ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"10" березня 2015 р. Справа № 921/397/14-г/8
Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Гирили І. М. розглянув скаргу за вих. №14/2-4893 від 17.12.2014 р. Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на дії органу Державної виконавчої служби у справі

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", вул. Б. Хмельницького, 6, м. Київ, 01001

до відповідача ОСОБА_1 підприємства теплових мереж Тернопільської обласної ради "Тернопільтеплокомуненерго", вул. Київська, 3а, м. Тернопіль, 46016

про cтягнення заборгованості в загальній сумі 13 208 062,56 грн

За участі представників:

Позивача (стягувача): ОСОБА_2 головного юрисконсульта Відділу загально-правової роботи Управління загально-правової роботи Юридичного департаменту, довіреність № 14-174 від 24.06.2014 р.

Відповідача (боржника): ОСОБА_3П юрисконсульта, доручення №60/01 від 13.01.2015 р.

Органу ДВС: ОСОБА_4 головного державного виконавця ВПВР УДВС ГУЮ у Тернопільській області, довіреність №3-14/4.1/1347 від 29.12.2014 р.

В порядку статті 81-1 ГПК України, технічна фіксація судового процесу не здійснюється.

Суть справи:

22.12.2014 р. Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", в порядку ст. 121-2 ГПК України, звернулось до господарського суду Тернопільської області із скаргою №14/2-4893 від 17.12.2014р. на дії органу Державної виконавчої служби.

Просить:

- визнати незаконними дії Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України щодо винесення постанови від 28.11.2014 ВП №45208032 про зупинення виконавчого провадження з примусового виконання наказу господарського суду Тернопільської області від 29.08.2014 р. у справі №921/397/14-г/8;

- визнати недійсною постанову органу ДВС від 28.11.2014 р. ВП №45208032 про зупинення виконавчого провадження з примусового виконання наказу господарського суду Тернопільської області від 29.08.2014 р. у справі №921/397/14-г/8;

- зобов'язати орган ДВС скасувати постанову від 28.11.2014 р. ВП №45208032 про зупинення виконавчого провадження;

- зобов'язати орган ДВС поновити виконавче провадження ВП №45208032, про що винести відповідну постанову.

Скаргу мотивовано порушенням положень Законів України "Про виконавче провадження" та "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу".

Судове засідання по розгляду скарги на дії органу ДВС, призначене вперше ухвалою суду від 22.12.2014 року на 09:00 год. 15.01.2015 р., в порядку ст. 77 ГПК України, було відкладено на 14:40 год. 09.02.2015 р., на 09:10 год. 20.02.2015. та, відповідно, на 09:00 год. 10.03.2015р., з викладених у відповідних ухвалах суду підстав. Також, ухвалою суду від 20.02.2015р., в порядку ст. 69 ГПК України, строк розгляду скарги продовжено на 15 днів до 10.03.2015р.

Згідно письмових пояснень боржника (відповідача) за № 386 від 18.02.2015 р., підтриманих його повноважним представником в судовому засіданні 10.03.2015р., станом на 18.02.2015 р. заборгованість за спожитий газ по договору №13/2697-БО-30 від 28.12.2012 р. становить 3 699 429,29 грн. Розрахунки по зазначеному договору проводяться у встановленому порядку та кошти, які надходять на поточні рахунки ОСОБА_1 підприємства теплових мереж Тернопільської обласної ради "Тернопільтеплокомуненерго" із спеціальним режимом використання перераховуються гарантованому постачальнику природного газу - НАК "Нафтогаз України". В задоволенні скарги стягувача на дії органу ДВС просить суд відмовити.

Представник органу ДВС в судове засідання 10.03.2015 р. прибув, в задоволенні скарги стягувача на дії органу ДВС просить відмовити, з підстав, викладених у долучених до матеріалів справи запереченнях за № 03.3-32/В-2/469 від 06.02.2015р. Вважає, що державним виконавцем під час винесення оспорюваної постанови не було порушено жодних вимог чинного законодавства, а відтак остання є правомірною.

Повноважний представник стягувача в судове засідання 10.03.2015р. прибув, скаргу №14/2-4893 від 17.12.2014 р. на дії органу ДВС підтримав в повному обсязі. Стверджує, що постанова про зупинення виконавчого провадження за №45208032 від 28.11.2014р. винесена органом ДВС безпідставно та з порушенням норм чинного законодавства України, зокрема, без врахування норм Закону України "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно енергетичного комплексу". Зазначає, що дія зазначеного Закону поширюється на стягнення в примусовому порядку заборгованості, що виникла до 01.01.2013р., і не поширюється на примусове стягнення заборгованості, котра виникла після зазначеної дати, а також судового збору. Наголошує на тому, що відповідно до рішення суду у даній справі з боржника (відповідача) було стягнуто заборгованість за отриманий природний газ у січні-грудні 2013р., а відповідно і дія Закону України "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно енергетичного комплексу" на дані правовідносини не поширюється, а підстави для зупинення виконавчого провадження - відсутні.

Розглянувши скаргу ПАТ "НАК "Нафтогаз України", заслухавши в судовому засіданні доводи та пояснення повноважних представників стягувача, боржника та органу ДВС, дослідивши обставини справи, судом встановлено наступне:

Рішенням господарського суду Тернопільської області від 18.06.2014 р., залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 05.08.2014 року та постановою Вищого господарського суду від 15.10.2014р. у справі №921/397/14-г/8 позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" задоволено частково. Стягнуто з КП теплових мереж Тернопільської обласної ради "Тернопільтеплокомуненерго" на користь ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 11 923 281, 62 грн боргу; 438 012, 90 грн пені; 264 687, 78 грн - 3% річних; 139 527, 46 грн інфляційних нарахувань та 73 054, 90 грн судового збору. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

29 серпня 2014 року господарським судом Тернопільської області, на підставі ст. 116 ГПК України, видано відповідний наказ про примусове виконання рішення суду у даній справі.

24.10.2014 р. на підставі заяви стягувача № 14/2-4578 від 14.10.2014р., яка отримана органом ДВС 21.10.2014 р. (вх. № 140-34-6201), та наказу господарського суду Тернопільської області від 29.08.2014 р. у справі №921/397/14-г/8 державним виконавцем ВПВР ДВС України ОСОБА_5 було прийнято постанову, якою відкрито виконавче провадження за №45208032; зобовязано боржника самостійно, в семиденний строк з моменту винесення (отримання) постанови виконати рішення суду та поставлено, що при невиконанні рішення в наданий для самостійного виконання строк, виконати його в примусовому порядку зі стягненням з боржника виконавчого збору та витрат, повязаних з провадженням виконавчих дій.

Також, з матеріалів справи вбачається, що на запит № 31/10-3077/5.-329/7 від 03.09.2014р. ДП "Енергоринок" надало органу ДВС інформацію про перелік підприємств паливно-енергетичного комплексу, які станом на 31.08.2014р. включені до реєстру підприємств ПЕК, серед яких, зокрема, значиться Тернопільське обласне комунальне підприємство теплових мереж "Тернопільтеплокомуненерго", правонаступником якого є КП теплових мереж Тернопільської обласної ради "Тернопільтеплокомуненерго" (докази в матеріалах справи).

28.11.2014р., на підставі п. 15 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження", державним виконавцем відділу примусового виконання рішень ДВС України ОСОБА_5 винесено постанову ВП №45208032 про зупинення виконавчого провадження з примусового виконання наказу господарського суду Тернопільської області №921/397/14-г/8, виданого 29.08.2014р.

Зазначена постанова обґрунтована тим, що боржника включено до Реєстру підприємств паливно-енергетичного комплексу, які беруть участь у процедурі погашення заборгованості відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу".

Стягувач - ПАТ "НАК "Нафтогаз України" вважає, що при винесенні даної постанови органом ДВС порушено приписи п. 15 ч.1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження" та абз. 6 п.3.7 ст. 3 Закону України "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу".

Відповідно до ст. 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судом іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Приписами ст. 115 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Виконання рішення суду здійснюється на підставі виданого ним наказу, який є виконавчим документом (ст. 116 Господарського процесуального кодексу України).

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку, регламентуються Законом України "Про виконавче провадження".

Ст. 55 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів держаної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Частиною першою та другою ст. 82 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або до керівника відповідного органу державної виконавчої служби вищого рівня чи до суду. Боржник має право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби виключно в судовому порядку.

Відповідно до пункту 2 постанови Пленуму Верховного суду України від 26 грудня 2003 року № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», стягувач, боржник або прокурор мають право оскаржити дії чи бездіяльність органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів тільки до господарського суду, який розглянув відповідну справу по першій інстанції.

Процесуальний порядок розгляду та вирішення даних скарг врегульовується розділом XIV Господарського процесуального кодексу України «виконання рішення, ухвали, постанови», ухвалених відповідно до Господарського процесуального кодексу України, в ході якого оцінюються законність дій (бездіяльності) державного виконавця, законність прийнятих ним рішень.

У відповідності до частини другої ст. 121-2 Господарського процесуального кодексу України, скарги на дії органів Державної виконавчої служби розглядаються господарським судом, про час і місце якого повідомляються ухвалою стягувач, боржник чи прокурор та орган виконання судових рішень.

Частинами першою та другою ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Окремі питання організації виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" підлягають примусовому виконанню, визначає Інструкція з організації примусового виконання рішень, затверджена наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 року за № 489/20802 (далі по тексту - Інструкція).

Під час здійснення виконавчого провадження державний виконавець приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складання актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених Законом та іншими нормативно-правовими актами (пункту 1.5 Інструкції).

Обставини, що зумовлюють обов'язкове зупинення виконавчого провадження визначено ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження".

Пунктом 15 частини першої ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавче провадження підлягає обов'язковому зупиненню у разі внесення підприємства паливно-енергетичного комплексу до Реєстру підприємств паливно-енергетичного комплексу, які беруть участь у процедурі погашення заборгованості відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу".

Частиною третьою цієї статті визначено перелік підстав, за яких не зупиняється виконавче провадження щодо підприємств паливно-енергетичного комплексу, внесених до відповідного Реєстру (виконавче провадження не зупиняється за рішеннями про виплату заробітної плати, відшкодування матеріальної (майнової) шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, стягнення аліментів).

За змістом Закону України "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу" його прийнято з метою сприяння поліпшенню фінансового стану підприємств паливно-енергетичного комплексу, запобіганню їх банкрутству та підвищенню рівня інвестиційної привабливості через здійснення заходів, спрямованих на зменшення та/або розстрочення кредиторської та дебіторської заборгованостей шляхом застосування механізмів списання, взаєморозрахунків, реструктуризації, часткової оплати на умовах, визначених Законом; його дія поширюється на підприємства паливно-енергетичного комплексу, а також інших учасників розрахунків, які мають або перед якими є заборгованість, що виникла внаслідок неповних розрахунків за енергоносії (преамбула та розділ 2 Закону України "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу").

До учасників розрахунків віднесено підприємства паливно-енергетичного комплексу, суб'єктів господарської діяльності, розпорядників коштів державного та місцевих бюджетів, державні цільові фонди, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного матеріального резерву, правонаступників ліквідованих фондів, що були передбачені законодавством, розпорядника цільового галузевого фонду створення ядерно-паливного циклу центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики в паливно-енергетичному комплексі, які мають дебіторську або кредиторську заборгованість та здійснюють заходи щодо її погашення на умовах, визначених цим Законом (пункт 1.3 ст. 1 Закону України "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу").

Пунктом 1.4 ст. 1 Закону України "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу" визначено, що заборгованість - підтверджена учасниками розрахунків на розрахункову дату сума коштів, яка підлягає сплаті за товари, роботи (послуги), спожиті у процесі виробництва (видобутку), передачі (транспортування) та/або постачання енергоносіїв, відповідно до укладених договорів або з інших підстав, передбачених законом, у тому числі суми пені, штрафних та фінансових санкцій, але не сплачена.

Відповідно до п.п.3.1, 3.2 ст. 3 Закону України "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу", для участі у процедурі погашення заборгованості шляхом застосування механізмів, визначених цим Законом, орган управління підприємства паливно-енергетичного комплексу приймає відповідне рішення. Підприємство паливно-енергетичного комплексу, яке прийняло рішення про участь у процедурі погашення заборгованості, підлягає реєстрації шляхом внесення цього підприємства до Реєстру. Порядок ведення та користування даними Реєстру визначається Кабінетом Міністрів України. Порядок участі підприємств паливно-енергетичного комплексу у процедурі погашення заборгованості підтверджується внесенням підприємства паливно-енергетичного комплексу до Реєстру.

Перелік підприємств паливно-енергетичного комплексу, які прийняли рішення про участь у процедурі погашення заборгованості та відповідають вимогам п.1.1 ст. 1 Закону України "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу" затверджено наказом Міністерства палива та енергетики України від 10.11.2005р. №568 "Про затвердження переліку підприємств".

Як вже зазначалось вище, КПТМ Тернопільської обласної ради "Тернопільтеплокомуненерго" на момент винесення постанови про зупинення виконавчого провадження та розгляду скарги включено до Реєстру підприємств паливно-енергетичного комплексу, які беруть участь у процедурі погашення заборгованості відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу" і цей факт сторонами не оспорюється.

Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2012р. у справі №1-26/2012 за конституційним зверненням ТОВ "ДІД Конс" щодо офіційного тлумачення положень п.15 ч.1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження" у взаємозв'язку з положеннями ч.1 ст. 41, ч.5 ст.124, п.9 ч.3 ст. 129 Конституції Україні, ст. 115 ГПК України, п.п.1.3, 1.4 ст. 1, ч.2 ст.2, абзацу 6 п.3.7 ст. 3 Закону України "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу" (справа про стягнення заборгованості з підприємств паливно-енергетичного комплексу) встановлено, що:

- обов'язкове зупинення виконавчого провадження та заходів примусового виконання судових рішень здійснюється лише щодо стягнення заборгованості, яка виникла через неповні розрахунки за енергоносії, та щодо учасників розрахунків, визначених Законом України "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу";

- внесення юридичної особи, незалежно від форми власності, до Реєстру підприємств паливно-енергетичного комплексу, які беруть участь у процедурі погашення заборгованості, не є підставою для зупинення виконавчого провадження та заходів примусового виконання судових рішень щодо стягнення з неї заборгованості, яка не стосується неповних розрахунків за енергоносії і не визначена Законом України "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу".

За змістом вказаного Конституційного Рішення, положення Закону України "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу" не регулюють правовідносини стосовно погашення заборгованості, не визначеної у п.1.4 ст.1 Закону, зокрема такої, яка не стосується неповних розрахунків за енергоносії.

Вказаним рішенням визначено, що виконання судового рішення є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.

Згідно з абзацом шостим пункту 3.7 ст. 3 Закону України "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу" на строк участі підприємства паливно-енергетичного комплексу у процедурі погашення заборгованості підлягають зупиненню виконавчі провадження та заходи примусового виконання рішень щодо цього підприємства із стягнення заборгованості, яка виникла до 1 січня 2013 року, що підлягають виконанню в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Процедура погашення заборгованості підприємствами паливно-енергетичного комплексу діє до1 січня 2016р. (п. 3.4 ст. 3 Закону).

Тобто, заходи примусового виконання рішення щодо заборгованості, яка виникла після 1 січня 2013 року повинні застосовуватися на загальних підставах в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

За законодавством України підприємства паливно-енергетичного комплексу мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, тому, на думку Конституційного Суду України, з метою створення умов для підтримання їх стабільного фінансово-економічного стану законом можуть встановлюватися особливості правового регулювання відносин у цій сфері. У зв'язку з цим зупинення провадження виконавчих дій щодо примусового виконання судових рішень про стягнення з підприємств паливно-енергетичного комплексу у разі внесення їх до Реєстру підприємств паливно-енергетичного комплексу, які беруть участь у процедурі погашення заборгованості відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу" заборгованості, що виникла внаслідок неповних розрахунків за енергоносії, є заходом, спрямованим на забезпечення життєво важливих суспільних інтересів.

Запроваджуючи названий механізм правового регулювання, законодавець установив, що не зупиняється здійснення щодо підприємств паливно-енергетичного комплексу, внесених до Реєстру, виконавчих дій, спрямованих на примусове виконання рішень про виплату заробітної плати, вихідної допомоги, інших виплат (компенсацій), що належать працівнику у зв'язку з трудовими відносинами, відшкодування матеріальної (майнової) шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, стягнення аліментів та рішень про стягнення заборгованості зі сплати внесків до фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування, яка виникла до 1 січня 2011 року, і заборгованості зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування до органів Пенсійного фонду України (частина третя статті 37 Закону № 606, абзац шостий пункту 3.7 статті 3 Закону № 2711).

Наведений у частині третій ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження" та в абзаці шостому пункту 3.7 Законом України "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу" перелік підстав, за яких не зупиняється виконавче провадження, не є вичерпним, оскільки підприємства паливно-енергетичного комплексу, внесені до Реєстру, залишаються суб'єктами господарських, трудових та інших правовідносин, не пов'язаних з розрахунками за енергоносії.

Відповідно до ст.69 Закону України "Про конституційний суд України", рішення і висновки Конституційного Суду України рівною мірою є обов'язковими до виконання.

Енергоносіями у розумінні пункту 1.5 ст. 1 Закону України "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу" є кам'яне і буре вугілля, торф, інші види первинного твердого палива, кам'яновугільні брикети, інші види вторинного твердого палива, буровугільні і торф'яні брикети, газ нафтопереробки, нафтопродукти, природний газ, природні енергетичні ресурси (ядерна, гідравлічна та геотермальна енергія, інші природні ресурси), електрична і теплова енергія.

Зі змісту мотивувальної частини рішення господарського суду Тернопільської області від 18.06.2014р., залишеного без змін Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 05.08.2014р та постановою ВГС України від 15.10.2014р. вбачається, що згідно договору купівлі-продажу природного газу №13/2697-БО-30 від 28.12.2012р. позивачем передано, а відповідачем отримано 4 937 500 м3 природного газу на загальну суму 22 900 191 грн 51 коп.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідач, в порушення умов договору та вимог чинного законодавства, свої зобов'язання по оплаті вартості отриманого природного газу за період з січня місяця 2013 року по грудень місяць 2013 року (включно) виконав лише частково - на суму 10 976 909,89 грн.

Наведене свідчить про те, що стягнута рішенням суду у даній справі сума заборгованості є заборгованістю, що виникла після 1 січня 2013 року внаслідок несвоєчасних розрахунків за енергоносії, а саме за газ, який був використаний для виробництва теплової енергії за договором купівлі-продажу природного газу №13/2697-БО-30 від 28.12.2012р. та спожитий після 1 січня 2013 року, а отже для примусового виконання рішення щодо даної заборгованості повинні застосовуватися заходи щодо його примусового виконання на загальних підставах в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

В судовому засіданні встановлено, що жодна із сторін не повідомляла державного виконавця про такі обставини виконавчого провадження і цей факт не оспорюється ними.

Проте, на думку суду, державний виконавець при зупиненні виконавчого провадження повинен був перевірити період виникнення такої заборгованості.

Зазначене державним виконавцем здійснено не було та призвело до винесення останнім постанови ВП №38852610 про зупинення виконавчого провадження з примусового виконання наказу господарського суду №905/2000/13, виданого 26.06.2013р., без врахування положень абз.6 п.3.7 ст. 3 Закону України "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу".

Поряд із цим, доводи скаржника про те, що органом ДВС постанова про зупинення виконавчого провадження за №45208032 від 28.11.2014р. була винесена без отримання належних доказів включення боржника (відповідача) до реєстру підприємств ПЕК суд вважає безпідставними, оскільки останні спростовуються долученою до матеріалів справи відповіддю ДП "Енергоринок" №04/21-8943 від 09.09.2014 р., наданою на запит органу ДВС за № 31/10-3077/5.-329/7 від 03.09.2014р.

Відповідно до статті 32 Господарського процесуального України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що органом державної виконавчої служби зроблено не було.

За змістом статті 33 Господарського процесуального України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

В п. 9.13 Постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" від 17 жовтня 2012 року за № 9 зазначено, що за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

За таких обставин, господарський суд вважає доведеними скаржником підстави для задоволення скарги щодо визнання недійсної постанови відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України ВП № 45208032 від 28 листопада 2014 року про зупинення виконавчого провадження щодо стягнення з КП теплових мереж Тернопільської обласної ради "Тернопільтеплокомуненерго" заборгованості за спожитий газ у січні-грудні 2013 року, який був використаний для виробництва теплової енергії за договором купівлі-продажу природного газу №13/2697-БО-30 від 28.12.2012р.

Судом враховано, що аналогічної правової позиції дотримується і ВГС України, зокрема у постанові №905/2000/13 від 04.02.2014 р.

Щодо вимог скаржника про зобов'язання органу ДВС скасувати постанову від 28.11.2014 р. ВП №45208032 про зупинення виконавчого провадження; поновити виконавче провадження ВП №45208032, про що винести відповідну постанову, слід зазначити, що суд, у разі визнання неправомірними рішень, дій або бездіяльність державного виконавця, зобов'язує їх усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює порушені права чи свободи заявника. При цьому, господарський суд не вправі зобов'язувати згаданих осіб до вчинення тих дій, які за Законом можуть здійснюватися тільки державним виконавцем або відповідальною особою державної виконавчої служби (правова позиція, викладена у Постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 17 жовтня 2012 року № 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України"). Відтак, доводи заявника в цій частині скарги суд вважає безпідставними та скаргу відхиляє.

Керуючись ст. ст. 22, 32-34, 43, 86, 121-2 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

УХВАЛИВ:

1. Скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на дії органу Державної виконавчої служби за №14/2-4893 від 17.12.2014 р. задовольнити частково.

2. Визнати доводи Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", викладені у скарзі за №14/2-4893 від 17.12.2014 р. щодо незаконності дії Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України в частині винесення постанови від 28.11.2014 ВП №45208032 про зупинення виконавчого провадження з примусового виконання наказу господарського суду Тернопільської області від 29.08.2014 р. у справі №921/397/14-г/8 правомірними.

3. Визнати недійсною постанову відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України від 28.11.2014 р. ВП №45208032 про зупинення виконавчого провадження з примусового виконання наказу господарського суду Тернопільської області від 29.08.2014 р. у справі №921/397/14-г/8.

4. Доводи Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" в решті вимог скарги №14/2-4893 від 17.12.2014 р. визнати неправомірними, скаргу у цій частині відхилити.

5. Ухвалу направити рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення поштового відправлення сторонам у справі та ДВС України, вул. Артема, 73, м. Київ.

Суддя І.М. Гирила