ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

21.09.2015 Справа № 908/3809/15

Господарський суд Донецької області у складі судді Сич Ю.В.

при секретарі судового засідання Щитовій Л.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Компарекс Україна", м.Київ (ідентифікаційний код 36273889)

до відповідача приватного акціонерного товариства "Азовелектросталь", м.Маріуполь (ідентифікаційний код 25605170)

про стягнення основного боргу в сумі 239475,20 грн., курсової різниці в розмірі 86479,14 грн., інфляційних в розмірі 123664,93 грн., 3% річних в розмірі 8463,65 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 за довіреністю від 21.01.2015 р.

від відповідача: не з'явився

06.07.2015 року до господарського суду Донецької області відповідно до ухвали господарського суду Запорізької області від 24.06.2015 року згідно ст.ст. 15; 17 Господарського процесуального кодексу України надійшла позовна заява товариства з обмеженою відповідальністю "Компарекс Україна", м.Київ до приватного акціонерного товариства "Азовелектросталь", м.Маріуполь про стягнення основного боргу в сумі 239475,20 грн., курсової різниці в розмірі 86479,14 грн., інфляційних в розмірі 123664,93 грн., 3% річних в розмірі 8463,65 грн.,

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, від 06.07.2015 року справу передано на розгляд судді Сич Ю.В.

Ухвалою суду від 07.07.2015р. позовна заява була прийнята до розгляду та порушено провадження у справі № 908/3809/15, сторони зобовязані надати документи та виконати певні дії.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов субліцензійного договору №1183/12-13 від 23.12.2013р. в частині оплати виконаних робіт, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 239475,20 грн., курсової різниці в розмірі 86479,14 грн., інфляційних в розмірі 123664,93 грн., 3% річних в розмірі 8463,65 грн.

На підтвердження вказаних обставин позивач надав копії субліцензійного договору №1183/12-13 від 23.12.2013р., додатку до договору, акту приймання-передачі ліцензій

Нормативно свої вимоги позивач обґрунтовує ст. 1109, 526, 610, 625 Цивільного кодексу України, 54-57 Господарського процесуального кодексу України

До канцелярії господарського суду Донецької області 21.07.2015р. надійшло клопотання про відкладення судового засідання на іншу дату та продовження строку розгляду справи на 15 днів.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 22.07.2015р. строк розгляду спору продовжено на 15 днів.

Відповідач у судове засідання не зявився, однак, 17.08.2015 р. від ПрАТ «Азовелектросталь» надійшли заперечення на позовну заяву, в яких зазначає, що сума роялті ним була частково сплачена, що підтверджується платіжними дорученнями №562 від 31.01.2014р., №661 від 24.02.2014, №1792 від 02.04.2014р., №2455 від 24.04.2014р. Також вважає безпідставними вимоги позивача щодо стягнення курсової різниці на загальну суму 86479,14р., оскільки в супереч п.7 субліціцензійного договору позивачем не надано доказів зверненння до відповідача з письмовою вимогою про сплату курсової різниці. Відповідач також просить відмовити в задоволенні позову в частині стягнення інфляції та 3% річних, посилаючись на приписи оглядового листа Вищого господарського суду України від 26.07.2002р. №01-8/870, в якому зазначено, що вираження у договорі грошових зобовязань в іноземній валюті унеможливлює урахування індексу інфляції для обгрунтування вимог, повязаних із знеціненням валюти боргу.

Від позивача 19.08.2015р. надійшли додаткові документи, які долучено до матеріалів справи.

Відповідачем через канцелярію господарського суду 16.09.2015р. надано заяву, в якій просить відстрочити виконання рішення на три місяці. В обгрунтування заяви посилається на наявність бюджетної заборгованості у взязку із поверненням на користь ПрАТ «Азовелектросталь» надмірно сплаченого податку на прибуток в розмірі 221351478,73грн., фінансово-економічних труднощів, на підтвердження яких надано звіт про фінансові результати відповідача за 2014р., І півріччя 2015р. та баланс станом на 31 грудня 2014р., на 30 червня 2015р., також, відповідно до наказів відповідача №64 від 30.03.2015р., №92 від 29.04.2015р., №122 від 28.05.2015р., №145 від 25.06.2015р., № 200 від 30.07.2015р., №236 від 31.08.2015р. у звязку з відсутністю замовлень було оголошено час простою підприємства з 01.04.2015р. по 30.04.2015р., з 01.05.2015р. по 31.05.2015р., з 01.06.2015р. по 30.06.2015р., з 01.07.2015р. по 31.07.2015р., з 01.08.2015р. по 31.08.2015р., з 01.09.2015р. по 30.09.2015р.

Позивачем 21.09.2015р. надано клопотання із додатковими документами. Також, в зазначеному клопотанні надає пояснення щодо розрахунку ціни позову, та просить стягнути з відповідача основний борг в сумі 95790,08грн, , збільшений розмір основного боргу внаслідок збільшення курсу долара США в розмірі 89349,26грн., інфляційні в сумі 45414,02грн., 3% річних в сумі 3208,32грн.

Відповідно до приписів п.3.11 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції ГПК, зокрема статтею 22 цього Кодексу, не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про "доповнення" або "уточнення" позовних вимог, або заявлення "додаткових" позовних вимог і т.п. Тому в разі надходження до господарського суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як збільшення або зменшення розміру позовних вимог.

Враховуючи вищенаведене, господарський суд вважає, що вказана заява фактично є заявою про зменшення позовних вимог в частині стягнення основного боргу, інфляційних, 3% річних та збільшення в частині основного боргу внаслідок збільшення курсу долара США, яка подана в порядку ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, у звязку із чим подальший розгляд справи здійснюється з урахування вказаної заяви.

Розгляд справи здійснювався без застосування засобів технічної фіксації судового процесу відповідно до ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ст.4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство в господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Розгляд справи відкладався на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

Під час судового розгляду справи представника позивача було ознайомлено з правами та обов'язками у відповідності із ст. 22 Господарського процесуального кодексу України.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням та заслухавши представників сторін, суд встановив:

23.12.2013р. між ТОВ «КОМПАРЕКС Україна» (Ліцензіат) та ПАТ «АЗОВЕЛЕКТРОСТАЛЬ» (Субліцензіат) був укладений субліцензійний договір, за умовами якого ліцензіат в порядку та на умовах цього Договору за винагороду (роялті) надає субліцензіату право на користування Програмним забезпечення, перелік якого зазначено в додатках до цього договору, що є його невідємними частинами. (п.1.1. Договору).

В статті 3 договору сторони визначили розмір, порядок і строки виплати плати (роялті) за використання Програмного забезпечення.

Так, у п.3.1 договору передбачено, що загальний розмір винагороди за ліцензії (роялті) та порядок її здійснення погоджується Сторонами у відповідному Додатку до цього Договору. Платіж здійснюється без ПДВ відовідно до підпункту 196.1.6 пункту 196.1 статті 196 Податкового кодексу України.

Роялті сплачується Субліцензіатом на підставі даного Договору у строки, вказані у відповідних додатках до цього договору, щляхом безготівкового перерахунку грошових коштів на поточний рахунок Ліцензіата. (п.3.2 Договору)

Сторони встановили, що всі розрахунки по Договору будуть здійснюватися у національній грошовій одиниці України-гривні. (п.3.3Договору)

Відповідно до п.4.1 договору дозвіл на використання Програмного забезпечення надається субліцензіату шляхом надання доступу на сайт https://www.microsoft.com.licensing/servicecentr/ , на якому субліцензіат матиме доступ до програмного забезпечення та/або матиме змогу отримати ліцензійні коди на активацію програмного забезпечення (у разі потреби), про що сторони складають ОСОБА_1 відповідно до додатків до цього договору.

Відповідно до п. 9.1. Договору цей договір вступає в силу з дня його підписання Сторонами і діє до 31 грудня 2016р., а в частині розрахунків - до їх повного виконання.

23.12.2013р. між сторонами укладено додаток № 1 до Субліцензійного договору №1183/12-13 від 23.12.2013р., пунктом 1 якого сторони погодили перелік постійних (тимчасових) ліцензій, які надаються, зокрема, за 1-е півріччя з 01.01.2014р. по 30.06.2014р. та визначили вартість в розмірі 287370,24 грн.

У пункті 3 зазначеного додатку зазначено, що дозвіл на використання вищезазначеного Програмного забезпечення надається субліцензіату за ОСОБА_1 протягом 14 робочих днів з дати підписання додатку в порядку, що передбачений статтею 4 договору.

Так, відповідно до п.5 Додатку до договору сума роялті за весь період, у відповідності до переліку, наведеному у п.1, є еквівалентом 208440,70 доларів США за Курсом долара на дату підписання, що становити 827,20 гривень за 100 доларів США.

Пунктом 6 Додатку до договору встановлено, що роялті за 1-е півріччя з 1 січня 2014р. по 30 червня 2014р в сумі 287370,24грн сплачується в наступному порядку:

15 січня 2014р. - 47895,04грн

15 лютого 2014р. - 47895,04 грн.,

15 березня 2014р.- 47895,04 грн.,

15 квітня 2014р. - 47895,04 грн.,

15 травня 2014р.- 47895,04 грн.,

15 червня 2014р.- 47895,04 грн.,

Проаналізувавши укладений сторонами субліцензійний договір №1181/12-13 від 23.12.2013р., суд дійшов висновку, що останній за своєю правовою природою є ліцензійним договором, отже, договірні відносини між сторонами законодавчо врегульовані положеннями Глави 75 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 1109 ЦК України за ліцензійним договором одна сторона (ліцензіар) надає другій стороні (ліцензіату) дозвіл на використання об'єкта права інтелектуальної власності (ліцензію) на умовах, визначених за взаємною згодою сторін з урахуванням вимог цього Кодексу та іншого закону. У випадках, передбачених ліцензійним договором, може бути укладений субліцензійний договір, за яким ліцензіат надає іншій особі (субліцензіату) субліцензію на використання об'єкта права інтелектуальної власності. У цьому разі відповідальність перед ліцензіаром за дії субліцензіата несе ліцензіат, якщо інше не встановлено ліцензійним договором.

Згідно зі статтею 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 509 Цивільного кодексу України закріплено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, сплатити гроші тощо), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права і обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також з дій осіб, що не передбачені актами цивільного законодавства, але за аналогією породжують цивільні права і обов'язки.

Частиною 2 ст.11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідачем за Субліцензійним договором №1183/12-13 від 23.12.2013р. було частково проведено оплату роялті наступним чином:

47895,04грн. 31.01.2014р., що підтверджується платіжним дорученням №562 від 31.01.2014р.,

47895,04грн. 24.02.2014р., що підтверджується платіжним дорученням №661 від 24.02.2014р.,

47895,04грн. 02.04.2014р., що підтверджується платіжним дорученням №1792 від 02.04.2014р.,

47895,04грн. 24.04.2014р., що підтверджується платіжним дорученням №2455 від 24.04.2014р.

Оригінали вищезазначених платіжних доручень містяться в матеріалах справи.

Оплату роялті було здійснено з порушенням строків, передбачених сторонами у додатку до договору.

Доказів погашення заборгованості у розмірі 95790,08грн. (плата роялті, яка повинна були вноситися 15.05.2014р. та 15.06.2014р. у сумах 47895,04 грн.) відповідачем суду не представлено.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

За таких обставин, суд вважає доведеним борг відповідача перед позивачем у сумі 95790,08грн., а позовні вимоги в цій частині є такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно ж до п. 7 додатку № 1 сторони домовились, що у випадку зміни (збільшення/зменшення) «Курсу долара», за наявності письмової вимоги будь-якої із сторін сума роялті, що підлягає сплаті, підлягає перерахунку по наступній формулі:

С = В х (К2/К1) грн., де:

В - неоплачена сума роялті в національній валюті України на дату підписання даного договору або відповідної додаткової угоди про продовження терміну дії даного договору;

С - сума роялті в національній валюті України, що має бути сплачена згідно з умовами даного договору;

К1 - вартість 100 доларів США в національній валюті України згідно з «Курсом долара» на дату підписання даного договору або відповідної додаткової угоди про продовження терміну дії даного договору;

К2 - вартість 100 доларів США в національній валюті України згідно з «Курсом долара» на дату платежу.

Відповідно до договору курс долара - Середньозважений курс національної валюти України стосовно долара США відповідно до Продажу доларів США на готівковому ринку, наведений на сайті http://bank.gov.ua/control/uk/allinfo (розділ терміни та визначеня за договором).

Позивачем на адресу відповідача 22.05.2014р. та 11.11.2014р. направлено вимоги за вих №1350/05-14 від 19.05.2014р. та №3 вих№1561/11-14 від 10.11.2014р. в яких позивач здійснив розрахунок курсової різниці у відповідності з п. 7 додатку № 1 до договору та просив сплатити роялті згідно розрахунку. Належних та допустимих доказів направлення вимоги №3 вих№1562/11-14 від 14.11.2014р. суду не представлено.

Дані вимоги були залишені відповідачем не виконаними. У зв'язку з чим, позивач просить також стягнути з відповідача курсову різницю згідно умов п. 7 Додатку № 1 до договору в розмірі 89349,26 грн. за період з січня 2014р. по червень 2014р., а саме: за січень 2014р. курсову різницю в сумі 1681,42 грн., за лютий 2014р. - в сумі 5669,01 грн., за березень 2014р. - в сумі 18884,73 грн., за квітень 2014р. - в сумі 20665,74 грн., за травень 2014р. - в сумі 21607,19 грн., за червень 2014р. - в сумі 20841,17 грн.

Статтею 533 ЦК України передбачено, що грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Ця норма кореспондується із приписами статті 524 ЦК України, згідно з якою зобовязання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті.

Таким чином, положення чинного законодавства хоч і передбачають обовязковість застосування валюти України при здійсненні розрахунків, але не містять заборони визначення грошового еквіваленту зобовязань в іноземній валюті.

Відтак, коригування суми роялті, в основі якого лежить зміна курсової різниці (зміна курсу гривні стосовно долара), прямо не заборонена та не суперечить чинному законодавству України.

Перевіривши перерахунок сум роялті, які необхідно було сплатити субліцензіатом, за період з лютого по квітень 2015р. за даними Національного банку України, що наведені на сайті http://bank.gov.ua/control/uk/allinfo судом встановлено, що загальна сума роялті повинна бути збільшена на суму курсової різниці 46900,90 грн.

Що стосується суми курсової різниці, яка підлягає стягненню на думку позивача станом на 15.05.2014р. та 15.06.2014р., то вимоги в цій частині є такими, що не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Зокрема, Додатком №1 до Субліцензійного договору №1183/12-13 від 23.12.2013р. у п.7 передбачено, що у випадку зміни (збільшення/зменшення) «Курсу долара», за наявності письмової вимоги будь-якої із сторін сума роялті, що підлягає сплаті, підлягає перерахунку по наступній формулі: С = В х (К2/К1) грн., де: К2 - вартість 100 доларів США в національній валюті України згідно з «Курсом долара» на дату платежу.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. (ч.1 ст.627 Цивільного кодексу України)

З огляду на наведене господарський суд вважає, що у позивача відсутнє право на стягнення з відповідача суми заборгованості станом на 15.05.2014р. та 15.06.2014р., оскільки сторонами погоджено за яку саме дату визначається середньозважений курс національної валюти України стосовно долара США відповідно до Продажу доларів США.

У відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок 3% річних за визначені позивачем періоди, які не суперечать приписам чинного законодавства, господарський суд дійшов висновку, що визначена позивачем сума нарахування є арифметично невірною.

Відтак, господарський суд самостійно здійснивши розрахунок, дійшов висновку, що позовні вимоги щодо стягнення 3% річних підлягають частковому задоволенню у розмірі 3192,56грн.

Перевіривши розрахунок інфляційних втрат, заявлених позивачем до стягнення за березень 2014р., суд дійшов висновку, що він є арифметично та методологічно невірним, що повязано з неправомірним включенням до періоду нарахування інфляційних втрат за березень 2014р., оскільки згідно рекомендацій, наведених в листі Верховного Суду України від 03.04.1997р. № 62-97р щодо порядку застосування індексів інфляції, при розрахуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць, тому слід вважати, що сума, внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, індексується з урахуванням цього місяця, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця.

Судом встановлено, що фактично розмір інфляційних втрат за період з червня 2014р по червень 2015р. на суму 47895,04грн. та за період з липня 2014р по червень 2015р. на суму 47895,04грн. складає суму у розмірі 55818,52грн.

Враховуючи те, що відповідно до ст. 83 господарського процесуального кодексу господарський суд не може виходити за межі позовних вимог, позовні вимоги щодо стягнення інфляційних втрат в розмірі 45414,02 грн. підлягають задоволенню.

Як зазначалося вище, відповідач надав до суду заяву про розстрочення виконання судового рішення строком на три місяці.

Відповідач обґрунтовує необхідність надання розстрочки виплати заборгованості з тим, що на даний час ПрАТ «Азовелектросталь» неспроможне виконати рішення суду про одночасне стягнення грошових коштів, у звязку з тяжким фінансовим становищем, яке склалося внаслідок наявності бюджетної заборгованості з поверненням на користь підприємства надмірно сплаченого податку на прибуток в розмірі 221351478,73грн.; фінансово-економічих труднощів України, у звязку із зміною конюнктури ринку; зниження обсягу продажу великого та дрібного вагонного литва, скорочення прибуткової частини бюджету; наявності кредиторської заборгованості підприємства; проведення антитерористичної операції на території Донецької та оголошення часу простою підприємства з 01.04.2015р. по 30.04.2015р., з 01.05.2015р. по 31.05.2015р., з 01.06.2015р. по 30.06.2015р., з 01.07.2015р. по 31.07.2015р., з 01.08.2015р. по 31.08.2015р., з 01.09.2015р. по 30.09.2015р.

За вказаних обставин відповідач клопоче про надання відстрочки виконання рішення суду на 3 місяці.

В підтвердження вищевикладеного відповідач надав до суду наступні документи: копія постанови Донецького окружного адміністративного суду від 24.06.2014р., ухвали Донецького апеляційного адміністративного суду від 10.02.2015р., ухвали Вищого адміністративного суду України від 26.05.2015р. по справі №805/6257/14, накази відповідача №64 від 30.03.2015р., №92 від 29.04.2015р., №122 від 28.05.2015р., №145 від 25.06.2015р., № 200 від 30.07.2015р., №236 від 31.08.2015р., звіт про фінансові результати відповідача за 2014р., І півріччя 2015р. та баланс станом на 31 грудня 2014р., на 30 червня 2015р.

Згідно балансу на 30.06.2015р. на кінець звітного періоду оборотні активи відповідача склали 1496654, в тому числі дебіторська заборгованість за розрахунками з бюджетом 286065, інша поточна дебіторська заборгованість 548364; поточні зобов`язання і забезпечення складають на кінець звітного періоду 6039169.

Зі звіту про фінансові результати за І піврічча 2015р. вбачається, що чистий дохід від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за звітній період зменшилась та складає 14962 (за аналогічни період попереднього року 236462), валовий збиток за звітній період становить 51851 (за аналогічни період попереднього року 7972), відповідно до фінансових результатів від операційної діяльності прибуток відсутній, наявні збиток- 1375945, фінансові витрати 288405, інші витрати 3085; відповідно до чистого фінансового результату прибуток у підприємства відсутній, збиток складає 1662895.

Відповідно до наказів відповідача №64 від 30.03.2015р., №92 від 29.04.2015р., №122 від 28.05.2015р., №145 від 25.06.2015р., № 200 від 30.07.2015р., №236 від 31.08.2015р.. оголошено час простою підприємства з 01.04.2015р. по 30.04.2015р., з 01.05.2015р. по 31.05.2015р., з 01.06.2015р. по 30.06.2015р., з 01.07.2015р. по 31.07.2015р., з 01.08.2015р. по 31.08.2015р., з 01.09.2015р. по 30.09.2015р., у звязку із відсутністю замовлень.

Аналіз норм чинного законодавства свідчить про те, що відстрочу виконання свого рішення суд повинен надавати лише у тих випадках, коли є достатньо доказів того, що у сторін з поважних причин немає можливості виконати рішення у встановлений строк чи встановленим способом.

Вказані документи на думку суду в повній мірі свідчать про тяжкий фінансовий стан та ускладнення для відповідача наразі виконати судове рішення про стягнення боргу.

Враховуючи наведене, суд вважає за необхідне надати відстрочку у виконанні рішення суду на 1 місяць.

Таке відстрочення не заподіє значної матеріальної шкоди позивачу, в той же час позитивно вплине на фінансовогосподарську діяльність відповідача.

Судові витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача у відповідності до ст.49 Господарського процесуального кодексу України.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст.ст. 11, 509, 526, ч.1 ст. 530, ст.ст. 610, 612, 625, 1109 Цивільного кодексу України; ст. 193 Господарського кодексу України, ст.ст. 4-2, 4-3, 22, 43, 44, 49, 82-85, 115, 116 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов товариства з обмеженою відповідальністю "Компарекс Україна", м.Київ до приватного акціонерного товариства "Азовелектросталь", м.Маріуполь про стягнення основного боргу в сумі 95790,08грн, збільшений розмір основного боргу внаслідок збільшення курсу долара США в розмірі 89349,26грн., інфляційні в сумі 45414,02грн., 3% річних в сумі 3208,32грн. - задовольнити частково.

Стягнути з приватного акціонерного товариства "Азовелектросталь" (87535, Донецька область, м. Маріуполь, пл. Машинобудівельників, буд. 1; ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Компарекс Україна" (03680, м. Київ, вул. Миколи Грінченка, буд. 4-Б, 1 поверх; ) суму основного боргу у розмірі 95790,08грн., збільшений розмір основного боргу внаслідок збільшення курсу долара США у розмірі 46900,90 грн., 3% річних у розмірі 3192,56грн., інфляційних втрат у розмірі 45414,02грн., судовий збір у розмірі 3825,95грн.

Відстрочити виконання рішення суду на один місяць.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В іншій частині позову - відмовити.

Повернути товариству з обмеженою відповідальністю "Компарекс Україна" (03680, м. Київ, вул. Миколи Грінченка, буд. 4-Б, 1 поверх; ) з Державного бюджету України (отримувач: Управління державної казначейської служби м.Харкова/22030001, банк отримувача: Головне управління державної казначейської служби України (ГУ ДКСУ) у Харківській області, МФО: 851011, , рахунок: 3002, ідентифікаційний код господарського суду Донецької області: 03499901) суму надмірно сплаченого судового збору у розмірі 4486,43грн.

У судовому засіданні 21.09.2015р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційного скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано 25.09.2015р.

Суддя Ю.В. Сич