних ділянок державної або комунальної власності проводилась за результатами проведення земельних торгів у формі аукціону. Таким чином, законодавцем було передбачено чіткий порядок передання в оренду земельних ділянок державної власності виключно за результатами земельних торгів. При цьому відсутність на момент винесення оскаржуваних актів законодавчо вругульованої процедури проведення аукціону як не виключає необхідність дотримання самого порядку передання в оренду земельних ділянок державної власності, так і не наділяє Районну державну адміністрацію повноваженнями на передання земельної ділянки в іншій спосіб ніж передбачено частиною 2 статті 124 Земельного кодексу України.

Посилання другого відповідача на недоведеність прокурором факту завдання державі збитків, з огляду на не пред'явлення Барвінківською РДА жодних відомостей про звернення суб'єктів господарювання у 2012 році з заявами про передачу земельних ділянок (контур №1059 обсягом 62,4526 га) у користування на території Гусарівської сільської ради, є безпідставними, оскільки як зазначалось раніше, Барвінківською РДА не було дотримано процедуру передання в оренду земельних ділянок державної власності за результатами проведення земельних торгів. Так, закріплена в Земельному кодексі процедура проведення аукціону передбачає обов'язкове опублікування оголошення про проведення торгів, яка в даному випадку не була реалізована, у зв'язку з чим, суб'єкти господарювання у 2012 році (після закріплення процедури проведення аукціону) не були обізнані про можливість отримання у користування земельної ділянки у контурі №1059 обсягом 62,4526 га.

Крім того, другий відповідач в обгрунтуванні апеляційної скарги стверджує, що ані прокурором, ані позивачем не надано жодного доказу на підтвердження того, що спірні розпорядження відповідача-1 та укладені договори оренди та суборенди порушують або яким-небудь чином обмежує чи ущемляє права чи охоронювані законом інтереси позивача у справі - Головного управління Держземагенства у Харківській області.

Варто зауважити, що 08 квітня 2011 року Президент України підписав Указ № 445/2011 "Про Державне агентство земельних ресурсів України", яким затверджено Положення про Державне агентство земельних ресурсів України (далі-Положення).

У вересні 2014 року, відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 23.09.2014 № 879-р "Про утворення комісії з реорганізації Державного агентства земельних ресурсів" утворено комісію з реорганізації Державного агентства земельних ресурсів України. На період реорганізації, згідно з розпорядженням, забезпечувалося здійснення Державним агентством земельних ресурсів повноважень та виконання функцій з реалізації державної політики у сфері земельних відносин та топографо-геодезичної і картографічної діяльності.

Постановою Кабінету Міністрів України від 14 січня 2015 року № 15 "Про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру" затверджено Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру.

Відповідно до ч.1 Положення, Державне агентство земельних ресурсів України (Держземагентство України) є центральним органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів та топографо-геодезичної і картографічної діяльності, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства України (далі - Міністр), входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері земельних відносин та топографо-геодезичної і картографічної діяльності.

Згідно до ч.7 Положення, Держземагентство України здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, містах, а також через міськрайонні, міжміські, міжрайонні територіальні органи.

Головне управління Держземагенства у Харківській області є структурним підрозділом Держземагенства України.

Основними завданнями діяльності обласного Головного управління Держземагентства у Харківській області є: участь у формуванні та реалізації державної політики у галузі регулювання земельних відносин; участь у розробці та здійснені заходів щодо розвитку ринку земель; організація та ведення державного земельного кадастру; організація i здійснення землеустрою на моніторингу земель; участь у розробці та виконанні загальнодержавних i регіональних програм у сфері використання i охорони земель підвищення родючості ґрунтів, здійснення землеустрою та моніторингу земель, ведення державного земельного кадастру приватизації земельних ділянок.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів не погоджується з вищевикладеним твердженням другого відповідача, оскільки спірні землі на час подання позову знаходяться у віданні позивача.

Посилання другого відповідача на не врахування судом першої інстанції практики Європейського суду з прав людини колегія суддів вважає необгрунтованими з наступним обставин.

Законом України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції" ратифіковано Конвенцію про захист прав і основних свобод людини 1950 року (далі Конвенція), Перший протокол та протоколи № 2, 4, 7, 11 до Конвенції.

Відповідно до ч.1 ст.9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Положеннями ст.17 ЗУ "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" закріплено обов'язок судів застосовувати при розгляді справ вказану Конвенцію і протоколи до неї та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Як зазначив Верховний Суд України в Постанові №6-92цс13 від 18 вересня 2013 року основною метою ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої особи (наприклад, рішення у справі "Спорронг і Льоннрот проти Швеції" ("Sporrong and Lonnroth v. Sweden") від 23.09.1982 р., "Новоселецький проти України" від 11.03.2003 р., "Федоренко проти України" від 01.06.2006 р.). Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено в структурі ст.1 зазначеного Першого протоколу. Зокрема, необхідно щоби була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагається досягти держава шляхом позбавлення особи її власності.

Особу може бути позбавлено її власності лише в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності має бути дотримана справедлива рівновага між інтересами суспільства та правами власника.

За обставинами справи "Стретч проти Сполученого Королівства", на яку посилається відповідач, заявник в 1969 році уклав договір оренди земельної ділянки строком на 22 роки. Відповідно до умов цього договору він за власні кошти побудував на цій земельній ділянці кілька будівель для легкої промисловості, які здав в суборенду. Договір оренди також надавав йому право в подальшому продовжити оренду ще на 21 рік. У 1990 році заявник повідомив місцеву владу про намір продовжити договір оренди, в процесі переговорів він погодився на збільшення орендної плати. Однак, орган місцевої влади повідомив заявника, що продовження договору оренди відбутися не може, оскільки, погодившись з умовою договору про можливість його пролонгації, орган місцевої влади перевищив свої повноваження.

Застосовуючи положення ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод до обставин цієї справи, Європейський суд з праві людини вказав на таке. Заявник погодився з умовами договору оренди з огляду на те, що надалі він зможе продовжити термін його дії, і жодна із сторін не знала, що існувала якась юридична перешкода цій умові. У ситуації, яка склалася, заявник мав право, принаймні, очікувати на законних підставах, що він зможе продовжити термін дії договору, і таке очікування в цілях застосування положень ст.1 Першого протоколу до Конвенції можна вважати складовою частиною його права власності, наданого йому за договором оренди.

Вирішуючи питання про те, чи був дотриманий сторонами справедливий баланс між інтересами суспільства та правами заявника, Європейський суд з прав людини відзначив, що місцева влада отримала узгоджену з заявником орендну плату і не стояло питання про те, що дії органу влади були спрямовані проти інтересів суспільства чи що порушувалися інтереси якоїсь третьої сторони, або що продовження терміну оренди могло бути всупереч з якою-небудь передбаченою законом функцією органу влади. Оскільки сама місцева влада при укладенні договору вважала, що вона має право продовжити термін його дії, то заявник міг на розумних підставах сподіватися на виконання цих умов. Він не тільки мав право законного очікування отримання майбутніх доходів від зроблених ним капіталовкладень, але можливість продовження терміну дії договору оренди була важливим елементом його підприємницької діяльності з огляду на зобов'язання, взяті ним на себе у зв'язку з експлуатацією побудованих будівель, і взагалі періоду часу, що скоротився, за який він міг розраховувати на відшкодування своїх витрат.

У вказаній справі Європейський суд з прав людини дійшов висновку, що оскільки особу позбавили права на майно лише з тих підстав, що порушення були вчинені з боку органу публічної влади, а не громадянина, в такому випадку мало місце непропорційне втручання у право заявника на мирне володіння ним своїм майном та відповідно, відбулось порушення статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Однак, вказане рішення Європейського суду не може застосовуватись до правовідносин даної справи, оскільки, як зазначено у справі "Стретч проти Сполученого Королівства", сам орган місцевої влади вважав, що він мав повноваження для вчинення певних дій, і жодна із сторін не знала, що існувала якась юридична перешкода цій умові, і не було питання про те, що дії органу влади були спрямовані проти інтересів суспільства або що продовження терміну оренди могло бути всупереч з якою-небудь передбаченою законом функцією органу влади.

Колегія суддів зауважує, що в даному випадку свавілля полягає якраз у перевищенні компетенції районної державної адміністрації у розпорядженні землями державної власності, в той час як земля є власністю народу України, а районна державна адміністрація зобов'язана діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Окрім цього, у даній справі обставини є іншими. Так фактично звернення прокурора до суду спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні питання про дотримання законодавчо визначеної процедури передання у користування земельної ділянки, яке незаконно вибуло з державної власності всупереч порядку регламентованому частиною 2 статті 124 Земельного кодексу України.

Вирішуючи питання про справедливу рівновагу між інтересами суспільства і конкретної особи Європейський суд з прав людини у справі "Трегубенко проти України" від 02 листопада 2004 року зазначив, що правильне застосування законодавства незаперечно становить суспільний інтерес.

У даному випадку при винесенні спірних розпоряджень та укладенні в подальшому договорів якраз і не було дотримано вимог чинного законодавства.

Отже, обставини даної справи і справи "Стретч проти Об'єднаного Королівства Великої Британії", на яке посилається другий відповідач (Том 1 а.с.153) істотно різняться, тому висновки щодо справедливої рівноваги між інтересами суспільства і особи в кожній з цих справ не можуть бути тотожними, а висновок Європейського суду з прав людини про порушення прав заявника у справі "Стретч проти Об'єднаного Королівства Великої Британії" не може бути безумовним прецедентом при вирішенні справи, яка розглядається.

Відповідно до вимог постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних відносин. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються доказами, дослідженими у судовому засіданні.

Згідно постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23 березня 2012 року "Про судове рішення" рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

З огляду на той факт, що висновки суду першої інстанції відповідають в повній мірі приписам законодавства та фактичним обставинам справи, судова колегія Харківського апеляційного господарського суду дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги Фермерського господарства "Подолівське" та залишення рішення господарського суду Харківської області від 19 травня 2015 року у справі №922/5941/14 без змін.

У відповідності до ст. 49, ч. 2 ст. 99 Господарського процесуального кодексу України, вирішуючи питання про перерозподіл судового збору пропорційно задоволеним вимогам, враховуючи приписи абз. 4 п. 4.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України №7 від 21 лютого 2013 року "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" з огляду на те, що апеляційний господарський суд дійшов висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги та залишення рішення суду першої інстанції в силі, судові витрати за подання апеляційної скарги відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 33, 44, 49, 91, 99, 101, п.1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Фермерського господарства "Подолівське" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 19 травня 2015 року у справі №922/5941/14 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складено 28 вересня 2015 року.

Головуючий суддя Россолов В.В.

Суддя Черленяк М.І.

Суддя Тихий П.В.