РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2015 року Справа № 918/423/15

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Крейбух О.Г.

судді Демянчук Ю.Г. ,

судді Юрчук М.І.

при секретарі Михальчук В.К.

за участю представників:

позивача - ОСОБА_1;

відповідача - не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу позивача товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" на рішення господарського суду Рівненської області від 02.07.15 р. у справі № 918/423/15

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна"

до фізичої особи - підприємця ОСОБА_2

про стягнення заборгованості та збитків відповідно до договору про фінансовий лізинг в сумі 201 217 грн. 76 коп.

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2015 року товариство з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" звернулось до господарського суду Рівненської області з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та збитків відповідно до договору про фінансовий лізинг в сумі 201 217 грн. 76 коп., з яких 10 688 грн. 61 коп. основний борг, 181 959 грн. 95 коп. збитки, 1 465 грн. 70 коп. штраф, 1 298 грн. 90 коп. пеня, 389 грн. 57 коп. 3 % річних, 3 814 грн. 98 коп. інфляційні втрати, 1 600 грн. 05 коп. проценти за користування чужими грошовими коштами /а.с. 2-16/.

Рішенням господарського суду Рівненської області від 02.07.2015 року у справі № 918/423/15 (суддя Горплюк А.М.) позов ОСОБА_3 "Порше Лізинг Україна" до ФОП ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та збитків відповідно до договору про фінансовий лізинг в сумі 201 217 грн. 76 коп. задоволено частково.

Стягнуто з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 "Порше Лізинг Україна" - 10 688 грн. 61 коп. основної заборгованості, 1 295 грн. 67 пені, 388 грн. 70 коп. 3 % річних, 284 грн. 18 коп. інфляційних втрат та 253 грн. 14 коп. витрат по сплаті судового збору.

В решті позову відмовлено /а.с. 152-160/.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач ОСОБА_3 "Порше Лізинг Україна" звернувся до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить змінити рішення господарського суду Рівненської області від 02.07.2015 року у справі № 918/423/15 та задовольнити вимоги позивача.

В обґрунтування апеляційної скарги, скаржник вказує наступне:

- зважаючи на те, що відповідач прострочив сплату щомісячних лізингових платежів протягом більш як 4-ох місяців (з листопада 2013 року по лютий 2014 року включно), то листи нагадування відповідно до п. 8.3.1 Договору з метою продовження строку виконання зобовязання апелянт направляв відповідачу протягом зазначеного терміну. При цьому, договором не передбачено кількість нагадувань, а лише умови відповідно до яких надсилаються дані листи та порядок їх надсилання;

- суд дійшов хибного висновку про те, що позовні вимоги в частині задоволення неустойки у вигляді фіксованих штрафів у випадку несплати виставлених рахунків у встановлений строк не підлягає задоволенню у звязку із недоведеністю апелянтом факту отримання відповідачем листів-нагадувань;

- апелянтом були надані всі необхідні докази, які підтверджують понесені останнім витрати задля повернення обєкту лізингу та стягнення заборгованості, які є збитками апелянта.

Таким чином, на думку скаржника, правові підстави для відмови в задоволенні позову в частині стягнення 181 959,95 грн. збитків, 1 465,70 грн. штрафу, 1 600,05 грн. процентів за користування чужими грошовими коштами відсутні, просить змінити рішення господарського суду Рівненської області від 02.07.2015 року у справі № 918/423/15 та задовольнити вимоги позивача /а.с. 180-191/.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 31.07.2015 року апеляційну скаргу прийнято до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя Крейбух О.Г., суддя Савченко Г.І., суддя Демидюк О.О. та призначено до розгляду на 26.08.2015 року /а.с. 178-179/.

Розпорядженням в.о. голови суду від 26.08.2015 року внесено зміни до складу колегії суддів, окрім заміни головуючого судді у зв'язку із перебуванням у відпустці судді Савченка Г.І. та відповідно до затверджених складів колегій; визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Крейбух О.Г., суддя Демянчук Ю.Г., суддя Демидюк О.О. /а.с. 208/.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 26.08.2015 року розгляд справи № 918/423/15 відкладено на 23.09.2015 року за клопотанням позивача /а.с. 221-222/.

Розпорядженням голови суду від 22.09.2015 року внесено зміни до складу колегії суддів, окрім заміни головуючого судді у зв'язку із перебуванням у відпустці судді Демидюк О.О. та відповідно до п.6.3 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Рівненському апеляційному господарському суді; визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Крейбух О.Г., суддя Демянчук Ю.Г., суддя Юрчук М.І. /а.с. 230/.

23.09.2015 року в судовому засіданні позивач підтримав вимоги і доводи, викладені в апеляційній скарзі.

23.09.2015 року відповідач участі уповноваженого представника в судовому засіданні не забезпечив; поштове відправлення з вкладенням: ухвалою про прийняття апеляційної скарги до провадження від 26.08.2015 року у справі № 918/423/15, направлене на адреси:

- 33028, АДРЕСА_1;

- 33028, м. Рівне, вул. Коперника, буд. 23 повернуто органом поштового звязку з відміткою за закінченням терміну зберігання.

Згідно спеціального витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, станом на 02.07.2015 року, місце проживання ФОП ОСОБА_2 зареєстровано за адресою: 33028, АДРЕСА_1 /а.с. 150/.

Водночас, згідно апеляційної скарги, позивачем зазначено фактичне місце проживання ОСОБА_2 за адресою: 33028, м. Рівне, вул. Коперника, буд. 23.

Відповідно до п.3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції від 26.12.2011 року № 18, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Відтак, колегія суддів вважає, що відповідач був належним чином повідомлений про дату судового засідання 23.09.2015 року.

Оскільки ухвалами Рівненського апеляційного господарського суду від 31.07.2015 року та від 26.08.2015 року явка представників сторін обовязковою не визнавалась, колегія суддів визнала за можливе здійснювати розгляд справи за відсутності представника відповідача.

Статтею 101 ГПК України встановлено, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом при винесенні рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а оскаржуване рішення залишити без змін, виходячи з наступного.

13.09.2011 року між товариством з обмеженою відповідальністю "ПОРШЕ ЛІЗИНГ Україна" (надалі лізингодавець, позивач, апелянт) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (надалі лізингоодержувач, відповідач) укладено договір фінансового лізингу № 00003602 (надалі - Договір), відповідно до умов якого об'єктом лізингу є транспортний засіб типу VW Polo 1.4 I Вenzin, 2011 року виробництва, шасі № WVWZZZ6RZCY511476, загальною вартістю 18 730,00 доларів США, авансовий платіж складає 2 809,50 доларів США, кількість лізингових платежів складає 60, строк лізингу 60 місяців, лізинговий платіж - 423,11 доларів США /а.с. 17/.

Відповідно до п.6.1 Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу, що становлять невід'ємну частину Договору, для експлуатації об'єкта лізингу лізингоодержувач щомісяця здійснюватиме на користь лізингодавця лізингові платежі відповідно до Графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (Плану відшкодування), що являє собою невід'ємну частину Договору. Кожний лізинговий платіж включає:

відсотки (проценти) за користування обсягом фінансування;

частину від обсягу фінансування (сума, яка відшкодовує частину вартості об'єкта лізингу);

комісії;

покриття витрат, пов'язаних з оплатою послуг та відшкодуванням, що підлягають виплаті у строки та на умовах, передбачених Договором та інші витрати, передбачені або прямо пов'язані з Договором.

Згідно п.6.4 Загальних комерційних умов, у Графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (Плані відшкодування) відображаються лізингові платежі з урахуванням відсотків (процентів/процентної ставки) за використання обсягу фінансування, розмір яких узгоджений сторонами.

Відповідно до п.6.5 Загальних комерційних умов встановлено, що лізингові платежі перераховуються лізингоодержувачем на рахунок, зазначений лізингодавцем у Графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (Плані відшкодування), не пізніше дати, вказаної у Графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (Плані відшкодування).

Згідно п.12.1 Загальних комерційних умов, строк лізингу визначається у Договорі та Графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (Плані відшкодування).

Згідно п.12.2 Загальних комерційних умов, строк лізингу починається з дати підписання акта приймання-передачі лізингоодержувачем об'єкта лізингу.

Договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань (пункт 12.3 Загальних комерційних умов) /а.с. 89-100/.

Відповідно до Додатку до Договору Графік покриття витрат та виплати лізингових платежів (План відшкодування), лізингові платежі повинні бути сплачені на підставі рахунку Порше Лізинг Україна, в гривнях (за відповідним обмінним курсом, що застосовуватиметься до еквівалентів у доларах США, відповідно до пунктів 6.3. та 6.3.1 Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу) банківським переказом на банківський рахунок Порше Лізинг Україна /а.с. 29-32/.

Відповідачем, в порушення умов Договору, не було сплачено лізингові платежі на загальну суму 10 688, 61 грн. відповідно до Графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів, що підтверджується, наявними в матеріалах справи, виставленими рахунками-фактурами

- № 00166918 від 03.12.2013 року за грудень 2013 року на суму 3 491,50 грн. /а.с. 33/;

- № 00173037 від 02.01.2014 року за січень 2014 року на суму 3 516,05 грн. /а.с. 34/;

- № 00178953 від 03.02.2014 року за лютий 2014 року на суму 3 681,06 грн. /а.с. 35/.

Відповідно до п.8.3 Загальних комерційних умов, якщо лізингоодержувач прострочить виплату лізингового платежу протягом більш, ніж на 10 робочих днів, лізингодавець має право:

п.8.3.1 Договору, надіслати лізингоодержувачу першу вимогу щодо сплати в письмовій формі. Якщо лізингоодержувач не здійснить оплату протягом 7 робочих днів з моменту отримання першої вимоги щодо сплати, лізингодавець надсилає в такий же спосіб другу вимогу, яка продовжує строк здійснення оплати ще на 8 робочих днів. У випадку якщо лізингоодержувач не здійснить оплату у вказаний термін, позивач має право направити лізингоодержувачу третю вимогу щодо сплати та відмовитись від Договору в односторонньому порядку, за пунктом 12.6.1. Договору. Сторони погоджуються, що невиконання зобов'язань після надсилання другої вимоги означає, що лізингоодержувач не має наміру в подальшому виконувати свої зобов'язання за цим контрактом;

п.8.3.2 Договору, якщо лізингоодержувач повністю або частково не здійснить оплату 1 лізингового платежу, при цьому, якщо прострочення лізингового платежу триває більш, ніж 30 днів (відповідно до Закону України "Про фінансовий лізинг"), лізингодавець має право розірвати договір/відмовитися від Договору і витребувати об'єкт лізингу від лізингоодержувача, у тому числі, у примусовому порядку згідно з виконавчим написом нотаріуса.

Відповідно до п.12.9 Загальних комерційних умов, у разі дострокового закінчення строку лізингу/розірвання Договору, відповідно до пункту 12 Договору, лізингоодержувач зобов'язаний повернути об'єкт лізингу за свій власний рахунок у відмінному робочому і технічному стані до головного офісу лізингодавця впродовж 10 робочих днів від дати одержання відповідного запиту.

У випадках, передбачених пунктами 12.6 та 12.12 Договору, договір вважається розірваним на 10 робочий день з дня надіслання письмового повідомлення стороною на адресу іншої сторони (пункт 12.13. Загальних комерційних умов).

Якщо лізингоодержувач відмовляється від повернення або затримує повернення об'єкта лізингу, лізингодавець має право вилучити об'єкт без попередньої згоди лізингоодержувача. Вилучення об'єкта лізингу здійснюється у всіх випадках дострокового припинення дії Договору. Лізингоодержувач відшкодовує будь-які витрати, понесені лізингодавцем у зв'язку з вилученням об'єкта лізингу (пункти 13.1., 13.2. Загальних комерційних умов).

Згідно п.13.6. Загальних комерційних умов, якщо лізингодавець не може здійснити свої права на вилучення, як передбачено у цьому пункті, він матиме право на вилучення об'єкту лізингу у лізингоодержувача у примусовому порядку відповідно до виконавчого напису нотаріуса.

Матеріали справи містять нагадування про несплату, адресовані відповідачу на підставі п.8.3.1 Договору, , а саме:

- «Перше нагадування про несплату» від 05.11.2013 року на суму 3 612, 47 грн. /а.с. 36/.

- «Друге нагадування про несплату» від 18.11.2013 року на суму 3 646, 21 грн. /а.с. 37/.

- «Третє нагадування про несплату» від 04.12.2013 року на суму 8 077, 18 грн. /а.с. 38/.

- «Третє нагадування про несплату» від 16.12.2013 року на суму 8 066, 79 грн. /а.с. 39/.

- «Третє нагадування про несплату» від 03.01.2014 року на суму 7 291, 87 грн. /а.с. 40/.

- «Третє нагадування про несплату» від 16.01.2014 року на суму 7 282, 02 грн. /а.с. 41/.

- «Третє нагадування про несплату» від 05.02.2014 року на суму 7 796, 04 грн. /а.с. 42/.

- «Третє нагадування про несплату» від 17.02.2014 року на суму 7 778, 88 грн. /а.с. 43/.

При цьому докази направлення вказаних вище нагадувань лізингоодержувачу ФОП ОСОБА_2 відсутні.

В судовому засіданні 23.09.2015 року представник позивача зазначив, що доказів надсилання нагадувань не має, оскільки останні надсилались простою поштовою кореспонденцією.

Водночас, 17.02.2014 року позивачем направлено на адресу відповідача вимогу про сплату заборгованості за договором, повернення обєкту лізингу та повідомлення про відмову від договору № 00003602, якою повідомив ФОП ОСОБА_2 про відмову від Договору та вимагав повернути об'єкт лізингу впродовж 10 робочих днів з дня доставки повідомлення відповідачу /а.с. 44-45/.

Вимога була отримана ФОП ОСОБА_2 22.02.2014 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення /а.с. 46/.

Одночасно, 01.04.2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 вчинено виконавчий напис за № 556 про повернення лізингоодержувачем на користь лізингодавця об'єкту фінансового лізингу - VW Polo 1.4 I Вenzin, 2011 року виробництва, шасі № WVWZZZ6RZCY511476 /а.с. 47/.

16.04.2014 року, згідно акту опису й арешту майна, державним виконавцем, при примусовому виконанні виконавчого напису № 556, описав та наклав арешт на майно - транспортний засіб типу VW Polo 1.4 I Вenzin, 2011 року виробництва, описане майно повернуто лізингодавцю, зокрема, представнику за дорученням ОСОБА_5 /а.с. 48-51/.

Таким чином, договір фінансового лізингу № 00003602 від 13.09.2011 року слід вважати розірваним в порядку п.8.3.2. Договору.

Неналежне виконання ФОП ОСОБА_2 взятих на себе зобовязань слугувало підставою для звернення ОСОБА_3 "Порше Лізинг Україна" з позовом до суду про стягнення 10 688, 61 грн. основного боргу.

Відповідно до ст.806 ЦК України, за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства , а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог , що звичайно ставляться.

У відповідності до част.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (част.1 ст.628 ЦК України).

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

Відтак, позовні вимоги про стягнення заборгованості по лізингових платежах у сумі 10 688, 61 грн. за грудень 2013 року, січень-лютий 2014 року є такими, що підтверджуються матеріалами справи і підлягають задоволенню на підставі ст.ст.526, 530, 628, 629, 806 Цивільного кодексу України.

Позивач просить стягнути 1 298, 90 грн. пені, 389,57 грн. 3 % річних та 3 814,98 грн. інфляційних втрат за період з 15.12.2013 року по 03.04.2015 року.

За порушення у сфері господарювання учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених ГК України, іншими законами та договором (частина друга статті 193, частина перша статті 216 та частина перша статті 218 ГК України).

Одним із видів господарських санкцій згідно з частиною другою статті 217 ГК України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (частина перша статті 230 ГК України).

Виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком (част.1 ст.546 ЦК України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (част.1, 3 ст.549 ЦК України).

Відповідно до част.1 ст. 547 ЦК України, правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі.

Розмір штрафних санкцій відповідно до част.4 ст.231 ГК України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобовязання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобовязання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Такий вид забезпечення виконання зобовязання як пеня та її розмір встановлено частиною третьою статті 549 ЦК України, частиною шостою статті 231 ГК України, статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань" та частиною шостою статті 232 ГК України.

Відповідно до п.п.8.2.1 п.8.2 Загальних комерційних умов, у випадку прострочення сплати платежу до лізингоодержувача застосовуються санкції у вигляді пені в розмірі 10 % річних від вчасно невиплаченої суми за кожен день затримки до моменту повної виплати платежу.

Тобто, у даній справі, договором передбачено господарсько-правову відповідальність за порушення умов договору у вигляді сплати неустойки пені.

В силу дії част.6 ст.232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Водночас, згідно п.п.8.2.1 п.8.2 Загальних комерційних умов, сторони домовилися, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання грошових зобов'язань за цим договором не обмежується шістьома місяцями, а здійснюється до моменту їх фактичного виконання (виключення з частини 6 статті 232 Господарського кодексу України).

Відповідно сторони погодили інший строк нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання грошових зобов'язань за Договором - до моменту їх фактичного виконання.

Відповідно до ч.2. ст.251 ЦК України, терміном є певний момент у часі, з настанням якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Таким чином, у даному випадку п.п.8.2.1. п.8.2. Загальних комерційних умов сторони узгодили термін нарахування штрафник санкцій "до моменту їх фактичного виконання", що враховуючи вище наведене, не суперечить вимогам чинного законодавства.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 15.04.2015 року у справі № 3-53гс15.

Відповідно до част. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Місцевим господарським судом здійснено перерахунок заявленої до стягнення пені, 3 % річних та інфляційних, оскільки позивачем при здійсненні розрахунку неправомірно враховано дні визначеної сплати лізингового платежу згідно графіку - 15.12.2013 року, 15.01.2014 року та 15.02.2014 року. А тому, пеня, 3 % річних та інфляційні повинні нараховуватися з наступного дня після того, коли мало бути виконано зобовязання, тобто з 16.12.2013 року, 16.01.2014 року та 16.02.2014 року відповідно.

Колегією суддів перевірено розрахунок пені, виконаний місцевим господарським судом, у розмірі 1 295, 67 грн.:

- за період з 16.12.2013 року по 03.04.2015 року на суму боргу 3 491, 50 грн.;

- за період з 16.01.2014 року по 03.04.2015 року на суму боргу 3 516, 05 грн.;

- за період з 16.02.2014 року по 03.04.2015 року на суму боргу 3 681, 06 грн., та визнано його вірним /а.с.232/. В позові про стягнення 3, 23 грн. пені слід відмовити.

Колегією суддів перевірено розрахунок 3 % річних, виконаний місцевим господарським судом, у розмірі 388, 70 грн.:

- за період з 16.12.2013 року по 03.04.2015 року на суму боргу 3 491, 50 грн.;

- за період з 16.01.2014 року по 03.04.2015 року на суму боргу 3 516, 05 грн.;

- за період з 16.02.2014 року по 03.04.2015 року на суму боргу 3 681, 06 грн., та визнано його вірним /а.с.232/. В позові про стягнення 0, 87 грн. 3% річних слід відмовити.

Колегією суддів перевірено розрахунок інфляційних, виконаний місцевим господарським судом, у розмірі 284, 18 грн.:

- за період з 16.12.2013 року по 03.04.2014 року на суму боргу 3 491, 50 грн.;

- за період з 16.01.2014 року по 03.04.2014 року на суму боргу 3 516, 05 грн.;

- за період з 16.02.2014 року по 03.04.2014 року на суму боргу 3 681, 06 грн., та визнано його вірним /а.с.232/. В позові про стягнення 3 530,80 грн. інфляційних слід відмовити.

Позивач просить стягнути 181 959, 95 грн. збитків, які складаються з:

- 44 147, 40 грн.

витрат за послуги з вчинення виконавчого напису нотаріуса;

підготовку процесуальних документів для відкриття виконавчого провадження;

супроводження повернення обєкту лізингу;

витрат, понесених позивачем у зв'язку з необхідністю підготовки позовної заяви про стягнення заборгованості;

представництвом у суді;

- 137 812, 55 грн. збитків, які виникли у зв'язку з припиненням дії договору.

21.06.2012 року між ОСОБА_3 «Юридична компанія «Тріпл Сі» та ОСОБА_3 "Порше Лізинг Україна" укладено договір про надання юридично-консультаційних послуг/а.с. 54-59/.

Сторонами договору про надання юридично-консультаційних послуг підписано та скріплено печатками акт наданих послуг № 175 за період з 01.12.2013 року по 31.12.2013 року /а.с. 62/.

31.12.2013 року ОСОБА_3 «Юридична компанія «Тріпл Сі» виставлено позивачу рахунок-фактуру № 175 на оплату наданих послуг в сумі 33 562, 05 грн. (з яких 648, 00 грн. з ПДВ по ФОП ОСОБА_2) /а.с. 60-61/, який оплачено позивачем, що підтверджується платіжним дорученням № 50014168 від 09.01.2014 року /а.с. 63/.

Сторонами договору про надання юридично-консультаційних послуг підписано та скріплено печатками акт наданих послуг № 185 за період з 01.01.2014 року по 31.01.2014 року /а.с. 67/.

31.01.2014 року ОСОБА_3 «Юридична компанія «Тріпл Сі» виставлено позивачу рахунок-фактуру № 185 на оплату наданих послуг в сумі 27 063,13 грн. (з яких 576,00 грн. з ПДВ по ФОП ОСОБА_2) /а.с. 64-66/, який оплачено позивачем, що підтверджується платіжним дорученням № 50014900 від 11.02.2014 року /а.с. 68/.

Сторонами договору про надання юридично-консультаційних послуг підписано та скріплено печатками акт наданих послуг № 242 за період з 16.04.2014 року по 16.04.2014 року /а.с. 70/.

16.04.2014 року ОСОБА_3 «Юридична компанія «Тріпл Сі» виставлено позивачу рахунок-фактуру № 242 на оплату наданих послуг в сумі 30 769, 50 грн. (з яких 36 923, 40 грн. з ПДВ по ФОП ОСОБА_2) /а.с. 69/, який оплачено позивачем, що підтверджується платіжним дорученням № 50016409 від 22.04.2014 року /а.с. 71/.

Таким чином, позивачем сплачено ОСОБА_3 «Юридична компанія «Тріпл Сі» 38 147,40 грн. за надані послуги з вчинення виконавчого напису нотаріуса та здійснення супроводу виконавчого провадження щодо повернення обєкту лізингу.

09.06.2010 року між ОСОБА_3 «Юридична фірма Вернер і Партнери» та ОСОБА_3 "Порше Лізинг Україна" укладено договір про надання юридичних послуг № 17/2010 /а.с. 72-81/ з урахуванням додаткової угоди № 177 від 31.03.2015 року /а.с. 82/.

15.04.2015 року сторонами договору про надання юридичних послуг № 17/2010 підписано та скріплено печаткам акт № 160 /а.с. 84/.

15.04.2015 року ОСОБА_3 «Юридична фірма Вернер і Партнери» виставлено позивачу рахунок-фактуру № 159 на суму 5000, 00 грн. (6000, 00 грн. з ПДВ) /а.с. 83/.

При цьому, доказів оплати рахунку-фактури № 159 на суму 5000, 00 грн. матеріали справи не містять.

Крім того, позивач просить стягнути 137 812,55 грн. різницю між ринковою вартістю та сумою несплачених лізингових платежів та момент вилучення обєкту лізингу, з огляду на таке.

Ціна обєкту лізингу становить 160 480,00 грн.

Станом на 16.04.2014 року, дату повернення обєкту лізингу, сума невиплачених лізингових платежів становила 12 693,30 доларів США.

Курс долара до гривні, станом на 03.04.2015 року, - 23,50 грн. за 1 дол.США.

Таким чином, за розрахунком позивача, сума збитків, що виникла у звязку з припиненням договору, становить 137 812,55 грн. = 160 480, 00 грн. - (12 693,30 дол.США х 23,50 грн.).

Щодо заявлених позивачем до стягнення 137812,55 грн. збитків, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків.

Особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом (част.1 ст. 614 ЦК України).

Частиною 3 ст.216 ГК України визначено, що господарсько-правова відповідальність базується на принципах, згідно з якими потерпіла сторона має право на відшкодування збитків незалежно від того, чи є застереження про це в договорі; сплата штрафних санкцій за порушення зобов'язання, а також відшкодування збитків не звільняють правопорушника без згоди другої сторони від виконання прийнятих зобов'язань у натурі.

Тобто, виходячи з системного аналізу част.2 ст. 849, част.1-2 ст.883 ЦК України та ст.ст. 320, 322 ГК України, у разі невиконання або неналежного виконання лізингоодержувачем обовязків за договором фінансового лізингу, лізингодавець має право на відшкодування збитків.

Водночас, відповідно до ст.22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Частиною 2 ст.224 ГК України встановлено, що під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до ч.1 ст.225 ГК України, до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються:

вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства;

додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною;

неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною;

матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Пунктом 1 роз'яснень Вищого арбітражного суду України від 01.04.1994 № 02-15/215 "Про деякі питання практики вирішення спорів пов'язаних з відшкодуванням шкоди" унормовано, що відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) підставою виникнення цивільних прав і обов'язків, у тому числі щодо відшкодування кредиторові або іншій особі збитків (шкоди), є зобов'язання, які виникають з договорів та інших правочинів або внаслідок завдання шкоди. За статтею 174 Господарського кодексу України (далі - ГК України) господарські зобов'язання можуть виникати внаслідок заподіяння шкоди суб'єкту або суб'єктом господарювання. Вирішуючи спори про стягнення заподіяних збитків, господарський суд перш за все повинен з'ясувати правові підстави покладення на винну особу зазначеної майнової відповідальності. При цьому господарському суду слід відрізняти обов'язок боржника відшкодувати збитки, завдані невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання, що випливає з договору (статті 623 ЦК України), від позадоговірної шкоди, тобто від зобов'язання, що виникає внаслідок завдання шкоди (глава 82 ЦК України). Водночас необхідно враховувати, що можуть мати місце випадки, коли сторони перебувають у договірних відносинах, але заподіяння шкоди однією із сторін іншій стороні не пов'язане з виконанням зобов'язання, що випливає з цього договору. За таких обставин, незалежно від наявності договору, при вирішенні спору слід керуватися нормами ЦК України та ГК України щодо відшкодування позадоговірної шкоди. Правильне розмежування підстав відповідальності необхідне ще й тому, що розмір відшкодування збитків, завданих кредиторові невиконанням або неналежним виконанням зобов'язань за договором, може бути обмеженим (стаття 225 ГК України), а при відшкодуванні позадоговірної шкоди, остання підлягає стягненню у повному обсязі (стаття 1166 ЦК України) (п.2 вказаних роз'яснень).

Як вірно зазначено судом першої інстанції, між сторонами у справі виникли договірні відносини на підставі договору фінансового лізингу № 00003602 від 13.09.2011 року.

Колегія суддів вважає, що застосування до особи такої міри відповідальності як стягнення збитків, потребує доведення наявності усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини; за відсутності одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає (правова позиція Верховного Суду України у постанові від 20.12.2010 року у справі № 06/113-38).

Позивачем не доведено суду наявності усіх елементів складу цивільного правопорушення, щоб застосувати до відповідача таку міру відповідальності як стягнення збитків в частині стягнення 137 812,55 грн.

Водночас, 44 147,40 грн. витрат на оплату юридичних послуг не є збитками у розумінні статті 623 Цивільного кодексу України та статті 224 Господарського кодексу України (п.1 оглядового листа Вищого господарського суду України від 14.01.2014р. № 01-06/20/2014).

Відтак, правові підстави для задоволення позовних вимог в частині стягнення 181 959, 95 грн. збитків відсутні.

Позивач просить стягнути 1 465,70 грн. штрафу.

Відповідно до п.п.8.2.2 п.8.2 Договору, у випадку прострочення сплати платежу до лізингоодержувача застосовуються штрафні санкції за вимоги щодо сплати надіслані ОСОБА_3 "Порше Лізинг Україна" (п.8.3.1. договору:

еквівалент 15 доларів США за першу вимогу,

еквівалент 20 доларів США за другу вимогу,

еквівалент 25 доларів США за третю вимогу (якщо позивач вирішить надіслати таку вимогу).

Відповідно до п.8.3 Загальних комерційних умов, якщо лізингоодержувач прострочить виплату лізингового платежу протягом більш, ніж на 10 робочих днів, лізингодавець має право:

п.8.3.1 Договору, надіслати лізингоодержувачу першу вимогу щодо сплати в письмовій формі. Якщо лізингоодержувач не здійснить оплату протягом 7 робочих днів з моменту отримання першої вимоги щодо сплати, лізингодавець надсилає в такий же спосіб другу вимогу, яка продовжує строк здійснення оплати ще на 8 робочих днів. У випадку якщо лізингоодержувач не здійснить оплату у вказаний термін, позивач має право направити лізингоодержувачу третю вимогу щодо сплати та відмовитись від Договору в односторонньому порядку, за пунктом 12.6.1. Договору. Сторони погоджуються, що невиконання зобов'язань після надсилання другої вимоги означає, що лізингоодержувач не має наміру в подальшому виконувати свої зобов'язання за цим контрактом.

Таким чином, право позивача на стягнення штрафу може реалізуватись лише у разі дійсного надсилання вимог щодо сплати на адресу лізонгоодержувача та отримання її останнім.

Матеріали справи містять нагадування про несплату, адресовані відповідачу, а саме:

- «Перше нагадування про несплату» від 05.11.2013 року на суму 3 612, 47 грн. /а.с. 36/.

- «Друге нагадування про несплату» від 18.11.2013 року на суму 3 646, 21 грн. /а.с. 37/.

- «Третє нагадування про несплату» від 04.12.2013 року на суму 8 077, 18 грн. /а.с. 38/.

- «Третє нагадування про несплату» від 16.12.2013 року на суму 8 066, 79 грн. /а.с. 39/.

- «Третє нагадування про несплату» від 03.01.2014 року на суму 7 291, 87 грн. /а.с. 40/.

- «Третє нагадування про несплату» від 16.01.2014 року на суму 7 282, 02 грн. /а.с. 41/.

- «Третє нагадування про несплату» від 05.02.2014 року на суму 7 796, 04 грн. /а.с. 42/.

- «Третє нагадування про несплату» від 17.02.2014 року на суму 7 778, 88 грн. /а.с. 43/.

При цьому докази направлення вказаних вище нагадувань лізингоодержувачу ФОП ОСОБА_2 відсутні.

Як зазначалося вище, в судовому засіданні 23.09.2015 року представник позивача зазначив, що доказів надсилання нагадувань не має, оскільки останні надсилались простою поштовою кореспонденцією.

В звязку з не доведенням позивачем факту надсилання відповідачу вимог в порядку п.п. 8.3.1. Договору та, відповідно, не доведення факту отримання відповідачем таких вимог, правові підстави для задоволення позовних вимог в частині стягнення 1 465, 70 грн. штрафу - відсутні.

Позивач просить стягнути 1 600,05 грн. процентів за користування чужими грошовими коштами на підставі ст.ст.536, 1048, 1214 ЦК України.

Нормами ст.806 ЦК України встановлено, що до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом.

Відповідно до част.1 ст.2 Закону України «Про фінансовий лізинг», відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

Відповідно до ст.1214 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов'язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна.

Особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, має право вимагати відшкодування зроблених нею необхідних витрат на майно від часу, з якого вона зобов'язана повернути доходи.

У разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу).

Зі змісту укладеного сторонами договору вбачається, що сторони не визначили ані розміру процентів за користування чужими грошовими коштами, ані відповідної формули, за якою позивач здійснюватиме нарахування відповідачу процентів за користування чужими грошовими коштами. При цьому чинним законодавством не передбачено можливості застосування до договору фінансового лізингу положень про позику, відповідно до част.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.

Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом України в постанові від 27.12.2010 року по справі № 9/67-38.

Відтак, правові підстави для задоволення позову в частині стягнення 1 600,05 грн. процентів за користування чужими грошовими коштами - відсутні.

За наведеного:

- позовні вимоги про стягнення заборгованості по лізингових платежах у сумі 10 688,61 грн. підлягають задоволенню в повному обсязі;

- позовні вимоги в частині стягнення пені підлягають задоволенню частково в сумі 1 295,67 грн.; в позові про стягнення 3, 23 грн. пені слід відмовити;

- позовні вимоги в частині стягнення 3 % річних підлягають задоволенню частково в сумі 388, 70 грн.; в позові про стягнення 0, 87 грн. слід відмовити;

- позовні вимоги в частині стягнення інфляційних втрат підлягають задоволенню частково в сумі 284,18 грн.; в позові про стягнення 3 530, 80 грн. інфляційних втрат слід відмовити;

- в позові про стягнення 181 959, 95 грн. збитків слід відмовити;

- в позові про стягнення 1 465,70 грн. штрафу слід відмовити;

- в позові про стягнення 1600,05 грн. процентів за користування чужими грошовими коштами слід відмовити.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 ГПК України, кожна сторона належними і допустимими доказами повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи викладене, посилання скаржника, викладені в апеляційній скарзі є безпідставними, документально необґрунтованими та такими, що належним чином досліджені судом першої інстанції при розгляді справи. Рішення господарського суду Рівненської області у даній справі ґрунтується на матеріалах і обставинах справи, відповідає нормам матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для його скасування.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Рівненської області від 02.07.15 р. у справі № 918/423/15 залишити без змін, апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Справу № 918/423/15 повернути господарському суду Рівненської області.

Головуючий суддя Крейбух О.Г.

Суддя Демянчук Ю.Г.

Суддя Юрчук М.І.