КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

"21" вересня 2015 р. Справа №911/1943/13

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зубець Л.П.

суддів: Мартюк А.І.

ОСОБА_1

розглянувши апеляційну скаргу Районного відділу державної виконавчої

служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції

на ухвалу Господарського суду Київської області

від 20.07.2015р., винесену за результатами розгляду

за скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю ОСОБА_2 Україна

на дії та бездіяльність Районного відділу державної виконавчої служби

Білоцерківського міськрайонного управління юстиції

щодо виконання рішення у справі

у справі №911/1943/13 (головуючий суддя Бабкіна В.М.,

судді Рябцева О.О., Ярема В.А.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ОСОБА_2 Україна

до Споживчого товариства Настуся

про стягнення 20375,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Київської області від 20.07.2015р. у справі №911/1943/13 скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю ОСОБА_2 Україна №1-с від 28.08.2014р. на дії та бездіяльність Районного відділу Державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції щодо виконання рішення у справі № 911/1943/13 задоволено.

Визнано незаконною бездіяльність державного виконавця Районного відділу державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції щодо примусового виконання наказу господарського суду Київської області від 31.01.2014 р. № 911/1943/13 про стягнення з СТ Настуся 20 375,00 грн. штрафу та 1 720,50 грн. судового збору в ході зведеного виконавчого провадження №42632851.

Визнано незаконною бездіяльність державного виконавця Районного відділу державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції щодо примусового виконання наказу господарського суду Київської області від 31.01.2014 р. № 911/1943/13 про стягнення з СТ Настуся 860,25 грн. судового збору в ході зведеного виконавчого провадження №42632851.

Визнано недійсною постанову Районного відділу державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції від 28.07.2014 р. про повернення виконавчого документа стягувачеві у виконавчому провадженні №41961263.

Визнано недійсною постанову Районного відділу державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції від 28.07.2014 р. про повернення виконавчого документа стягувачеві у виконавчому провадженні № 41961025.

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою суду, Районний відділ державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Київської області від 20.07.2015р. у справі №911/1943/12 повністю та припинити провадження у справі за скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю ОСОБА_2 Україна. Прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні вимог, викладених у скарзі Товариства з обмеженою відповідальністю ОСОБА_2 Україна.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.09.2015р., апеляційну скаргу Районного відділу державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Зубець Л.П., суддів Мартюк А.І., Новіков М.М. .

Розпорядженням секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 21.09.2015р. у звязку з перебуванням судді Новікова М.М. у відпустці, сформовано колегію суддів у складі: головуючого судді Зубець Л.П., суддів Мартюк А.І., Іоннікової І.А.

Розглянувши апеляційну скаргу та додані до неї матеріали, Київський апеляційний господарський суд встановив наступне.

Згідно з вимогами ч.3 ст. 94 Господарського процесуального кодексу України до скарги, зокрема, додаються докази сплати судового збору.

Правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначені Законом України „Про судовий збір №3674-VI від 08.07.2011р. (із змінами та доповненнями).

Відповідно до ст. 4 названого Закону судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до пп.2, 7 ч.2 ст.4 Закону України "Про судовий збір", у редакції від 16.07.2015р. №629-VIII, за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру судовий збір сплачується у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 150 розмірів мінімальної заробітної плати, з позовів немайнового характеру 1 розмір мінімальної заробітної плати.

За подання до господарського суду апеляційної і касаційної скарги на ухвалу суду судовий збір сплачується у сумі, яка дорівнює 1 розміру мінімальної заробітної плати.

Розмір ставки судового збору (станом на 1 січня календарного року) у кожному конкретному випадку визначається виходячи з того розміру мінімальної заробітної плати, який було встановлено законом на момент сплати судового збору (станом на 1 січня календарного року).

Розміри мінімальної заробітної плати на 2015 рік затверджено Законом України „Про Державний бюджет України на 2015 рік від 28.12.2014р. №80-VIII. Станом на 01.01.2015р. місячний розмір мінімальної заробітної плати становив 1 218,00 грн.

Районний відділ державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції оскаржує ухвалу місцевого господарського суду, але до апеляційної скарги не додано жодних доказів на підтвердження сплати судового збору за її подання.

Згідно зі ст. 8 Закону України „Про судовий збір, враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

В тексті апеляційної скарги Районним відділом державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції викладено клопотання про відстрочення сплати судового збору, з посиланням на те, що Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України є бюджетною установою та відсутність коштів, передбачених в кошторисі для сплати судового збору.

З цього приводу колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Дійсно, єдиною підставою для вчинення господарським судом дій, зазначених у ст. 8 Закону України „Про судовий збір, є врахування ним майнового стану сторін. Клопотання про відстрочення (розстрочення) сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати може бути викладене в заяві чи скарзі, які подаються до господарського суду, або окремим документом. Особа, яка заявляє відповідне клопотання, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому порядку і розмірі.

Однак в ст. 129 Конституції України як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, в тому числі й органів державної влади.

Тобто, лише обставини, повязані з фінансуванням установи чи організації з державного бюджету України та відсутністю у ньому коштів, призначених для сплати судового збору, не можуть вважатися підставою для звільнення від такої сплати (аналогічна правова позиція викладена в п.3.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №7 від 21.02.2013р. „Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України).

З урахуванням викладеного вище, колегія суддів не вбачає правових підстав для звільнення Районного відділу державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції від сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 97 Господарського процесуального кодексу України, апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається апеляційним господарським судом, якщо до скарги не додано документів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку та розмірі.

Згідно з ч.1 ст. 93 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів, а на ухвалу місцевого господарського суду протягом пяти днів з дня їх оголошення місцевим господарським судом.

Враховуючи дату винесення ухвали, відповідно до ст. 93 Господарського процесуального кодексу України, строк на апеляційне оскарження вказаної вище ухвали закінчився 27.07.2015р. (з урахуванням вихідних днів).

З матеріалів справи вбачається, що оскаржувана ухвала направлена на адресу учасників процесу, які не були присутні в судовому засіданні при її проголошенні, 22.07.2015р. Наведене підтверджується відповідною відміткою Відділу документального забезпечення Господарського суду Київської області на звороті вказаної ухвали (том справи 1, аркуш справи 85).

Натомість з відбитку календарного штампу відділення поштового звязку на конверті (штрих код №253), в якому надійшла апеляційна скарга, вбачається, що остання була направлена на адресу місцевого господарського суду лише 02.09.2015р., тобто з порушенням строків на апеляційне оскарження ухвали суду.

В тексті апеляційної скарги Районним відділом державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції було викладено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду Київської області від 20.07.2015р. у справі №911/1943/12, в якому зазначено про те, що 24.07.2015 до районного відділу надійшов документ Господарського суду Київської області в неповному обсязі не прошитий та без супровідного листа, а саме відсутня сторінка із печаткою та підписами суддів. З даного приводу канцелярією відділу державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції було складено акт та направлено на адресу суду. Лише 28.08.2015р. до відділу надійшла ухвала Господарського суду Київської області у справі №911/1943/13 від 20.07.2015р., яка була прошита та з супровідним листом. При цьому, апелянт вважає, що останнім днем подачі апеляційної скарги є 02.09.2015р.

З цього приводу колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Насамперед, нормами ст. 93 Господарського процесуального кодексу України чітко передбачено, що перебіг строку на апеляційне оскарження ухвали місцевого господарського суду розпочинається протягом пяти днів з дня її оголошення судом, а не з дня отримання ухвали стороною.

Згідно зі ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

В порушення наведеної правової норми, скаржником не надано жодних доказів на підтвердження викладеного в клопотанні, зокрема, копії акту про надходження неповного тексту ухвали Господарського суду Київської області від 20.07.2015р. у справі №911/1943/12 та неналежного її оформлення. В матеріалах справи відсутні листи Районного відділу державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції, якими б вказана ухвала суду поверталася для дооформлення (тобто, роздрукування повного тексту і прошивки) та докази повторного направлення ухвали Господарського суду Київської області від 20.07.2015р. Районному відділу державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції.

Також слід зазначити, що правила ведення діловодства у Вищому господарському суді України, апеляційних та місцевих господарських судах встановлюється Інструкцією з діловодства в господарських судах України від 20.02.2013р., яка регламентує порядок роботи з документами з моменту їх надходження чи створення в суді до знищення в установленому порядку або передачі до державної архівної установи. Викладені в Інструкції правила і рекомендації щодо порядку здійснення діловодних процесів у господарському суді розроблені відповідно до положень Конституції України, законів України, інших нормативно-правових актів, що встановлюють порядок організації та діяльності органів судової влади, а також з урахуванням основних положень державної системи діловодства.

Відповідно до п.2.6.11 названої Інструкції учасникам судового процесу надсилаються (видаються) копії судових рішень, засвідченні відміткою Згідно з оригіналом . Зазначається назва посади, особистий підпис відповідальної особи, яка засвідчує примірник, її ініціали, прізвище, дата засвідчення копії. Копія процесуального документа скріплюється відповідною (не гербовою) печаткою суду так, щоб відбиток печатки охоплював останні кілька літер назви посади відповідальної особи, що засвідчує документ. Відмітка про засвідчення розміщується нижче реквізиту документу.

Тобто, Інструкцією з діловодства в господарських судах України не передбачено направлення процесуальних документів у прошитому вигляді.

Згідно зі ст. ст. 32, 34 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Апелянтом не наведено обставин та доказів, які б свідчили про наявність перешкод для подання апеляційної скарги в період з 20.07.2015р. по 27.07.2015р. (в межах законодавчо встановленого строку на оскарження ухвали суду). Тобто, скаржником не доведено в установленому законом порядку, що причиною пропуску встановленого строку для подання апеляційної скарги стали обставини, які були для скаржника об'єктивно непереборними та пов'язаними з дійсними істотними труднощами для вчинення відповідних процесуальних дій.

Відповідно до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

З вищенаведеного слідує, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обовязки. Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами, в тому числі подавати докази на підтвердження обставин, на які вони посилаються.

Тобто, в даному випадку скаржник не був позбавлений можливості звернутися до суду апеляційної інстанції в установлені процесуальним законом строки, але не скористався цим правом.

Інших причин пропуску строку на подання апеляційної скарги та їх поважності Районний відділ державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у своєму клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду Київської області від 20.07.2015 у справі №911/1943/13 не навів.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обовязковим.

Розглянувши клопотання про поновлення пропущеного строку, колегія суддів дійшла висновку про те, що наведені скаржником обставини не є обєктивно непереборними та повязаними з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних процесуальних дій у справі, а тому клопотання про відновлення пропущеного строку задоволенню не підлягає.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. 129 Конституції України, ст. ст. 4, 8 Закону України „Про судовий збір, ст. ст. 86, 91, 94, п.п.3, 4 ч.1 ст. 97 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1. Відмовити Районному відділу державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у клопотанні про відстрочення сплати судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу Господарського суду Київської області від 20.07.2015 у справі №911/1943/13.

2. Відмовити Районному відділу державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у відновленні пропущеного процесуального строку подання апеляційної скарги на ухвалу Господарського суду Київської області від 20.07.2015 у справі №911/1943/13.

3. Апеляційну скаргу Районного відділу державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції на ухвалу Господарського суду Київської області від 20.07.2015р. у справі №911/1943/13 з доданими до неї документами повернути скаржнику.

4. Матеріали справи №911/1943/13 повернути до Господарського суду Київської області.

5. Ухвалу може бути оскаржено до суду касаційної інстанції у встановленому законом порядку та строки.

Головуючий суддя Л.П. Зубець

Судді А.І. Мартюк

ОСОБА_1