ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

28.09.2015 Справа № 905/1317/15

за позовом Публічного акціонерного товариства «Кредобанк», м. Львів

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Донецьк

про стягнення 21873грн.01коп.

Суддя Говорун О.В.

Представники сторін:

від позивача - не зявився;

від відповідача - не зявився.

Публічне акціонерне товариство «Кредобанк» (далі - позивач) звернулось до господарського суду Донецької області з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі - відповідач) про стягнення 21873грн.01коп., з яких сума заборгованості за кредитом - 20360грн., проценти за кредитним договором - 1210грн.73коп., заборгованість по комісії за користування кредитом - 300грн. та пеня - 2грн.28коп.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що між позивачем та відповідачем 17.10.2013 був укладений генеральний договір про здійснення кредитування №1МБ-309. Позивач свої зобовязання за договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит в розмірі 61000грн., але відповідач з позивачем не розрахувався в повному обсязі, у звязку з чим утворилась заборгованість відповідача перед позивачем, яку позивач просить стягнути.

Позивач у заяві №2015/09/24-3 від 24.09.2015 просить суд справу розглядати без участі представника позивача, крім того зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач у судове засідання не зявився, відзив на позов не надав, про місце, дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив, тому справу, на підставі ст.75 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), розглянуто за наявними в ній матеріалами.

Суд, дослідивши письмові докази у судовому засіданні, встановив наступні факти та відповідні ним правовідносини.

17.10.2013 між позивачем та відповідачем був укладений генеральний договір про здійснення кредитування №1МБ-309 (далі договір) та додатковий договір №1МБ-309/1 про надання кредиту (далі додатковий договір), відповідно до п.1 додаткового договору, позивач зобовязався надати у власність відповідачу грошові кошти (далі кредит) у розмірі та на умовах, обумовлених цим договором, а відповідач зобовязався повернути кредит і сплатити проценти за користування ними та комісії (а.с.12-23).

Відповідно до п.2.1 договору, розмір кредиту та валюта кредиту 61 000грн.

Дата остаточного повернення кредиту « 16» жовтня 2014 року (п.2.5 договору).

Згідно з п.2.3 додаткового договору, розмір фіксованої процентної ставки на момент укладання договору становить 20% річних (а.с.22-23).

Відповідно до п.2.4.2 договору, комісія за управління кредитом 100грн. сплачується щомісячно.

Позивач свої зобовязання за договором виконав, що підтверджується виписками по особовим рахункам позивача та меморіальним ордером №30472419 від 21.10.2013 на суму 61 000грн. (а.с.24-30).

На час прийняття рішення у справі кредит в розмірі 20360грн. відповідачем не сплачений.

Частиною 1 ст.1054 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 статті 509 ЦК України встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ч.1 ст.193 Господарського кодексу України (далі ГК України), яка кореспондується зі ст.526 ЦК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України встановлено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

В порушення зазначених вимог закону та договорів, відповідач взяті на себе зобов'язання належним чином не виконав, отримані кошти у встановлені строки не повернув, плату за кредит своєчасно та в повному обсязі не сплатив.

Враховуючи вищезазначене та той факт, що відповідач не надав суду до прийняття рішення у справі доказів погашення даної суми, господарський суд вважає позовні вимоги в частині стягнення заборгованості у розмірі 20360грн. доведеними та такими, що підлягають задоволенню.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем прийнятих на себе зобов'язань, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість по відсоткам за період з липня 2014 по жовтень 2014 у розмірі 1210грн.73коп. та суму комісії за адміністрування кредиту за період з липня 2014 по вересень 2014 у розмірі 300грн.

Враховуючи вищевикладене та беручи до уваги, що вимоги позивача про стягнення заборгованості по відсоткам та комісії відповідно до умов договорів є правомірними, доведеними належним чином та підтвердженими доказами, що містяться в справі, з огляду на що зазначені вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Позивачем нарахована пеня за період з 01.11.2013 по 18.02.2014 у загальній сумі 2грн.28коп., виходячи з подвійної облікової ставки Національного Банку України.

Відповідно до п.7.1 договору, за несвоєчасне виконання грошових зобовязань, позивач має право стягнути з відповідача пеню у розмірі, визначеному п.2.1.8 цього договору.

Згідно п.2.1.8 договору, пеня за несвоєчасне виконання грошових зобовязань за договором 0,03% за кожен день прострочки від простроченої/несплаченої суми, але по кредитам у національній валюті України, не більше подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла у період прострочки.

Відповідно до ч.1 ст.230 ГК України, штрафними санкціями в розумінні цього кодексу є господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, пеня, штраф), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення їм прав здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Статтею 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов'язань може забезпечуватися згідно з законом або договором неустойкою (штрафом, пенею).

За містом ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Здійснивши перевірку розрахунку пені позивача, нарахованої, виходячи з подвійної облікової ставки Національного Банку України за період з 01.11.2013 по 18.02.2014, суд дійшов висновку, що вимоги в цій частині підлягають задоволенню частково, а саме, у сумі 1грн.89коп., з огляду на умови п.2.1.8 договору, відповідно до якого пеня за несвоєчасне виконання грошових зобовязань за договором становить 0,03% за кожен день прострочки.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Водночас, судом зазначається, що, на підставі ст. 38 ГПК України, господарський суд витребовує докази за наявності відповідного клопотання, у разі неможливості самостійно надати докази сторонами.

Відповідно до ч.1 ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

За таких обставин, суд вважає позовні вимоги такими що підлягають задоволенню частково.ово.

Господарські витрати розподілити відповідно до ст.49 ГПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (83092, м. Донецьк, вул. 230-ї Стрілецької дивізії, 44/23, ІНН НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства «Кредобанк» (79026, м. Львів, вул. Сахарова, 78, ) 20360грн. кредиту, 1210грн.73коп. відсотків, 300грн. комісії, 1грн.89коп. пені та 1826грн.97коп. витрат з оплати судового збору.

В задоволенні інших вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів, через господарський суд, який розглянув справу.

Повне рішення складено 30 вересня 2015 року.

Суддя О.В. Говорун