ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 вересня 2015 р. Справа № 909/677/15

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Максимів Т. В. , секретар судового засідання Манів-Головецька О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", вул. Назарівська, 3, м. Київ, 01032 в особі відокремленого підрозділу "Атомкомплект" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", вул. Жилянська, 108, літ. А, м. Київ, 01032

до відповідача: публічного акціонерного товариства "Івано-Франківський арматурний завод", вул. Є.Коновальця, 229, м. Івано-Франківськ, 76014

про стягнення 84262,80 грн.

за участю:

від позивача: ОСОБА_1 - юрисконсульт І категорії юридичного відділу, (довіреність

№108/10 від 17.07.15),

від відповідача: ОСОБА_2 - представник, (довіреність №01/07-1044 від 26.08.15).

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Атомкомплект" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" звернулося в суд з позовом до публічного акціонерного товариства "Івано-Франківський арматурний завод" про стягнення 84262,80 грн. штрафних санкцій.

Позовні вимоги мотивовано порушенням відповідачем прийнятих на себе зобов"язань згідно договору поставки №11-16-1-13-1129 від 17.05.13 щодо строку поставки продукції та обґрунтовано положеннями статей 230, 231 Господарського кодексу України.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позов вх. №13855/15 від 14.09.15 та подав заяву про застосування позовної давності.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Щодо спливу строку позовної давності заперечує, посилаючись на те, що внаслідок обміну листами між сторонами у справі, внесено зміни до спірного договору щодо строку поставки продукції, а тому строк для звернення до суду за захистом порушеного права не сплив.

Розглянувши матеріали справи, враховуючи вимоги чинного законодавства та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Предметом розгляду у даній справі є вимога позивача про стягнення з відповідача 49969,80 грн. - пені та 34293,00 грн. - штрафу за порушення строку поставки продукції.

17.05.13 між Державним підприємством Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (покупець) та публічним акціонерним товариством "Івано-Франківський арматурний завод" (постачальник) укладено договір поставки №11-16-1-13-1129.

За умовами даного договору постачальник зобов'язався в порядку і на умовах, визначених у договорі, поставити трубопровідну арматуру власного виробництва для ВП "Хмельницька АЕС" та ВП "Запорізька АЕС", а покупець, у свою чергу, - прийняти і оплатити продукцію в порядку і на умовах, визначених у договорі (п.1.1 договору).

Згідно п.1.2 договору поставки №11-16-1-13-1129 від 17.05.13 найменування, одиниці виміру і загальна кількість продукції, її номенклатура і ціна та належність до систем, важливих для безпеки, і строки поставки зазначені в специфікації, яка є невід'ємною частиною договору.

Сума договору визначена сторонами у п. 3.2. та становить 777420,00 грн., у тому числі ПДВ 20 % - 129570,00 грн.

Пунктами 4.1 договору сторони погодили, що покупець сплачує вартість продукції за цінами, зазначеними в Специфікації, в національній валюті України шляхом банківського переказу на поточний рахунок постачальника. Оплата продукції, що поставляється згідно Специфікації, здійснюється покупцем в наступному порядку:

- покупець перераховує аванс після підписання договору в розмірі 30 % суми договору, а саме по Специфікації №1- 146970,00 грн. з ПДВ, по Специфікації №2 -86256,00 грн. з ПДВ. Дозволяється оплата авансу частинами. Оплата авансу здійснюється за умови надання постачальником гарантійного документа згідно п.4.3. договору;

- оплата у розмірі 70% вартості поставленої продукції здійснюється покупцем по специфікаціях №1,2 - протягом 30 робочих днів після підписання акта прийому-передачі за партію продукції.

Розділом V спірного договору сторони визначили порядок поставки продукції: строк поставки продукції зазначений в специфікації. Допускається дострокова поставка та поставка продукції партіями; поставка продукції згідно специфікаціям, здійснюється автотранспортом постачальника на умовах DDP - склад Хмельницького відділення ВП "Складське господарство" ДП НАЕК "Енергоатом" , 30100,м.Нетішин, Хмельницька область, склад Запорізького відділення ВП "Складське господарство" ДП НАЕК "Енергоатом" ("Вантажоодержувачі") м. Енергодар, Запорізька область, згідно Інкотермс - 2000.

Датою поставки вважається дата видаткової накладної на продукцію, що підтверджує надходження продукції на склад вантажоодержувача.

Пунктом 6.3.1 договору сторони визначили обов"язок постачальника забезпечити поставку продукції у строки, встановлені договором.

Відповідно до п.12.1 даного договору, специфікації, додаткові угоди та додатки до договору є його невід"ємною частиною і мають юридичну силу за умови укладення їх у письмовій формі, підписання їх повноважними особами і скріплення печатками обох сторін.

Згідно Специфікацій №1 на постачання трубопровідної арматури строк поставки товару - 120 днів з дати укладання договору.

01.10.13 сторони уклали додаткову угоду №1 до договору № 11-16-1-13-1129 від 17.05.13, відповідно до п.2.1 якої змінили термін постачання, зазначений в Специфікаціях №1,2 визначивши новий термін постачання - до 29.10.13.

За змістом статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

В силу статті 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених ГК України, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші тощо), а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Наведена правова норма кореспондується зі ст.509 Цивільного кодексу України: зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

За своєю правовою природою укладений сторонами правочин є договором поставки, тому до нього застосовуються відповідні положення Цивільного та Господарського кодексів України.

За змістом ст.265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Реалізація суб'єктами господарювання товарів не господарюючим суб'єктам здійснюється за правилами про договори купівлі-продажу. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Аналогічні положення закріплено і у статті 712 Цивільного кодексу України: за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ч. 2 ст.269 Господарського кодексу України, строки поставки встановлюються сторонами в договорі з урахуванням необхідності ритмічного та безперебійного постачання товарів споживачам, якщо інше не передбачено законодавством.

Продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором (ст.663 Цивільного кодексу України). Наведені положення узгоджуються з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, згідно якої, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно наявної в матеріалах справи копії видаткової накладної №224 поставку продукції здійснено відповідачем 01.10.14, тобто з порушенням строку, визначеного специфікацією та додатковою угодою №1 від 01.10.13, у зв"язку з чим позивачем, відповідно до умов п.7.2 договору, нараховано відповідачу 49969,80 грн. пені та 34293,00 грн. штрафу за період з 21.06.14 по 01.10.14.

Враховуючи умови специфікації, граничний термін поставки відповідачем продукції - 29.10.13.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов"язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов"язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Наведена правова норма кореспондується зі статтею 193 Господарського кодексу України: суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

В силу статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до пункту 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Пунктом 2 ст. 614 ЦК України передбачено, що відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Статтею 216 Господарського кодексу України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

В силу ч.1 ст.230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст.546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема неустойкою (штрафом, пенею), якою, з огляду на положення ст.549 Цивільного кодексу України, є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Згідно ст. 547 Цивільного кодексу України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі.

Укладаючи договір, сторони дійшли згоди відносно забезпечення виконання відповідачем зобов'язань пенею та погодили строк її нарахування: за порушення строку поставки продукції за договором постачальник зобов'язаний сплатити покупцю пеню в розмірі 0, 1 % вартості непоставленої в строк продукції за кожен день прострочення, але не більше 30 % вартості непоставленої в строк продукції. За прострочення поставки продукції понад 30 днів постачальник додатково сплачує штраф у розмірі 7% вартості несвоєчасно поставленої продукції (п.7.2 договору).

На підставі вказаних правових норм та пункту договору позивачем нараховано відповідачу 49969,80 грн. пені за період з 21.06.14. по 01.10.14 та 34293,00 грн. - штрафу.

Відповідач доказів належного виконання зобов"язання не подав, однак наполягає на тому, що позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до суду з вимогою про захист свого права, відповідно до ст. 267 Цивільного кодексу України.

Приписами ч.1 ст.223 Господарського кодексу України передбачено, що при реалізації в судовому порядку відповідальності за правопорушення у сфері господарювання застосовуються загальний та скорочені строки позовної давності, передбачені Цивільним кодексом України, якщо інші строки не встановлено цим Кодексом.

Статтею 256 Цивільного кодексу України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 258 Цивільного кодексу України, для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

У відповідності до п. 5 ст. 261 Цивільного кодексу України, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Позивач проти спливу позовної давності відносно заявленої спірної суми заперечив, посилаючись на той факт, що внаслідок обміну листами між сторонами у справі, внесено зміни до спірного договору щодо строку поставки продукції та перенесено строк поставки на 20.06.14, а тому строк для звернення до суду із позовом про стягнення штрафу та пені не пропущено.

Як вбачається з матеріалів справи, 18.02.14 листом №10/06-297 відповідач повідомив позивача про те, що частина замовленої продукції виготовлена однак комплектація електроприводом можлива не раніше травня місяця 2014 року. У відповідь на зазначений вище лист відповідача, листом №1971/43 від 06.03.14 позивач погоджує перенесення термінів постачання продукції по специфікації №1 договору від 17.05.13 до 20.06.14. Проте, суд не може розцінити обмін даними листами між сторонами, як двосторонній правочин стосовно внесення змін до договору щодо перенесення строку виконання зобов"язання.

Твердження позивача щодо перенесення строків поставки у спрощений спосіб , суд вважає помилковим, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 181 ГК України укладення господарських договорів у спрощений спосіб допускається лише, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

В цьому випадку договір укладався в порядку, визначеному Законом України "Про здійснення державних закупівель" від 01.06.2010 року N 2289-VI, в редакції на момент виникнення спірних правовідносин.

Частиною п'ятою ст. 40 цього Закону передбачено, що умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту пропозиції конкурсних торгів або цінової пропозиції (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі. Істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов'язань сторонами у повному обсязі, крім випадків, передбачених Законом.

Зокрема, у випадках: 1) зменшення обсягів закупівлі, зокрема з урахуванням фактичного обсягу видатків замовника; 2) зміни ціни за одиницю товару не більш як на 10 відсотків у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що зазначена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі; 3) покращення якості предмета закупівлі за умови, що таке покращення не призведе до збільшення суми, визначеної у договорі; 4) продовження строку дії договору та виконання зобов'язань щодо передачі товару, виконання робіт, надання послуг у разі виникнення документально підтверджених об'єктивних обставин, що спричинили таке продовження, у тому числі форс-мажорних обставин, затримки фінансування витрат замовника за умови, що такі зміни не призведуть до збільшення суми, визначеної у договорі; 5) зміни умов у зв'язку із застосуванням положень частини шостої цієї статті; 6) узгодженої зміни ціни в бік зменшення (без зміни кількості (обсягу) та якості товарів, робіт і послуг); 7) зміни ціни у зв'язку із зміною ставок податків і зборів пропорційно до змін таких ставок; 8) зміни встановленого згідно із законодавством органами державної статистики індексу інфляції, зміни курсу іноземної валюти у разі встановлення в договорі про закупівлю порядку зміни ціни залежно від зміни такого курсу, зміни біржових котирувань, регульованих цін (тарифів) і нормативів, які застосовуються в договорі про закупівлю. Перелік цих підстав є вичерпним і розширенню не підлягає. Така ж правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 17.12.14 у справі №909/345/14.

01.07.14 та 21.04.15 позивачем на адресу відповідача направлено претензії №6126/51 та №2811/51 щодо сплати штрафних санкцій, у відповідь на які відповідач неоднозначно повідомив позивача про погодження терміну постачання до 20.06.14, хоча зазначив, що питання стосовно перенесення терміну поставки продукції по Специфікаціїї №1 перебуває на розгляді.

Дослідивши вищезазначений документ, суд не може взяти до уваги те, що відповідь на дану претензію є підтвердженням погодження перенесення строку виконання зобов"язання по поставці продукції.

Отже, виходячи з договірних умов щодо строку виконання зобов'язання, перебіг позовної давності щодо стягнення неустойки (пені та штрафу ) розпочався 30.10.13 та у відповідності до положень ст. 258 Цивільного кодексу України закінчився 30.10.14. Позивач звернувся до суду із позовною заявою 19.06.15, про що свідчить відбиток штампу господарського суду про надходження позовних матеріалів. Отже, звертаючись до суду з позовом 19.06.15, позивач пропустив строк позовної давності щодо стягнення пені та штрафу.

Положеннями статті 267 Цивільного кодексу України визначено наслідки спливу позовної давності, відповідно до п.3 якої позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

У відповідності до п. 2.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.13 №10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

З огляду на відзив на позов вх.№13855/15 від 14.09.15, у якому відповідачем заявлено про застосування строку позовної давності щодо стягнення пені та штрафу, з урахуванням того, що господарським судом встановлено факт прострочення зобов'язання відповідачем щодо поставки продукції, суд відмовляє в позовній вимозі про стягнення штрафних санкцій у зв'язку зі спливом позовної давності.

У відповідності до ст.49 ГПК України судові витрати у справі залишити за позивачем. На підставі вищевикладеного, у відповідності до ст.124 Конституції України, ст.ст.11, 256, 258, 261, 267, 509, 525,526,530, 546, 547, 549, 610, 612,614, 663, 629, 712 ЦК України, ст.173,181, 193, 216, 223, 230, 265, 269 ГК України, керуючись ст.49, ст. 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

у позові Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Атомкомплект" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" до Публічного акціонерного товариства "Івано-Франківський арматурний завод" про стягнення штрафних санкцій в сумі 84 262, 80 грн. - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 28.09.15

Суддя Максимів Т. В.

Виготовлено в КП "Діловодство спеціалізованого суду"

________________ ОСОБА_3 28.09.15