номер провадження справи 33/113/15
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.09.2015 Справа № 908/5013/15

за позовом Комунального підприємства "Токмак теплоенергія" Токмацької міської ради (71701, м. Токмак Запорізької області, вул. Шевченка, буд. 45-А)

до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1)

про стягнення суми

Суддя Мірошниченко М.В.

Секретар судового засідання Хилько Ю.І.

За участю представників сторін:

від позивача : Бохан М.І. - довіреність № 1090 від 08.10.2014 р.;

від відповідача: не з'явився;

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство "Токмак теплоенергія" Токмацької міської ради звернувся в господарський суд Запорізької області із позовною заявою про стягнення з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 заборгованості за договором № 3 від 01.10.2013 р. про постачання теплової енергії в гарячій воді в розмірі 1813,88 грн., з яких: сума 970,99 грн. основного боргу, сума 291,38 грн. пені, сума 44,47грн. 3 % річних та сума 507,04 грн. інфляційних втрат.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачем на виконання умов договору про постачання теплової енергії в гарячій воді № 3 від 01.10.2013р. у період: з жовтня 2013 р. по грудень 2013р. та січень 2015 р. було поставлено відповідачу теплову енергію на загальну суму 1170,99грн., яку останній, оплатив частково в сумі 200,00 грн. Решта боргу в сумі 970,99 грн. залишилась несплаченою. За неналежне виконання грошового зобов'язання, відповідачу нараховані передбачені Договором (п. 15) та Законом (ст. 625 ЦК України) санкції. Посилаючись на ст. ст. 11, 15, 16, 509, 512, 513, 514, 526, 530, 610-611, 625 Цивільного кодексу України, ст. ст. 193, 216, 217, 230 Господарського кодексу України, позивач просить позов задовольнити.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 10.09.2015 р. порушено провадження у справі № 908/5013/15, розгляд якої призначено на 22.09.2015 р.

Відповідач - вимоги суду, викладені в ухвалі від 10.09.2015 р., щодо надання письмового відзиву та витребуваних судом документів не виконав; процесуальним правом на участь представника в судовому засіданні не скористався; про причини неявки суд не повідомив.

Відповідно до підпункту 3.9.1 Постанови Пленуму ВГСУ від 26.12.2011 р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог ч. 1 ст. 64 та ст. 87 ГПК України.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

В даному випадку, ухвала господарського суду від 10.09.2015 р. про порушення провадження у справі та призначення її до розгляду на 22.09.2015 р. була направлена судом на адресу відповідача: АДРЕСА_1, яка співпадає з місцезнаходженням відповідача, визначеним у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців (Витяг з ЄДР наявний в матеріалах справи).

Тобто, про час та місце слухання даної справи відповідач був повідомлений належним чином.

Відповідно до п. 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Стаття 75 ГПК України дозволяє суду розглянути спір за наявними у справі матеріалами, у випадку, якщо відзив на позов та витребувані судом документі не надані.

За таких обставин, справу розглянуто за наявними матеріалами без участі представника відповідача.

За клопотанням присутнього у судовому засіданні представника позивача фіксація судового процесу технічними засобами не здійснювалася.

В судовому засіданні 22.09.2015р. представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та надав двосторонній Акт звірки взаємних розрахунків станом на 17.09.2015 р. Також, зазначив, що оплат, з моменту пред'явлення позову, з боку відповідача не надходило.

В судовому засіданні 22.09.2015 р. прийнято і оголошено на підставі ст. 85 ГПК України вступну і резолютивну частини судового рішення.

Розглянувши та дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Матеріали справи свідчать, що 01.10.2013 р. між позивачем (Енергопостачальною організацією) та відповідачем (Споживачем) було укладено договір № 3 про постачання теплової енергії в гарячій воді (надалі - Договір).

Пунктом 3 Договору встановлено, що максимум теплового навантаження на опалення організації складає 0, 000940 Гкал/год. Опалювальна площа становить 19,52кв.м.

Відповідно до п. 13 Договору відпуск теплової енергії визначається розрахунковим методом.

Згідно із п. 14 Договору Споживач зобов'язаний сплатити пред'явлений йому рахунок не пізніше 5-ти днів після його отримання.

За змістом п. 15 Договору у випадку несплати нараховується пеня у розмірі 0,75% за добу на суму не сплачених документів, але не більше подвійної облікової ставки НБУ.

Як встановлено судом, на підставі Договору, позивачем з жовтня 2013 р. по грудень 2013р. та в січні 2015 р. включно, відповідачу відпущено, 1,07 Гкал/год теплової енергії на загальну суму 1170,99 грн.

На оплату теплової енергії позивачем були направлені відповідачу рахунки: № 3/10 від 31.10.2013 р. на суму 181,33 грн., № 3/11 від 30.11.2013 р. на суму 251,86 грн., № 3/12 від 31.12.2013 р. на суму 443,27 грн., № 3/1 від 31.01.2015 р. на суму 294,53 грн.

На вказаних рахунках наявний особистий підпис Споживача (відповідача).

Вище перелічені рахунки були оплачені відповідачем частково - в сумі 200,00 грн., що підтверджується долученими до матеріалів справи прибутковими касовими ордерами: № 46 від 28.05.2014 р. (на суму 100,00 грн.) та № 62 від 24.07.2014 р. (на суму 100,00 грн.).

Решта боргу в сумі 970,99 грн. залишилась несплаченою.

Позовні вимоги про стягнення з ФОП ОСОБА_1 заборгованості за договором № 3 від 01.10.2013 р. про постачання теплової енергії в гарячій воді в розмірі 1813,88 грн., з яких: сума 970,99 грн. основного боргу, сума 291,38 грн. пені, сума 44,47грн. 3 % річних та сума 507,04 грн. інфляційних втрат, стали предметом судового розгляду у даній справі.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини... Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Аналогічні положення містить ст. 174 Господарського кодексу України.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні приписи містить ст. 193 Господарського кодексу України.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Як підтверджено матеріалами справи, правовідносини між позивачем та відповідачем у спірний період були врегульовані укладеним між ними Договором № 3 від 01.10.2013 р., за умовами якого позивач зобов'язався постачати відповідачу теплову енергію в гарячій воді, а відповідач - приймати та сплачувати її вартість.

Згідно з приписами п. 7 ст. 193 Господарського кодексу України та ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

При цьому, пунктом 2 ст. 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Статтею 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За умовами пункту 14 Договору Споживач зобов'язався сплатити пред'явлений йому рахунок не пізніше 5-ти днів після його отримання.

Відповідно до п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затв. Постановою КМУ № 630 від 21.07.2005 р., розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк.

Долучені до матеріалів справи Рахунки № 3/10 від 31.10.2013 р., № 3/11 від 30.11.2013 р., № 3/12 від 31.12.2013 р., № 3/1 від 31.01.2015 р., свідчать про їх особисте отримання відповідачем. При цьому, рахунки містять запис про те, що Споживач претензій по об'єму, якості та строкам наданих послуг не має.

З урахуванням умов п. 14 Договору та змісту п. 18 п. Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, строк оплати наданих позивачем відповідачу послуг наступив.

Проте, виставлені на оплату Рахунки, відповідачем були оплачені лише частково в сумі 200,00 грн.

Решта боргу, в сумі 970,99 грн. залишилась несплаченою.

Внаслідок неналежного виконання договірних зобов'язань, у відповідача виникла заборгованість за Договором в сумі 970,99 грн. Доказів її погашення відповідачем до суду надано не було.

Таким чином, враховуючи неналежне виконання відповідачем своїх договірних зобов'язань щодо оплати отриманої теплової енергії, та вищезазначені приписи норм чинного законодавства України, суд констатує правомірність заявленої позивачем вимоги про стягнення з відповідача суми 970,99 грн. основного боргу, а тому задовольняє її у повному обсязі.

Крім вищезгаданої вимоги про стягнення основного боргу, позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача суми пені, 3% річних та втрат від інфляції.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

На особу, яка допустила неналежне виконання зобов'язання, покладаються додаткові юридичні обов'язки, в тому числі передбачені статтею 625 Цивільного кодексу України.

Зокрема, частиною 2 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За таких обставин, враховуючи встановлений факт несвоєчасного виконання відповідачем грошових зобов'язань, вимоги про стягнення з нього 3% річних в сумі 44,47грн. (за період з 21.11.2013 р. по 31.08.2015 р.) та втрат від інфляції в сумі 507,04грн. (за період листопад 2013 р. - серпень 2015 р.) заявлені позивачем обґрунтовано, а тому задовольняються у повному обсязі. Розрахунок судом перевірено та визнано вірним.

Крім того, відповідно до положень ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Статтею 216 ГК України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції (ч. 2 ст. 217 ГК України).

Статтею 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (п. 6 ст. 231 ГК України).

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню у розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Статтею 3 вищезгаданого Закону встановлено, що розмір пені не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

В даному випадку сторони в п. 15 Договору встановили, що у випадку несплати нараховується пеня у розмірі 0,75% за добу на суму не сплачених документів, але не більше подвійної облікової ставки НБУ.

Перевіривши розрахунок пені за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи «Законодавство» з урахуванням вимог ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», суд відзначає, що вимога про стягнення пені підлягає частковому задоволенню. Так, за заявлений позивачем період часу (з 01.03.2015 р. по 31.08.2015 р.) належний до стягнення розмір суми пені становить 290,33грн., але не суму 291,38 грн., яку заявлено позивачем у позовній заяві, тому в решті позовної вимоги про стягнення пені слід відмовити, як заявленої необґрунтовано.

Отже, позов задовольняється частково.

Згідно зі ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

В силу вказаної норми предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обов'язки сторін у справі та складаються з фактів, якими позивач обґрунтовує підстави позову, та фактів, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову.

Статтею 22 ГПК України встановлено загальний обов'язок сторін добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

В даному випадку відповідач не надав суду доказів, які могли б свідчити про належне виконання ним своїх договірних зобов'язань.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судовий збір покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача суми 1216,78 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст. 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ід. номер НОМЕР_1) на користь Комунального підприємства "Токмак теплоенергія" Токмацької міської ради (71701, м. Токмак Запорізької області, вул. Шевченка, буд. 45-А, ) суму 970 (дев'ятсот сімдесят) грн. 99 коп. основного боргу, суму 290 (двісті дев'яносто) грн. 33 коп. пені, суму 44 (сорок чотири) грн. 47 коп. трьох відсотків річних, суму 507 (п'ятсот сім) грн. 04 коп. інфляційних втрат та суму 1216 (одна тисяча двісті шістнадцять) грн. 78 коп. судового збору.

Видати наказ.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення оформлено у повному обсязі та підписано згідно із вимогами ст. 84 ГПК України 25.09.2015р.

Суддя М.В. Мірошниченко