ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" вересня 2015 р. Справа № 914/1811/15

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого судді Орищин Г.В.

суддів Галушко Н.А.

Данко Л.С.

розглянув апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Український лізинговий фонд», від 18.08.2015р. № 15958

на рішення господарського суду Львівської області від 10.08.2015р.

у справі № 914/1811/15

за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, м. Львів

до відповідача товариства з обмеженою відповідальністю «Український лізинговий фонд», м. Київ

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Голубничої Ольги Василівни, м. Київ

про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню

за участю представників сторін:

- від позивача - ОСОБА_2, ОСОБА_4

- від відповідача - Бічук С.Ф.

- від третьої особи - не з'явились.

Права та обов'язки сторін, передбачені ст. 20,22 ГПК України, представникам сторін роз'яснено.

Заяв про відвід складу суду не поступало.

Рішенням господарського суду Львівської області від 10.08.2015р. у справі №914/1811/15 (суддя Бортник О.Ю.) позов фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 (надалі ФОП ОСОБА_2.) до товариства з обмеженою відповідальністю (надалі ТзОВ) «Український лізинговий фонд» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню задоволено. Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Голубничою Ольгою Василівною 26.11.2014р. та зареєстрований в реєстрі за № 2175; стягнуто з ТзОВ «Український лізинговий фонд» на користь ФОП ОСОБА_2 судові витрати; в задоволенні заяви про вжиття заходів до забезпечення позову від 03.07.2015р. відмовлено.

Вказане рішення мотивовано тим, що обов'язковою умовою для вчинення виконавчого напису є безспірність майнових вимог до боржника та підтвердження встановленими законодавством документами безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Оскільки, подані нотаріусу документи не підтверджували безспірність заборгованості та іншої відповідальності боржника перед стягувачем, суд дійшов до висновку про те, що виконавчий напис вчинено з порушенням вимог чинного законодавства.

Не погодившись із прийнятим рішенням, ТзОВ «Український лізинговий фонд» подало апеляційну скаргу, яка обґрунтована тим, що позивач порушив умови договору щодо своєчасної сплати лізингових платежів, що як наслідок, слугувало підставою для звернення лізингодавця до позивача з повідомленням про відмову (розірвання) від договору фінансового лізингу, на підставі ст. 7 Закону України «Про фінансовий лізинг» та п. 11.4 загальних умов договору. Зважаючи на існуючу заборгованість позивача по сплаті лізингових платежів з урахуванням курсової різниці, що станом на 26.11.2014р. становила 98014,64 грн., яка є безспірною, та повідомлення про відмову від договору, яке було отримане лізингоодержувачем, внаслідок протиправних дій позивача та неповернення предмета лізингу лізингодавцю, ТзОВ «Український лізинговий фонд» звернулося до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису по поверненню майна, який вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Голубничою О.В. з дотриманням норм чинного законодавства та підлягає виконанню.

Скориставшись своїм правом, передбаченим ст. 96 ГПК України, позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить оскаржуване рішення залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення, з посиланням на те, що вимога про погашення боргу від 30.09.2014р. була надіслана відповідачем на адресу позивача 08.10.2014р., а повідомлення про відмову від договору 16.10.2014р., тобто до завершення 20-денного строку, який надається лізингоодержувачу для виконання листа-вимоги, отже з порушенням встановленого договором порядку, що не могло бути підставою припинення договірних відносин і надавати право вчинення виконавчого напису, також, позивач покликається на те, що враховуючи визначений в графіку внесення лізингових платежів, розмір грошового зобов'язання позивача, в нього станом на момент вчинення оспорюваного виконавчого напису була відсутня заборгованість із сплати лізингових платежів. Відтак, визначена в рахунках сума лізингових платежів не була безспірною.

На виконання вимоги ухвали Львівського апеляційного господарського суду від 27.08.2015р.,приваний нотаріус Київського міського нотаріального округу Голубнича О.В. подала письмові пояснення на апеляційну скаргу, в яких зазначає, що вирішення питання, чи є заборгованість об'єктивно безспірною, відноситься до компетенції Кабінету Міністрів України, який відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» встановлює перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться на підставі виконавчих написів. Згідно п. 3.2. гл. 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України безспірність заборгованості підтверджується документами, передбаченими Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999р № 1172. Нотаріус зазначає, що виконавчий напис вчинений нею з дотриманням норм цивільного законодавства, правоздатність та дієздатність заявника належним чином перевірена, а тому вважає позовні вимоги такими, що не підлягають до задоволення.

Заслухавши пояснення представників сторін, приймаючи до уваги доводи, викладені в апеляційній скарзі, відзиві на апеляційну скаргу та поясненнях поданих третьою особою, розглянувши та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, судова колегія вважає, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення, виходячи з наступного.

З матеріалів справи та апеляційної скарги вбачається, що 28.02.2013р. між товариством з обмеженою відповідальністю «Український лізинговий фонд» та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 було укладено договір фінансового лізингу № 883/02/13-В.

На виконання умов даного договору 29.03.2013р., згідно акту прийому-передачі предмета лізингу, лізингодавець передав, а лізингоодержувач прийняв, в якості предмета лізингу автомобіль DAF FT XF105; 2012 року випуску, шасі НОМЕР_3, двигун № НОМЕР_1, реєстраційний номер НОМЕР_2.

Відповідно до п. 8.1 договору загальна сума лізингових платежів на дату укладення цього договору становила 1216761,37 грн., а сплата лізингових платежів здійснюється в гривні з коригуванням курсу валют відповідно до п. 2.6. загальних умов договору.

Лізингові платежі включають: платежі в погашення (компенсацію) вартості предмета лізингу і винагороду (комісію) лізингодавця за наданий в лізинг предмет лізингу (п. 2.1. загальних умов).

З метою досудового врегулювання спору, з посиланням на прострочення сплати лізингових платежів, лізингодавець надіслав на адресу лізингоодержувача лист-вимогу вих. № 675-УПК від 30.09.2014р. про сплату заборгованості. Як вбачається з матеріалів справи, даний лист був надісланий ФОП ОСОБА_2 08.10.2014р., що підтверджується наявним в матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 118 т.І).

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про фінансовий лізинг» лізингодавець має право відмовитись від договору лізингу у випадках, передбачених договором фінансового лізингу та законодавством та вимагати розірвання договору та повернення предмета лізингу у передбачених законом та договором випадках.

Згідно з п. 11.4 загальних умов договору фінансового лізингу якщо протягом 20-календарних днів з дати направлення лізингоодержувачу листа-вимоги щодо сплати заборгованості, лізингоодержувач не усуне порушення, лізингодавець направляє на юридичну адресу лізингоодержувача цінний лист з описом вкладення або вручає нарочно повідомлення про відмову від договору (його розірвання) і повернення предмета лізингу із зазначенням терміну та місця його передачі лізингодавцю. При цьому в разі відмови лізингоодержувача від передачі (повернення) предмета лізингу лізингодавцю, лізингодавець має право самостійно вилучити предмет лізингу з місця зберігання/знаходження або ремонту без будь-яких дозволів лізингоодержувача (у тому числі, але не виключно, у беззаперечному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса або відповідного рішення суду) з покладанням на лізингоодержувача понесених витрат.

Аналізом матеріалів справи встановлено, що лист-вимога скерований позивачу 08.10.2014р., а повідомлення про відмову (розірвання) від договору фінансового лізингу вих. № 681-УПК від 14.10.2014р. було надіслано лізингоодержувачу 16.10.2014р. (а.с. 117-118 т. І), тобто з порушенням 20-ти денного строку, який надається позивачу договором для виконання листа-вимоги.

З огляду на викладене, відповідач з порушенням встановленого договором фінансового лізингу порядку вчинив відмову від договору, відтак, така відмова не може вважатися законною та призводити до припинення договірних відносин.

ТзОВ «Український лізинговий фонд» 26.11.2014 р. звернулося до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу із заявою про вчинення виконавчого напису на повернення предмета лізингу, визначеного договором фінансового лізингу № 883/02/13-В від 28.02.2013р., вважаючи, також, що позивачем не сплачено щомісячні лізингові платежі за користування предметом лізингу, які підлягали сплаті в порядку, розмірі та терміни, встановлені графіком платежів (додаток № 1 до договору фінансового лізингу) 29.08.2014 р., 29.09.2014р., 29.10.2014 р.,

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, 26.11.2014р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Голубничою О.В., на підставі ст. 18 Цивільного кодексу України, ст. 87 Закону України «Про нотаріат», ст. 7 Закону України «Про фінансовий лізинг» та п. 8 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999р. №1172, вчинено виконавчий напис №2175, відповідно до якого, нотаріус запропонувала позивачу повернути на користь відповідача автомобіль DAF FT XF105; 2012 року випуску, шасі НОМЕР_3 двигун НОМЕР_4, реєстраційний номер НОМЕР_2, вартістю 877400 грн., що переданий у користування на підставі договору фінансового лізингу № 883/02/13-В, укладеного 28 лютого 2013 р., що підлягав поверненню за невиплачені лізингові платежі за період з 29 серпня 2014 р. по 26листопада 2014 р. у розмірі 98014,64 грн.

11.12.2014 р. головним державним виконавцем Франківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції винесено постанову ВП № 45796149 з примусового виконання цього виконавчого напису за № 2175, виданого 26.11.2014 р.

Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999р. N 1172, відповідно до п. 8 якого, для одержання виконавчого напису для повернення об'єкта лізингу подаються: оригінал договору лізингу; засвідчена лізингодавцем копія рахунка, направленого лізингоодержувачу, з відміткою про несплату платежів після вручення письмового повідомлення.

Згідно з ч. 1 ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Місцевим господарським судом належним чином надана оцінка поданим ТзОВ «Український лізинговий фонд» документам приватному нотаріусу для вчинення виконавчого напису, однак, такі не підтверджують безспірність заборгованості боржника перед стягувачем, з огляду на наступне.

Як було зазначено вище п. 2.1 загальних умов передбачає, що лізингові платежі за цим договором включають платежі в погашення (компенсацію) вартості предмета лізингу і винагороду (комісію) лізингодавця за наданий в лізинг предмет лізингу.

В той час, відповідно до п. 2.2 загальних умов загальна сума лізингових платежів на дату укладення договору визначається п. 8.1. договору і може змінюватися відповідно до умов цього договору. Порядок, розмір та терміни оплати лізингоодержувачем лізингових платежів встановлюється в графіку платежів (додаток № 1 до договору).

Згідно п. 3.3 договору загальна вартість предмета лізингу, включаючи ПДВ, яка є складовою лізингових платежів у відповідності до п. 2.1. загальних умов, становить 902000,00 грн. Разом з тим, договором передбачено можливість зміни вартості предмета лізингу в порядку, визначеному п. 2.12-2.14 загальних умов.

Зокрема, згідно п. 2.12. загальна вартість предмета лізингу, передбачена п. 3.3. договору, до моменту підписання акту прийому-передачі предмета лізингу може змінюватися (корегуватися) внаслідок зміни вартості предмета лізингу продавцем відповідно до умов договору купівлі-продажу, укладеного між лізингодавцем та продавцем, в тому числі в разі збільшення відпускної ціни заводом-виробником, збільшення розміру митних зборів, зміни курсу валют, збільшення розміру діючих або введення нових податків, зборів або обов'язкових платежів, які безпосередньо впливають на вартість предмета лізингу.

Пунктом 2.4 загальних умов визначено, що у разі настання перелічених вище подій, в тому числі зміни розміру платежів, розмір лізингових платежів та/або розмір авансового платежу за договором може бути змінений шляхом укладання сторонами додаткової угоди.

За таких обставин, розмір грошового зобов'язання позивача чітко визначений графіком внесення лізингових платежів в редакції додаткової угоди № 3 від 13.03.2014р.

У п. 2.6. Загальних умов сторони погодилися, що лізингові платежі, які підлягають виплаті згідно даного договору, розраховуються з використанням середньозваженого курсу української гривні до долара США на міжбанківському ринку (за офіційними даними НБУ, розміщеними на сайті http://bank.gov.ua/control/uk/index) за встановленою цим пунктом формулою, лише у разі зазначення в п. 8.5. договору на застосування при визначенні розміру лізингового платежу коригування курсу валют. Аналогічне посилання на п. 8.5. договору міститься й у п. 13.5. загальних умов.

Однак, у п. 8.5. вказаного договору йдеться про те, що офіційний курс гривні до долара США на дату укладення договору становить 7,993, а про застосування при визначенні розміру лізингового платежу коригування курсу валют у цьому пункті не йдеться.

Покликання відповідача на п. 2.6. загальних умов, як на підставу визначення лізингових платежів лізингодавцем в односторонньому порядку, є безпідставним, оскільки договором та додатками до нього встановлено окремий порядок зміни лізингових платежів шляхом укладення між сторонами додаткової угоди.

Відтак, вказане у будь-якому випадку спростовує безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем, свідчить про наявність між сторонами спору та ставить під сумнів застосування відповідачем формули, вказаної у п. 2.6. загальних умов договору і використання ним середньозваженого курсу української гривні до долара США на міжбанківському ринку, збільшеного на 1 відсоток.

Зважаючи на порушення відповідачем порядку здійснення відмови від договору, що встановлений п. 11.4 загальних умов, та відсутність доказів безспірності заборгованості та іншої відповідальності позивача перед відповідачем, судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду про вчинення виконавчого напису з порушенням вимог чинного законодавства.

Відповідно до ст.ст. 33, 43 ГПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Судовий збір за перегляд рішення в апеляційному порядку, відповідно до вимог ст. 49 ГПК України, слід покласти на скаржника.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду Львівської області від 10.08.2015р. у справі № 914/1811/15 залишити без змін, апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Український лізинговий фонд» - без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

3. Справу повернути в місцевий господарський суд.

Повний текст постанови складений 28.09.2015р.

Головуючий суддя Орищин Г.В.

суддя Галушко Н.А.

суддя Данко Л.С.