ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2015 року Справа № 5011-7/15449-2012
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого суддіЄвсікова О.О.
суддів:Кролевець О.А. Попікової О.В. (доповідач у справі)
за участю представників:
від позивача:не з'явились (про дату, час та місце судового розгляду повідомлено належним чином)
від відповідача:не з'явились (про дату, час та місце судового розгляду повідомлено належним чином)
розглянувши матеріали касаційної скаргиТовариства з обмеженою відповідальністю "Господарчий універмаг "Меркурій"
на рішення Господарського суду міста Києва від 26.01.2015
та на постанову Київського апеляційного господарського суду від 31.03.2015
у справі№ 5011-7/15449-2012 Господарського суду міста Києва
за позовомФізичної особи-підприємця ОСОБА_4
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Господарчий універмаг "Меркурій"
простягнення 100 472,81 грн.
ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_4 звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Господарчий універмаг "Меркурій" про стягнення 100 472,81 грн. на підставі договору оренди від 20.04.2012, з яких 72 000 грн. становить заборгованість з орендної плати, 332,60 грн. - заборгованість з комунальних платежів, 10 000 грн. - витрати на проведення ремонту, 13 000 грн. - неустойки, 4 281,55 грн. - пені, 858,66 грн. - 3% річних.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач порушив взяті на себе зобов'язання щодо повноти та своєчасності внесення орендної плати, оплати комунальних платежів та сплати витрат на проведення ремонту згідно умов договору оренди від 20.04.2012.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.12.2012 у справі № 5011-7/15449-2012, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 26.04.2014, позов задоволено повністю.

Постановою Вищого господарського суду України від 26.08.2014 рішення господарського суду міста Києва від 11.12.2012р та постанову Київського апеляційного господарського суду від 26.06.2014 скасовано, а справу № 5011-7/15449-2012 передано на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

За результатом нового розгляду справи № 5011-7/15449-2012 Господарський суд міста Києва рішенням від 26.01.2015 (суддя колегія суддів: головуючий Гумега О.В., судді Ващенко Т.М., Полякова К.В.), яке залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 31.03.2015 (колегія суддів: головуючий Баранець О.М., судді Пашкіна С.А., Сітайло Л.Г.), позов задовольнив частково. Стягнув з Товариства з обмеженою відповідальністю "Господарчий універмаг "Меркурій" на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 72 000 грн. основного боргу, 10 000 грн. витрат на проведення ремонту, 13 000 грн. неустойки, 4 281,55 грн. пені, 858,66 грн. 3% річних, 2 003,35 грн. судового збору. В іншій частині позову відмовив.

Рішення місцевого господарського суду та постанова апеляційної інстанції обґрунтовані приписами статей 525, 625, 629, 759, 760, 762, 785 Цивільного кодексу України, статей 173, 193, 232, 286 Господарського кодексу України, з огляду на встановлення факту порушення з боку відповідача умов договору оренди щодо своєчасності та повноти внесення орендної плати, а також витрат на проведення ремонту. В частині відмови у задоволенні позову щодо стягнення з відповідача на користь позивача 332,60 грн. заборгованості з комунальних платежів суди попередніх інстанцій посилались на відсутність належних доказів того, що в період з 20.04.2012 по 28.08.2012 саме позивач або уповноважена ним особа являлась абонентом за відповідними договорами про постачання електроенергії та водопостачання.

Не погоджуючись з рішенням Господарського суду м. Києва від 26.01.2015 та постановою Київського апеляційного господарського суду від 31.03.2015, Товариство з обмеженою відповідальністю "Господарчий універмаг "Меркурій" звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати, та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

В обґрунтування своєї правової позиції скаржник посилається на неправильне застосування судами норм матеріального і процесуального права, зокрема приписів статей 84, 105 Господарського процесуального кодексу України, статей 549, 612, 625, 759, 760, 762, 785 Цивільного кодексу України, статей 180, 181, 184, 189, 284 Господарського кодексу України. При цьому скаржник наголошує на тому, що у ТОВ "Господарчий універмаг "Меркурій" відсутні жодні зобов'язання за договором оренди від 20.04.2012, оскільки, як стверджує відповідач, цей договір ним не укладався та не підписувався, що підтверджується висновком експертизи Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при ГУ МВС в місті Києві, який спростовує твердження позивача про підписання договору оренди саме директором відповідача ОСОБА_5, а відтиск печатки не відповідає експериментальним зразкам.

Від Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 надійшов відзив, у якому вона просить залишити без змін оскаржувані судові рішення з мотивів, у них викладених. При цьому позивач стверджує, що викладені у касаційній скарзі доводи зводяться до переоцінки висновків повторної судової почеркознавчої експертизи, виконаної НДЕКЦ.

Розглянувши касаційну скаргу, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи, повноти їх встановлення в судових рішеннях та застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, 20.04.2012 між фізичною особою - підприємцем ОСОБА_4 (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Господарчий універмаг "Меркурій" (орендар) було укладено договір оренди, відповідно до умов якого орендодавець, маючи на праві власності об'єкт оренди - нежиле приміщення площею 250,5 кв.м., розташоване за адресою: м. Хмельницький, вул. Кам'янецька, 75, передає, а орендар приймає зазначене приміщення у користування.

Відповідно до пунктів 2.1 та 2.2 договору за орендоване майно орендар сплачує орендну плату, яка складає за один місяць розмір 15 500 грн. за 250,5 кв.м. При цьому сторони узгодили, що розмір орендної плати збільшується у разі росту інфляції та інших випадках, передбачених законодавством України. Крім того сторони домовились про те, що крім встановлених орендних платежів, орендар на протязі трьох днів з моменту виписки рахунку орендодавцем, сплачує комунальні платежі, пов'язані з використанням електроенергії, теплоенергії, води, стоків та послуг ЖЕКу.

Пунктом 3.1 договору визначено, що об'єкт оренди передається на строк до 20.05.2013.

Згідно з пунктом 4.1 договору він вступає в силу з моменту його підписання і діє до повного виконання сторонами всіх своїх зобов'язань або до його припинення на умовах, передбачених договором.

У пункті 2.3 договору сторони погодили, що на термін проведення ремонту, а саме на строк з 20 квітня по 20 травня 2012 року, орендар звільняється від орендної плати, тобто перший місяць оренди, за який буде нараховуватися орендна плата буде починатися з 21 травня поточного року, другий місяць оренди - з 21 червня поточного року і т.д.

Пунктом 2.4 договору встановлено, що за перший та останній місяці оренди орендна плата сплачується орендарем на протязі двох днів з моменту підписання договору, за другий, третій та інші місяці - до 23 числа поточного місяця.

Передача об'єкта оренди, як зазначено у пункті 5.1 договору, оформлюється актом на протязі доби з моменту підписання даного договору.

Пунктом 5.2 договору встановлено, що після закінчення терміну оренди орендар повинен повернути об'єкт орендодавцю на потязі 5 діб по акту, а пунктом 5.3 договору передбачено, що об'єкт оренди повинен бути повернений орендодавцю у тому ж стані, в якому він був переданий в експлуатацію, з урахуванням нормального зносу.

Згідно з пунктом 8.2. договору орендар зобов'язаний своєчасно сплачувати орендні та комунальні платежі.

В разі дострокового розірвання договору незалежно із чиєї сторони, орендар повинен сплатити 10 000 грн. для проведення ремонту об'єкта в 10-ти денний термін з моменту розірвання договору (пункт 9.1 договору).

Разом з тим пунктом 9.1 договору сторони узгодили, що орендар несе за даним договором відповідальність у випадку прострочення терміну сплати платежів, визначених в пунктах 2.1 - 2.4 шляхом сплати пені за кожний день прострочки в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на момент несплати.

Пунктом 10.1 договору передбачено, що він підлягає розірванню із сторони орендодавця у таких випадках: коли орендар порушує умови договору і свої зобов'язання; коли орендар не сплачує платежі, визначені в підпунктах 2.1 - 2.4 в повному розмірі і заборгованість по ним перевищила їх місячний розмір.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 20.04.2012 на виконання умов договору фізична особа - підприємець ОСОБА_4 передала, а ТОВ "Господарчий універмаг "Меркурій" прийняло в тимчасове платне користування об'єкт оренди, на підтвердження чого між сторонами був підписаний акт прийому-передачі об'єкта оренди від 20.04.2012, копія якого наявна в матеріалах справи.

В подальшому 02.10.2012 у зв'язку з несплатою орендних платежів, фізична особа - підприємець ОСОБА_4 направила на адресу ТОВ "Господарчий універмаг "Меркурій" лист про дострокове розірвання договору оренди від 20.04.2012 внаслідок несплати орендних платежів на протязі трьох місяців, що підтверджується повідомленням-розпискою про вручення відправлень спецзв'язку № 021012 та описом вкладення у цінний лист від 02.10.2012, який був отриманий орендарем 10.10.2012.

Таким чином дію договору оренди від 20.04.2012 було достроково припинено 10.10.2012, у зв'язку з несплатою ТОВ "Господарчий універмаг "Меркурій" орендних платежів.

Судами встановлено, що внаслідок порушення ТОВ "Господарчий універмаг "Меркурій" зобов'язання щодо своєчасності та повноти внесення орендної плати, несплати комунальних платежів, витрат на проведення ремонту відповідно до умов договору фізична особа - підприємець ОСОБА_4 нарахувала останньому за період з 21.05.2012 по 10.10.2012 (за 4 місяці та 20 днів) заборгованість зі сплати орендних платежів у розмірі 72 000 грн. (15500 х 4 + (15 500 / 31 х 20)), заборгованість зі сплаті комунальних платежів (за електроенергію, води та стоки) у розмірі 332,60 грн. та витрати на проведення ремонту у розмірі 10 000 грн.

Проте ТОВ "Господарчий універмаг "Меркурій" вказану заборгованість погашено не було, що слугувало підставою для звернення фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 із позовом до господарського суду, предмет якого становить вимога про стягнення 100 472,81 грн. на підставі договору оренди від 20.04.2012, з яких 72 000 грн. заборгованість з орендної плати, 332,60 грн. - заборгованість з комунальних платежів, 10 000 грн. - витрати на проведення ремонту, 13 000 грн. - неустойки, 4 281,55 грн. - пені, 858,66 грн. - 3% річних.

Скеровуючи дану справу на новий розгляд, суд касаційної інстанції зазначив, що суд апеляційної інстанції, відхиляючи доводи ТОВ "Господарчий універмаг "Меркурій" про те, що спірний договір оренди та акт прийому-передачі об'єкта оренди від 20.04.2012 останнім не підписувались, при цьому посилаючись на висновки Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Хмельницького відділення, Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при ГУ МВС в м. Києві та Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса, які спростовують дані твердження відповідача, разом з тим залишив поза увагою вимоги частин 5 і 6 статті 42 та приписи статті 43 Господарського процесуального кодексу України, належним чином не оцінивши зазначені експертні висновки. При цьому колегія суддів було зауважено, що за наявності відбитку різних печаток на документах, що походять з однієї юридичної особи, розбіжностей висновків експертизи стосовно відповідності печатки юридичній особі ТОВ "Господарчий універмаг "Меркурій", судами попередніх інстанцій не було з'ясовано чи виготовлялися відповідачем додаткові печатки.

Також судами першої та апеляційної інстанцій не було не з'ясовано належним чином підстави нарахування комунальних платежів, чи виставлялись щомісячно позивачем рахунки на сплату орендних та комунальних платежів, як це передбачено умовами договору оренди, чи використовувалося фактично орендоване приміщення і чи були підстави для сплати витрат на проведення ремонту. При цьому судами попередніх інстанцій не було надано належної оцінки наявним в матеріалах справи довідкам комунальних підприємств "Хмельницькводоканал", "Хмельницькобленерго" та довідці Житлово-експлуатаційної контори № 2 міста Хмельницький.

Наведені було враховано судами під час нового розгляду справи, за наслідками якого суди дійшли висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог фізичної особи - підприємця ОСОБА_4, з чим погоджується колегія суддів з огляду на наступне.

Згідно з частиною 6 статті 283 Господарського кодексу України до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

У відповідності до статті 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно із частиною 1 статті 760 Цивільного кодексу України предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ).

Частинами 1, 5 статті 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до частини 1 статті 785 Цивільного кодексу України у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Частинами 1, 4 статті 286 Господарського кодексу України визначено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Відповідно до частин 1, 2 статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Дана норма кореспондується з приписами статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно статті 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ТОВ "Господарчий універмаг "Меркурій" заперечувало проти позовних вимог зокрема з тих підстав, що у останнього не виникло жодних зобов'язань на підставі договору оренди від 20.04.2012, оскільки, за твердженням відповідача, ні наведений договір, ні акт прийому-передачі об'єкта оренди від 20.04.2012 з його боку не укладались та не підписувались.

Отже, до предмету доказування у даній справі належить зокрема з'ясування зазначеного питання та встановлення або спростування факту укладення та підписання сторонами договору оренди та акта прийому-передачі об'єкта оренди від 20.04.2012.

Згідно з частиною 2 статті 207 Цивільного кодексу України та частини 1 статті 181 Господарського кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Відповідно до частин 1, 3 статті 41 Господарського процесуального кодексу України для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу. Проведення судової експертизи доручається державним спеціалізованим установам чи безпосередньо особам, які відповідають вимогам, встановленим Законом України "Про судову експертизу".

Частинами 4, 5 статті 42 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при необхідності господарський суд може призначити повторну судову експертизу і доручити її проведення іншому судовому експерту. Висновок судового експерта для господарського суду не є обов'язковим і оцінюється господарським судом за правилами, встановленими статтею 43 цього Кодексу.

Повторна судова експертиза призначається з ініціативи суду або за клопотанням учасників процесу, якщо є розходження у висновках кількох експертів і їх неможливо усунути шляхом одержання додаткових пояснень експертів у судовому засіданні. Повторну судову експертизу слід доручати іншому експерту (експертам).

Повторною визнається судова експертиза, у проведенні якої експерт досліджує ті ж самі об'єкти і вирішує ті ж самі питання, які досліджувалися і вирішувалися у первинній судові експертизі, нові об'єкти на дослідження повторної судової експертизи подаватися не можуть, так само як не можуть ставитися на її вирішення питання, які не розглядалися попередньою експертизою. (Постанова Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики призначення судової експертизи" № 4 від 23.03.2012).

Ухвалами Київського апеляційного господарського суду від 14.02.2013, від 18.07.2013 та від 27.02.2014 у даній справі призначені судові почеркознавчі та судові технічні експертизи, в тому числі повторні, на вирішення яких були поставлені такі питання: чи виконано підпис на останній сторінці договору оренди нежилого приміщення від 20.04.2012 загальною площею 250,5 кв.м., яке розташовано за адресою: м. Хмельницький, вул. Кам'янецька, 75, під написом "орендар", а також на останній сторінці акту прийому-передачі об'єкта оренди до вказаного договору оренди під написом "орендар" директором ТОВ "Господарчий універмаг "Меркурій" ОСОБА_5; чи нанесено відбиток кліше круглої печатки ТОВ "Господарчий універмаг "Меркурій" на останній сторінці договору оренди нежилого приміщення від 20.04.2012 загальною площею 250,5 кв.м., яке розташоване за адресою: м. Хмельницький, вул. Кам'янецька, 75, під написом "орендар", а також на останній сторінці акта прийому-передачі об'єкта оренди до вказаного договору оренди під написом "орендар" кліше круглої печатки ТОВ "Господарчий універмаг "Меркурій".

В матеріалах справи містяться висновки експертів Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 10.06.2013 № 34/35/13-26, Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при ГУМВС України в місті Києві №301/тдд та № 302/тдд від 22.01.2014, Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса В.В. № 3069/6015 від 02.06.2014.

Оцінивши вказані висновки експертів за правилами, встановленими статтею 43 Господарського процесуального кодексу України в сукупності з іншими доказами, наявними в матеріалах справи, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, суд першої інстанції, позицію якого підтримав апеляційний суд, встановив, що такі висновки складені кваліфікованими судовими експертами відповідно до вимог Закону України "Про судову експертизу", наведені висновки містять докладний опис проведених досліджень і обґрунтовані відповіді на поставлені господарським судом питання, а тому приймаються судом в якості належних та допустимих доказів по справі.

Разом з тим, беручи до уваги неможливість надання на дослідження повторної експертизи нових об'єктів та з урахуванням обставин даної справи, суди попередніх інстанцій прийняли висновок Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса В.В. № 3069/6015 від 02.06.2014 в якості належного та допустимого доказу у справі лише в частині абз. 1 пункту 1 та абз. 1 пункту 2 вказаного висновку, оскільки в частині абз. 2 пункту 1 та абз. 2 пункту 2 висновок базується на дослідженні нових об'єктів, які на дослідження попередніх судових експертиз надані не були.

Так висновками судових експертиз у даній справі підтверджується використання ТОВ "Господарчий універмаг "Меркурій" в період 2011 - 2013 років в своїй господарській діяльності двох печаток, а також використання директором ТОВ "Господарчий універмаг "Меркурій" ОСОБА_5 в зазначений період двох різних варіантів свого підпису.

Разом з тим, оскільки відповідач не надав належних і допустимих доказів на підтвердження використання відповідної печатки ТОВ "Господарчий універмаг "Меркурій" (однієї з двох) та використання директором ТОВ "Господарчий універмаг "Меркурій" ОСОБА_5 відповідного варіанту свого підпису (одного з двох) у конкретний період часу протягом 2011 - 2013 років, зокрема, в період квітня 2012 року, а також з огляду на висновки Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 10.06.2013 № 34/35/13-26 та Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при ГУМВС України в місті Києві № 301/тдд від 22.01.2014 в частині абз. 2 пункту 1, абз. 2 пункту 2, висновок Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при ГУМВС України в місті Києві № 302/тдд від 22.01.2014 в частині абз. 1 пункту 1, абз. 1 пункту 2, а також висновок Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса В.В. № 3069/6015 від 02.06.2014 в частині абз. 1 пункту 1 та абз. 1 пункту 2, суди попередніх інстанцій дійшли висновку про підтвердження факту укладення між фізичною особою - підприємцем ОСОБА_4 та ТОВ "Господарчий універмаг "Меркурій" договору оренди від 20.04.2012 та підписання уповноваженими представниками сторін на виконання умов вказаного договору акта прийому-передачі об'єкта оренди від 20.04.2012.

При цьому судами було зауважено, що належні і допустимі докази, які б спростовували вказаний факт, в матеріалах справи відсутні, відповідачем не надані та до матеріалів справи не залучені.

Отже, зважаючи на встановлені обставини та наявні в матеріалах справи докази, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли висновку, що фізична особа - підприємець ОСОБА_4 взяті на себе зобов'язання за договором оренди від 20.04.2012 виконала належним чином, надавши ТОВ "Господарчий універмаг "Меркурій" у тимчасове платне користування об'єкт оренди на певний строк та за відповідну плату згідно умов цього договору, тоді як відповідач в порушення умов даного договору, зокрема пунктів 2.1, 2.3, після припинення його дії (10.10.2012) не сплатив орендну плату за період з 21.05.2012 по 10.10.2012 в загальній сумі 72 000 грн. Докази протилежного в матеріалах справи відсутні.

Таким чином, суд першої інстанції, позицію якого підтримав апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості з орендної плати (основного боргу) в розмірі 72 000 грн. нормативно та документально доведені, а тому підлягають задоволенню.

Також суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що задоволенню підлягають вимоги фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 про стягнення з ТОВ "Господарчий універмаг "Меркурій" 10 000 грн. для проведення ремонту об'єкту оренди, як це передбачено пунктом 9.1 договору, враховуючи дострокове розірвання вказаного договору, що власне і стало підставою для такої сплати.

Разом з тим позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості з комунальних платежів в розмірі 332,60 грн. на підставі пункту 2.2 договору суди попередніх інстанцій залишили без задоволення у зв'язку з необґрунтованістю та безпідставністю таких вимог. Такого висновку суди дійшли з огляду на відсутність в матеріалах справи належних доказів на підтвердження того, що в період з 20.04.2012 по 28.08.2012 саме фізична особа - підприємець ОСОБА_4, або уповноважена нею особа, являлась абонентом ПАТ "Хмельницькобленерго" та Міського комунального підприємства "Хмельницькводоканал", а саме - відповідних договорів про постачання електроенергії та водопостачання.

В той же час, надавши відповідну оцінку наявним в матеріалах справи довідці ПАТ "Хмельницькобленерго" від 04.12.2012 № 04-01-922, довідкам Міського комунального підприємства "Хмельницькводоканал" № 2924 від 19.09.2014 та від 15.11.2012, а також довідці Житлово-експлуатаційної контори № 2 міста Хмельницький № 456 від 19.11.2012, з яких вбачається, що сама фізична особа - підприємець ОСОБА_4 абонентом комунальних підприємств "Хмельницькобленерго" та "Хмельницькводоканал" не являється, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав для нарахування ТОВ "Господарчий універмаг "Меркурій" комунальних платежів.

Враховуючи те, що ТОВ "Господарчий універмаг "Меркурій" припустився прострочення орендних платежів та повернення об'єкта оренди, фізична особа - підприємець ОСОБА_4, керуючись пунктом 9.1 договору та частиною 2 статті 785 Цивільного кодексу України, заявила вимоги про стягнення з відповідача пені у розмірі 4281,55 грн. та 13 000 грн. неустойки.

Відповідно до пункту 1 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі статтею 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до частин 1, 3 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Отже, здійснивши перевірку наданого фізичною особою - підприємцем ОСОБА_4 розрахунку пені, виходячи зі встановленого періоду, в який ТОВ "Господарчий універмаг "Меркурій" є таким, що прострочив, та з урахуванням визначеного позивачем у розрахунку періоду нарахування, який відповідає положенням частини 6 статті 232 Господарського кодексу України, а також роз'ясненням, викладеним у Постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, що вимоги позивача про стягнення пені в сумі 4281,55 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 2 статті 785 Цивільного кодексу України якщо наймач не виконує обов'язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Неустойка, стягнення якої передбачено частиною другою статті 785 Цивільного кодексу України, є самостійною майновою відповідальністю у сфері орендних правовідносин (право на яку виникає в орендодавця у разі несвоєчасного повернення орендованого майна орендарем) та підлягає стягненню за весь час прострочення зобов'язання щодо повернення речі. (постанова Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 12 "Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна").

Оскільки ТОВ "Господарчий універмаг "Меркурій" не спростовано, що станом на 23.10.2012 об'єкт оренди не було повернуто фізичній особі - підприємцю ОСОБА_4, суди попередніх інстанцій дійшли правомірного висновку, що позовні вимоги про стягнення неустойки в розмірі 13 000 грн. за період з 10.10.2012 по 23.10.2012 підлягають задоволенню за розрахунком позивача.

Також фізична особа - підприємець ОСОБА_4, керуючись приписами статті 625 Цивільного кодексу України, просила стягнути з ТОВ "Господарчий універмаг "Меркурій" 858,66 грн. 3% річних.

Згідно з частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Керуючись наведеною нормою, здійснивши перевірку наданого фізичною особою - підприємцем ОСОБА_4 розрахунку 3% річних, виходячи зі встановленого періоду, в який ТОВ "Господарчий універмаг "Меркурій" є таким, що прострочив, та з урахуванням визначеного позивачем у розрахунку періоду нарахування, суди дійшли вірного висновку, що вимоги про стягнення 3% в сумі 858,66 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відтак, враховуючи встановлені судами попередніх інстанцій обставини, зокрема те, що договір оренди від 20.04.2012 був підписаний з обох сторін належними представниками, в даному договорі наявні всі істотні умови і він не був визнаний недійсним у судовому порядку, суд першої інстанції, позицію якого підтримав апеляційний суд, дійшов правомірного висновку, що в даному випадку є підстави для стягнення з ТОВ "Господарчий універмаг "Меркурій" на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 за вказаним договором заборгованості з орендної плати, витрати на проведення ремонту, а також неустойку, пеню та 3% річних за прострочення орендних платежів та повернення об'єкта оренди, з огляду на що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню.

Враховуючи межі перегляду справи в касаційній інстанції, беручи до уваги встановлені судами попередніх інстанцій обставини та досліджені матеріали справи, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що викладені у касаційній скарзі доводи ТОВ "Господарчий універмаг "Меркурій" щодо неповного з'ясування судами попередніх інстанцій обставини справи, неналежної оцінки висновків судових почеркознавчих та судових технічних експертиз, а також неправильного застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, не знайшли свого підтвердження під час касаційного провадження, та не спростовують висновків судів попередніх інстанцій і фактично зводяться до переоцінки доказів і встановлених судами обставин, що в силу положень статті 1117 Господарського процесуального кодексу України не відноситься до повноважень касаційної інстанції.

При цьому перевіривши у відповідності до частини другої статті 1115 Господарського процесуального кодексу України юридичну оцінку обставин справи, повноту їх встановлення в постанові, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції та апеляційним судом в порядку статті 43 Господарського процесуального кодексу України всебічно, повно і об'єктивно розглянуто всі обставини справи, їм дана належна юридична оцінка, та в силу приписів частини 1 статті 11112 Господарського процесуального кодексу України враховано вказівки Вищого господарського суду України, зазначені у постанові від 26.08.2014, а отже порушень норм чинного законодавства не вбачається, у зв'язку з чим підстави для задоволення касаційної скарги та скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень відсутні.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Господарчий універмаг "Меркурій" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 26.01.2015 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 31.03.2015 у справі № 5011-7/15449-2012 залишити без змін.

Головуючий суддя О.О. Євсіков

Судді: О.А. Кролевець

О.В. Попікова