ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

15 вересня 2015 р. Справа № 918/738/15

Господарський суд Рівненської області у складі судді Горплюка А.М. розглянувши матеріали справи

за позовом ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Агро-ХХІ"

до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Рівненський насіннєвий завод (Євронасіння)"

про стягнення заборгованості в сумі 4 786 107 грн. 71 коп.

В засіданні приймали участь:

Від позивача: ОСОБА_2 (довіреність № б/н від 18.05.2015р.).

Від відповідача: не зявився.

Обставини справи: ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Агро-ХХІ" звернулося до господарського суду Рівненської області з позовною заявою до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Рівненський насіннєвий завод (Євронасіння)" про стягнення заборгованості в сумі 5 445 081 грн. 84 коп., з яких 2 347 623 грн. 86 коп. безпідставно отримані грошові кошти, 1 185 196 грн. 30 коп. пеня, 135 261 грн. 73 коп. - 3% річних, 1 777 000 грн. 81 коп. інфляційні втрати.

Ухвалою суду від 06.07.2015р. прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження, справу призначено до слухання на 14.07.2015р.

Ухвалою суду від 14.07.2018р. розгляд справи відкладено на 11.08.2015р.

В судовому засіданні 11.08.2015р. оголошувалась перерва до 15.09.2015р.

За клопотанням відповідача в порядку ст. 69 ГПК України ухвалою суду від 11.08.2015р. продовжено строк розгляду справи на 15 днів до 18.09.2015р..

09.09.2015р. позивачем, через відділ канцелярії та документального забезпечення суду, подано заяву № 28/738 від 28.08.2015р. про зміни до позовної заяви, в якій ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Агро-ХХІ" фактично відмовилось від стягнення пені, та просить стягнути з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Рівненський насіннєвий завод (Євронасіння)" 4 768 107 грн. 71 коп., з яких 2 347 623 грн. 86 коп. безпідставно отримані грошові кошти, 514 322 грн. 58 коп. відсотки за користування чужими грошовими коштами, 143 172 грн. 90 коп. - 3% річних, 1 780 988 грн. 37 коп. інфляційні втрати.

Ухвалою господарського суду Рівненської області від 15.09.2015 року прийнято відмову позивача від позовних вимог в частині стягнення пені, провадження у даній справі в частині стягнення пені припинено на підставі п.п. 4 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 ГПК України, позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках передбачених ст. 5 цього Кодексу в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Пунктами 3.10, 3.11 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" розяснено, що під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві.

При цьому, суд звертає увагу на те, що подана позивачем заява про зміни до позовної заяви (№ 28/738 від 28.08.2015р.) в частині стягнення 514 322 грн. 58 коп. відсотків за користування чужими грошовими коштами за своїм змістом не є збільшенням розміру позовних вимог в розумінні ч.4 ст.22 ГПК України та з урахуванням наведених роз'яснень Пленуму Вищого господарського суду України, оскільки у цій заяві фактично йдеться про нову позовну вимогу, яка не була заявлена при поданні первісної позовної заяви. Нова позовна вимога за своїм змістом не є однорідною з первісними позовними вимогами, а відтак не збільшує їх, а є зміною предмета позову - матеріально-правовою вимогою позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Така заява подана позивачем до господарського суду 09.09.2015р. - після початку розгляду справи по суті, що стверджується протоколом судового засідання від 11.08.2015 р. (а.с.111), з якого вбачається, що в судовому засіданні 11.08.2015р. суд приступив до розгляду справи №918/738/15 по суті представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги з підстав вказаних у позовній заяві, а представник відповідача визнав позовні вимоги в повному обсязі.

Пункту 3.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" визначено, що право позивача на зміну предмета або підстави позову може бути реалізоване лише до початку розгляду господарським судом справи по суті та лише у суді першої інстанції шляхом подання до суду відповідної письмової заяви, яка за формою і змістом має узгоджуватися із статтею 54 ГПК з доданням до неї документів, зазначених у статті 57 названого Кодексу. Невідповідність згаданої заяви вимогам цих норм процесуального права є підставою для її повернення з підстав, передбачених частиною першою статті 63 ГПК.

Заяви про зміну предмета або підстави позову, які відповідають вимогам статей 54 і 57 ГПК, проте подані після початку розгляду господарським судом справи по суті, залишаються без розгляду і приєднуються до матеріалів справи, про що суд зазначає в описовій частині рішення, прийнятого по суті спору (або в ухвалі, якою закінчується розгляд справи).

Початок розгляду справи по суті має місце з того моменту, коли господарський суд після відкриття судового засідання, роз'яснення (за необхідності) сторонам та іншим учасникам судового процесу їх прав та обов'язків і розгляду інших клопотань і заяв (про відкладення розгляду справи, залучення до участі в ній інших осіб, витребування додаткових доказів тощо) переходить безпосередньо до розгляду позовних вимог, про що зазначається в протоколі судового засідання.

Таким чином, оскільки до закінчення судового розгляду позивачем до канцелярії суду подано заяву про зміни до позовної заяви, суд розглядає справу з урахуванням вказаної заяви.

При цьому, заяву про зміни до позовної заяви в частині стягнення 514 322 грн. 58 коп. відсотків за користування чужими грошовими коштами, яка за своєю суттю є заявою про зміну предмету позову, господарський суд залишає без розгляду, оскільки вказана вимога подана позивачем з порушенням ч.4 ст.22 ГПК України.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі з урахуванням заяви про зміни до позовної заяви.

Представник відповідача в судове засідання 15.09.2015р. не з'явився, проте через відділ канцелярії та документального забезпечення суду, подав клопотання про розгляд справи без участі представника ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Рівненський насіннєвий завод (Євронасіння)", а також визнав позовні вимоги ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Агро-ХХІ" в повному обсязі. (а.с. 113).

Суд вбачає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду заяви без участі представника відповідача відповідно до статті 75 ГПК України.

В результаті розгляду матеріалів справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

24.10.2012р. ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "АГРО XXI" (надалі Замовник) та ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Рівненський насіннєвий завод (Євронасіння)" (надалі Перевізник) було укладено Договір про надання послуг по перевезенню вантажів №37 (надалі Договір), у відповідності до пункту 1.1. якого, предметом даного договору є доставка транспортом Перевізника вантажів Замовника за маршрутами згідно замовлень.

Згідно до п. 3.1. Договору вартість перевезення за один кілометр пробігу автомобілю становить: - при перевезенні вантажів автомобілями з вмістимістю вантажу до 5 тон 4,00 грн. з ПДВ;

- при перевезенні вантажів автомобілями з вмістимістю вантажу до 10 тон 7,00 грн. з ПДВ;

- при перевезенні вантажів автомобілями з вмістимістю вантажу до 20 тон 10,00 грн. з ПДВ;

- при перевезенні вантажів автомобілями на відстань менше до 20 км. - робота автомобіля оплачується погодинно з розрахунку - 150 грн./год.;

- за одну годину роботи крана - 200,00 грн.;

- за роботу платформи - 12,00 грн. за один кілометр.

Відповідно до п. 3.2. Договору загальна вартість послуг по перевезенню визначається згідно даних товарно-транспортних накладних і актів про надані послуги.

Згідно до п. 3.3. Договору, оплата послуг перевізника здійснюється протягом 5-ти банківських днів на підставі поданих виконавцем документів: рахунка-фактури, товарно-транспортних накладних.

Пунктом 3.4. Договору встановлено, що оплата здійснюється шляхом внесення готівкових коштів на банківський рахунок Перевізника або ж шляхом перерахування коштів в безготівковій формі.

Відповідно до п. 6.1. Договору, цей договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за цим договором.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що на виконання умов договору ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Рівненський насіннєвий завод (Євронасіння)" в період з 24.10.2012р. по 31.03.2013р. надало транспортні послуги на загальну суму 8 064 176 грн. 21 коп., що підтверджується актами здачі-приймання робіт від 26.10.2012р., 29.10.2012р., 31.10.2012р., 07.11.2012р., 20.11.2012р., 29.11.2012р., 30.11.2012р., 31.12.2012р., 31.01.2013р, 28.02.2013р., 31.03.2013р. (а.с.14-24).

З матеріалів справи вбачається та не заперечується сторонами, що ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Агро-ХХІ" перераховано на рахунок ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Рівненський насіннєвий завод (Євронасіння)" 11 037 800 грн. 07 коп.

В подальшому, у звязку з втратою комерційного інтересу сторонами було досягнуто згоди про розірвання Договору №37 від 24.10.2012 р., про що 25.07.2013р. укладено відповідну угоду (а.с. 12).

На підставі Договору про розірвання Договору надання послуг №37 від 24.10.2012 р. ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Рівненський насіннєвий завод (Євронасіння)" повернено ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Агро-ХХІ" авансовий платіж у розмірі 626 000 грн. 00 коп.

Пропозиція сплатити 2 347 623 грн. 86 коп. заборгованості за договором, яка вбачається з претензії Позивача №18 від 09.08.2013р. залишена Відповідачем без відповіді та задоволення. (а.с. 104-105).

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, встановивши обставини справи і давши їм правову оцінку, господарський суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Статтею 11 Цивільного кодексу України (надалі в тексті ЦК України) встановлено, що цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема є договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) шкоди.

Згідно зі статтею 193 Господарського кодексу України (надалі в тексті ГК України), субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобовязань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до ст.509 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст.526 ЦК України).

Статтею 901 ЦК України визначено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобовязується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобовязується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

У відповідності до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Наявність заборгованості в сумі 2 347 623 грн. 96 коп. підтверджується актом звірки взаєморозрахунків, виконаної сторонами станом на 07.09.2015р. (а.с.121).

Доказів повернення грошових коштів відповідач суду не подав.

Крім того, що у відповідності до ч. 5 ст. 78 ГПК України, у разі визнання відповідачем позову, господарський суд приймає рішення про задоволення позову за умови, що дії відповідача не суперечать законодавству або не порушують прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб.

З адресованої суду заяви про розгляд справи без участі представника відповідача вбачається, що ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Рівненський насіннєвий завод (Євронасіння)" визнає позовні вимоги повниістю, при цьому, суд бере до уваги, що визнання відповідачем позову не суперечить законодавству та не порушує прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб.

З огляду на вищевикладене в сукупності вбачається, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 2 347 623 грн. 96 коп. заборгованості підлягають задоволенню.

На підставі частини 2 статті 625 ЦК України, позивач за період з 17.08.2013р. по 28.08.2015р. нарахував відповідачу 3% річних в розмірі 143 172 грн. 90 коп. та інфляційні втрати в розмірі 1 780 988 грн. 37 коп.

Згідно статті 625 ЦК України боржник не звільняється за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи викладене та перевіривши правильність здійсненого позивачем розрахунку 3% річних, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 143 172 грн. 90 коп. 3% річних за період з 17.08.2013р. по 28.08.2015р.є законними та обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Крім того, позивач нарахував відповідачу інфляційні втрати в розмірі 1 780 988 грн. 37 коп.

Перевіривши розрахунки втрат від інфляції, суд встановив, що інфляційні втрати становлять 1 748 979 грн. 78 коп.

Враховуючи викладені вище обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково в частині стягнення з відповідача 1 748 979 грн. 78 коп. - інфляційних втрат.

У частині стягнення з відповідача 32 008 грн. 59 коп. - інфляційних втрат суд відмовляє.

Статтями 33 та 34 ГПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

У відповідності до статті 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обовязковим.

З огляду на вищевикладене в сукупності вбачається, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 2 347 623 грн. 86 коп. заборгованості, 143 172 грн. 90 коп. 3% річних та 1 748 979 грн. 78 коп. інфляційних втрат стверджуються матеріалами справи і підлягають задоволенню.

Судові витрати у даній справі покладаються на відповідача пропорційно задоволеним позовним вимогам згідно з ч.1 ст.49 ГПК України в сумі 72 532 грн. 41 коп.

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Рівненський насіннєвий завод (Євронасіння)" (33018, Рівненська область, місто Рівне, вулиця Курчатова, будинок 62А, ) на користь ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Агро-ХХІ" (35413, Рівненська область, Гощанський район, село Бабин, вулиця Заводська, 1, ) 2 347 623 грн. 86 коп. заборгованості, 143 172 грн. 90 коп. 3% річних та 1 748 979 грн. 78 коп. та 72 532 грн. 41 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. В задоволенні позову в частині стягнення 32 008 грн. 59 коп. - інфляційних втрат відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено "21" вересня 2015 року.

Суддя Горплюк А.М.