РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.09.2015Справа №905/91/15

За позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Публічного акціонерного товариства "Енергобанк"

про зобов'язання виконати умови договору

Суддя О.С. Комарова

Представники сторін:

від позивача: не з'явились;

від відповідача: Колянчук А.І. (представник за довіреністю).

В судовому засіданні 22 вересня 2015 року, відповідно до положень ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

СУТЬ СПОРУ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Господарського Донецької області міста Києва з вимогою до відповідача - Публічного акціонерного товариства "Енергобанк" про зобов'язання виконати умови договору.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 22.05.2015р. (суддя О.О.Уханьова) порушено провадження у справі № 905/91/15 та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 09.06.2015р.

Через відділ діловодства суду 02.06.2015 року представником відповідача було подано відзив на позовну заяву.

В судове засідання 09.06.2015р. представники позивача та відповідача не з'явились, про час і місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином. Заяв, клопотань від представників сторін на адресу суду не надходило.

Враховуючи неявку представників сторін в судове засідання 09.06.2015 року, розгляд справи ухвалою від 09.06.2015 року було відкладено на 23.06.2015 року.

В судове засідання 23.06.2015р. представники позивача та відповідача не з'явились, про час і місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином. Заяв, клопотань від представників сторін на адресу суду не надходило.

Враховуючи неявку представників сторін в судове засідання 23.06.2015 року, розгляд справи ухвалою від 23.06.2015 року було відкладено на 07.07.2015 року.

В судове засідання 07.07.2015р. представники позивача та відповідача не з'явились, про час і місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином. Заяв, клопотань від представників сторін на адресу суду не надходило.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 07.07.2015 року надіслано справу № 905/91/15 за позовом б/н від 15 травня 2015 року Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до відповідача - Публічного акціонерного товариства "Енергобанк" про зобов'язати виконати умови договору за підсудністю до Господарського суду міста Києва (адреса: 01030, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 44-Б).

Через відділ діловодства суду 16.07.2015 року супровідним листом Господарського суду Донецької області від 08.07.2015 року надійшла справа № 905/91/15.

Протоколом автоматизованого розподілу судових справ між суддями 16 липня 2015 року, справу № 905/91/15 передано на розгляд судді Комаровій О.С.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 20.07.2015 року справу № 905/91/15 прийнято до провадження суддею Комаровою О.С. та призначено до розгляду на 11.08.2015 року.

10 серпня 2015 року через відділ діловодства Господарського суду м. Києва від представника відповідача надійшло клопотання за вих. № 505/10-52 від 07.08.2015 року про відкладення розгляду справи, яке судом долучено до матеріалів справи.

11 серпня 2015 року через відділ діловодства Господарського суду м. Києва від представника позивача надійшла інформація у справі, яка судом долучена до матеріалів справи.

Представник позивача у судове засідання 11.08.2015 року з'явився, позовні вимоги підтримав, надав пояснення по суті спору. Також у судовому засіданні представник позивача подав письмове клопотання про продовження процесуальних строків для розгляду спору на 15 днів. Представник відповідача у судове засідання 11.08.2015 року не з'явився, вимог ухвали суду не виконав, правами, наданими йому ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, не скористався.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.08.2015 року судом, за клопотанням представника позивача, у відповідності до положень ст. 69 Господарського процесуального кодексу України, продовжено строк вирішення спору на 15 (п'ятнадцять) днів, розгляд справи відкладено до 22.09.2015 року.

Через відділ діловодства суду 18.09.2015 року від представника відповідача надійшов відзив, в якому останній просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Представник позивача у судове засідання 22.09.2015 року не з'явився. Представник відповідача 22.09.2015 року в судове засідання з'явився дав пояснення по суті спору та заперечив проти задоволення позовних вимог.

Клопотання щодо фіксації судового процесу учасниками процесу не заявлялось, у зв'язку з чим, розгляд справи здійснювався без застосуванням засобів технічної фіксації судового процесу у відповідності до статті 811 Господарського процесуального кодексу України.

Суд вважає за необхідне звернути увагу на тому, що застосовуючи відповідно до ч.1 ст.4 Господарського процесуального кодексу України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справи ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).

У відповідності до п. 3.9.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року N 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для повного та об'єктивного вирішення справи, розгляд справи відбувався з урахуванням положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

25 грудня 2014 року між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (далі - Клієнт) та Публічним акціонерним товариством «Енергобанк» (далі - Банк) було укладено Договір банківського рахунку НОМЕР_1, відповідно до п.п. 1.1 якого банк зобов'язується відкрити клієнту поточний мультивалютний рахунок: НОМЕР_1 (далі - Рахунок) та здійснювати розрахунково-касове обслуговування рахунку відповідно до чинного законодавства України, нормативно-правових актів НБУ та умов цього Договору, а також надавати клієнту інші послуги, передбачені чинним законодавством України та тарифами банку для юридичних та фізичних осіб-підприємців.

Відповідно до п. 1.3 Договору банк приймає і зараховує на рахунок клієнта грошові кошти, що йому надходять, виконує розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум в межах залишків коштів на рахунку, надає довідки та здійснює інші операції за рахунком у порядку та на умовах, передбачених чинним законодавством України, Договором та Тарифами Банку.

За приписами 1.4.1 Договору, платіжні доручення клієнта та інші платіжні документи, які надійшли до банку протягом операційного часу виконуються банком в день їх надходження, а у разі надходження таких документів після закінчення операційного часу - не пізніше наступного робочого дня. Банк має право за бажанням клієнта та при наявності технічної можливості виконувати платіжні доручення та інші розрахункові документи, що отримані від клієнта після закінчення операційного часу, в день їх отримання відповідно до діючих тарифів банку.

Нормами п. 9.1 Договору передбачено, що Договір укладений на невизначений строк та набуває чинності з дня його укладення в письмовій формі.

Спір у справі виник в зв'язку з тим, що відповідачем на вимогу позивача не було припинено дію спірного Договору, не було закрито рахунок та не перераховано залишок грошових коштів на рахунку позивача НОМЕР_1 на поточний рахунок позивача в іншому банку.

На підставі Договору банківського рахунку позивачу було відкрито у банку мультивалютний рахунок НОМЕР_1, на якому обліковувались кошти позивача.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем до банку станом на 21.01.2015 року були надані на виконання платіжні доручення на перерахування коштів на загальну суму 43 833,76 грн (завірені копії перелічених документів містяться в матеріалах справи). Оригінали зазначених платіжних доручень були досліджені в судовому засіданні 11.08.2015 року.

Однак, дані платіжні доручення банком виконані не були, і кошти на рахунок отримувача не були перераховані.

Як зазначає в своєму відзиві відповідач, вищевказане невиконання спірних платіжних доручень було пов'язано з тим, що у Банку було введено тимчасову адміністрацію, під час якої відповідно до ч. 5 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" не здійснюється задоволення вимог кредиторів банку.

Як свідчать матеріали справи, на підставі постанови Правління Національного банку України від 12 лютого 2015 року № 96 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» до категорії неплатоспроможних», керуючись п. 2 ч. 5 ст. 12 та ст. 34 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб, прийнято рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 12.02.2015 № 29 в Публічному акціонерному товаристві «Енергобанк» з 13.02.2015 року та запроваджено тимчасову адміністрацію по 12.05.2015 року.

В подальшому рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 30.04.2015 № 93 «Про продовження строків здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Енергобанк» в Публічному акціонерному товаристві «Енергобанк» продовжено здійснення тимчасової адміністрації по 11.06.2015року (включно). Рішенням виконавчої дирекції фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 12.06.2015 року № 115 розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Енергобанк».

Нормами ст. 321 Цивільного кодексу України передбачено, що за загальним правилом, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, окрім випадків і лише в порядку, встановлених законом.

За приписами ч.ч. 1-3 ст. 1066 Цивільного кодексу України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 1074 Цивільного кодексу України (із змінами і доповненнями, внесеними згідно із законами України від 18.05.2010 №2258-VI, від 04.11.2010 №2677-VI) обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

Відповідно до ст. 1089 Цивільного кодексу України за платіжним дорученням банк зобов'язується за дорученням платника за рахунок грошових коштів, що розміщені на його рахунку у цьому банку, переказати певну грошову суму на рахунок визначеної платником особи (одержувача) у цьому чи в іншому банку у строк, встановлений законом або банківськими правилами, якщо інший строк не передбачений договором або звичаями ділового обороту.

Отже, починаючи з 09.03.2011 року (дата набрання чинності Законом України від 04.11.2010 №2677-VI) випадки обмеження прав Клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, можуть бути передбачені в спеціальному законі.

Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків врегульована Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", який є спеціальним законом у даних правовідносинах.

Нормами п.16 ст.2 зазначеного Закону встановлено, що тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відтак, у спорах пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація чи почата процедура його ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми вказаного Закону є спеціальними, а даний Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Відповідно до ч. 2 ст. 1 зазначеного Закону метою цього Закону є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

Статтею 36 даного Закону врегульовані наслідки запровадження тимчасової адміністрації. Так, відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 36 цього Закону під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку.

Судом враховано, що п. 1 ч. 6 ст. 36 даного Закону передбачено, що обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом.

Однак, в розумінні п. 4 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" у цьому Законі термін "вкладник" вживається у значені "фізична особа (крім фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката".

Відтак, враховуючи дану норму, фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності та юридичні особи не підпадають під визначення поняття "вкладник" у розумінні вищевказаного Закону. Тому, на них не поширюється виняток з обмеження, встановленого пунктом 1 частини 5 статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Даний Закон не дає визначення поняття "кредитор банку". Визначення терміну "кредитор банку" міститься у статті 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність", та під яким розуміється - юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов'язань.

Як зазначалось вище, виходячи з положень ч. 1 ст. 1066 Цивільного кодексу України, за договором банківського рахунка банк, зокрема, зобов'язується виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

За змістом пункту 1.24 статті 1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" переказ коштів - рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому у готівковій формі. Ініціатор та отримувач можуть бути однією і тією ж особою.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про банки та банківську діяльність" банківські рахунки - рахунки, на яких обліковуються власні кошти, вимоги, зобов'язання банку стосовно його клієнтів і контрагентів та які надають можливість здійснювати переказ коштів за допомогою банківських платіжних інструментів.

Отже, на підставі укладеного між сторонами Договору банківського рахунку, у відповідача перед позивачем виникли зобов'язання, зокрема, щодо виконання розпорядження позивача про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

При цьому, вимоги юридичної особи здійснити певні дії на підставі Договору банківського рахунку відносяться саме до майнових вимог інших кредиторів, на які розповсюджуються обмеження, встановлені п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Задоволення таких вимог здійснюється виключно у порядку, строки та у черговості, встановленій Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Отже, враховуючи вищенаведені положення, та, зокрема, положення статей 177, 190, 509 Цивільного кодексу України, зобов'язання щодо переказу коштів з рахунку позивача, відкритому у відповідача, на рахунок контрагента позивача є майновим зобов'язанням.

Відтак, виходячи з аналізу вищенаведених положень, позивач є кредитором банку, на якого поширюються обмеження, встановлені пунктом 1 частини 5 статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", і тому, не можуть бути задоволені його вимоги (у т.ч. спірні) до відповідача під час запровадження у останньому тимчасової адміністрації.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 25.03.2015року, прийнятій за результатами перегляду постанови Вищого господарського суду України від 12.11.2014 року у справі № 910/9232/14 за позовом Приватного акціонерного товариства «Актівсервіс» до Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» про зобов'язання вчинити дії.

Зокрема, у вказаній постанові Верховного Суду України вказується, що зобов'язальні правовідносини на підставі договору банківського рахунка, які склалися між сторонами, носять майново-грошовий характер, а відтак, у даному випадку позивач виступає кредитором за майновою вимогою з розпорядження належними йому коштами, на якого поширюється обмеження, встановлені п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

При цьому, відповідно до ч.1 ст.19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Розглядаючи спір по суті, судом враховано, що відповідно до пункту третього частини 2 статті 37 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" уповноважена особа Фонду має право продовжувати, обмежувати або припиняти здійснення банком будь-яких операцій.

В матеріалах справи відсутні докази про те, що уповноважена особа Фонду дала дозвіл на продовження виконання відповідачем спірних платіжних доручень позивача.

Натомість, відповідно до пункту 1.25 Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку (затверджено рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 05.07.2012 № 2 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 вересня 2012 року за № 1581/21893) під час виконання своїх повноважень уповноважена особа Фонду на тимчасову адміністрацію не пізніше п'ятого робочого дня, починаючи з дня свого призначення, має повернути клієнтам, з якими укладені договори про касово-розрахункове обслуговування, розрахункові документи, що не сплачені в строк з вини неплатоспроможного банку. Отже, Банк, враховуючи на запровадження у нього тимчасової адміністрації та вимоги спеціального законодавства, мав право не виконувати спірні платіжні доручення позивача.

Відповідно до статті 607 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється неможливістю його виконання у зв'язку з обставиною, за яку жодна із сторін не відповідає.

За приписами ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, беручи до уваги вищевикладене, суд не знаходить підстав для задоволення даного позову.

При цьому, позивач може захистити свої майнові права за Договором банківського вкладу в порядку, передбаченому Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Відповідно до вимог статті 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

Виходячи з викладеного та керуючись статтями 32-34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Копію рішення направити позивачу у справі № 905/91/15.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції в порядку та в строки, передбачені нормами ст.ст. 91, 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 28.09.2015 року.

Суддя О.С. Комарова