РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.09.2015 Справа №910/16718/15
За позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1

До відповідача товариства з обмеженою відповідальністю «Український лізинговий фонд»»

Про визнання недійсним договору в частині та визнання чинним договору

Суддя Ковтун С.А.

Представники сторін:

від позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2 (за дов.)

від відповідача Бічук С.Ф. (за дов.)

Обставини справи:

До господарського суду міста Києва звернулася з позовом фізична особа-підприємець ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Український лізинговий фонд» про:

- визнання недійсними пунктів 8.4 та 8.5 договору фінансового лізингу № 883/02/13-В від 28.02.2013, укладеного між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та товариством з обмеженою відповідальністю «Український лізинговий фонд»;

- визнання недійсними пункту 2.6, пункту 8.5 у частині «У разі зазначення в п. 8.5 договору на застосування при визначенні розміру лізингового платежу коригування курсу валют, така сума перераховується у відповідності з п. 2.6 загальних умов на дату розрахунку», та пункту 13.5 додатку № 3 до договору фінансового лізингу № 883/02/13-В від 28.02.2013 «Загальні умови договору фінансового лізингу;

- визнання чинним договору фінансового лізингу № 883/02/13-В від 28.02.2013, укладеного між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та товариством з обмеженою відповідальністю «Український лізинговий фонд».

Обґрунтовуючи вимоги про визнання недійсними вищевказаних положень договору, які виражають зобов'язання лізингоодержувача в еквіваленті до іноземної валюти - долару США, позивач вважає, що вони не відповідають вимогам чинного законодавства. Зокрема, як стверджує позивач, розмір лізингових платежів визначено п. 8.1 договору і змінюватись він може тільки відповідно до загальних умов договору лізингу. Курсова різниці, як складова лізингового платежу, не передбачена чинним законодавством України. Виходячи з умов договором фінансового лізингу та вимог законодавства, грошевою одиницею зобов'язання є національна валюта України - гривня, прив'язка до іноземної валюти в умовах договору щодо визначення грошової одиниці відсутня. Факт вираження зобов'язань за оспорюваним договором в гривнях без прив'язки до долара США встановлено рішенням господарського суду Львівської області від 30.03.2015 у справі № 914/270/15, яке набрало законної сили. Незважаючи на вираження зобов'язань в гривні, в оспорюваних пунктах договору міститься вказівка на обов'язок сплати позивачем лізингові платежі в іноземній валюті - доларах США. Курсова різниця не передбачена чинним законодавством України, що також встановлено рішенням господарського суду Львівської області від 30.03.2015 у справі № 914/270/15. З огляду на це позивач робить висновок, що оскільки зобов'язання за договором фінансового лізингу виражене в українській гривні, визначення зобов'язань в окремих пунктах договору фінансового лізингу в еквіваленті до іноземної валюти не відповідає вимогам чинного законодавства та волевиявленню сторін щодо визначення ціни предмету лізингу та розміру лізингових платежів.

Обґрунтовуючи вимогу про визнання чинним договору фінансового лізингу № 883/02/13-В від 28.02.2013, позивач послався на те, що неправомірне коригування лізиногодавцем платежів призвело до виставлення рахунків на значно більшу суму, ніж це було погоджено сторонами, що призвело до безпідставної відмови лізиногодавця від договору фінансового лізингу.

Суд своєю ухвалою від 03.07.2015 порушив провадження у справі № 910/16718/15.

Суд своєю ухвалою від 23.07.2015 продовжив строк вирішення спору на п'ятнадцять днів.

Судові засідання 07.09.2015 та 09.09.2015 проводились в режимі відеоконференції.

Відповідач позовні вимоги відхилив повністю, виклавши свої заперечення у поданому суду відзиві. Відповідач вважає, що коригування на середньозважений курс гривні до долара США на міжбанківському ринку за офіційними даними НБУ не суперечить чинному законодавству України.

Крім того, після укладення договору відповідач належним чином виконував умови договору щодо сплати лізингових платежів з урахуванням суми курсової різниці і здійснював платежі вчасно та у повному обсязі, але починаючи з лютого 2014 року відповідач припинив виконувати зобов'язання із сплати лізингових платежів, продовжуючи експлуатувати предмет лізингу. Оскільки у лізиногоодержувача виникла заборгованість із сплати лізингових платежів, лізингодавець скористався наданим йому пунктом 11.2.1 загальних умов договору правом достроково, в односторонньому порядку відмовитись від договору та вилучити предмет лізингу. Лізиногодавець надіслав лізингоодержувачу повідомлення про відмову (розірвання) від договору фінансового лізингу вих. № 681-УПК від 14.10.2014 з вимогою повернути предмет лізингу та всі належні документи і приналежності протягом 7 днів (отримано лізингоодержувачем 22.10.2014). Проте, наразі встановити місцезнаходження та повернути предмет лізингу лізингодавцю не вдалось.

Розглянувши надані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив:

28.02.2013 фізична особа - підприємець ОСОБА_1 та товариство з обмеженою відповідальністю «Український лізинговий фонд» уклали договір фінансового лізингу № 883/02/13-В (далі - Договір).

Зміст вказаного Договору, як юридичного факту, що є підставою для виникнення цивільних прав та обов'язків (п.1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України), викладеного у трьох письмових документах, а саме: у документі «договір фінансового лізингу № 883/02/13-В», у документі «додаток № 1 - графік внесення лізингових платежів», у документі «додаток № 2 - специфікація», та у документі «додаток № 3 - загальні умови договору фінансового лізингу». Отже, оскільки договір є підставою для виникнення цивільно-правового зобов'язання, зміст зобов'язання за Договором розкривається через права та обов'язки сторін, визначених умовами Договору, тобто тими умовами (пунктами), що викладені у вищевказаних трьох документах.

Предметом Договору (предметом лізингу), за його умовами, є тягач DAF FTXF 105.460, 2012 року виготовлення, білого кольору, номер шасі НОМЕР_2, номер двигуна НОМЕР_1.

За умовами Договору (п. 1.1 ст. 1 додатку № 3 - загальні умов договору фінансового лізингу (далі - Загальні умови)) лізингодавець (відповідач) набуває у власність і передає на умовах фінансового лізингу в платне володіння і користування з правом викупу вищевказане майно (предмет лізингу), а лізингоодержувач (відповідач) зобов'язується прийняти предмет лізингу, сплачувати лізингові платежі, зазначені в графіку внесення лізингових платежів, а також інші платежі відповідно до умов даного Договору.

Загальна сума лізингових платежів, відповідно до п. 8.1 документу «договір фінансового лізингу № 883/02/13-В» (в редакції додаткової угоди № 3 від 13.03.2014), становить 1201675,18 грн., які, виходячи з тексту «додаток № 1 - графік внесення лізингових платежів» (в редакції цієї ж додаткової угоди) складається з двох частин: платежу, що відшкодовує вартість предмету лізингу та винагороди (комісії) лізингодавця. Дані лізингові платежі, як зазначено в п. 8.1 документу «договір фінансового лізингу № 883/02/13-В», можуть змінюватись відповідно до Загальних умов.

Згідно з п. 8.4 документу «договір фінансового лізингу № 883/02/13-В» сплата лізингових платежів здійснюється в гривні з коригуванням курсу валют відповідно до п. 2.6 Загальних умов. В п. 8.5 документу «договір фінансового лізингу № 883/02/13-В» зафіксовано курс гривні до долара США на момент укладення Договору в розмірі 7,993 грн. за 1 долар.

Відповідно до п. 2.6 Загальних умов, у разі зазначення в п. 8.5 документу «договір фінансового лізингу № 883/02/13-В» при визначенні розміру лізингового платежу коригування курсу валют, сторони погоджуються, що лізингові платежі, які підлягають виплаті згідно з даним Договором, розраховуються з використанням середньозваженого курсу української гривні до долара США на міжбанківському ринку (за офіційними даними НБУ) за наступною формулою: Т=(То*Кт)/Ко, де: Т - поточний лізинговий платіж, який підлягає оплаті в гривнях, То - поточний лізинговий платіж, зазначений в графі 6 графіка платежів, Ко - офіційний курс української гривні до долара США на дату укладення договору, Кт - середньозважений курс української гривні до долара США на міжбанківському ринку, збільшений на 1 % (за офіційними даними НБУ на дату, що передує дню сплати лізингового платежу). При цьому, якщо Кт, збільшений на 1 %, буде менше, ніж Ко, перерахунок не проводиться. У разі погашення вартості предмета лізингу відноситься сума, зазначена в графі 4 графіка платежів на відповідну дату. Різниця поточного лізингового платежу, розрахованого за правилами цього пункту загальних умов і суми, що відшкодовує вартість предмета лізингу, вважається комісією лізингодавця.

Пунктом 13.5 Загальних умов передбачено, що перед підписанням Договору, у разі зазначення в п. 8.5 документу «договір фінансового лізингу № 883/02/13-В» на застосування при визначенні розміру лізингового платежу коригування курсу валют, лізингоодержувач попереджений лізингодавцем про наявність з боку лізингоодержувача валютного ризику, тобто ймовірність виникнення можливих збитків у лізингоодержувача внаслідок зміни курсу іноземної валюти до національної валюти України. Підписанням цього Договору лізингоодержувач підтверджує, що він усвідомлює можливе настання несприятливих для нього наслідків, заподіяних коливанням курсу валют, і гарантує виконання взятих на себе зобов'язань своєчасно та в повному обсязі.

Відповідно до п. 8.5 Загальних умов сума викупу при достроковому викупі предмета лізингу, на визначену договором дату (дата розрахунку), вираховується як арифметична сума трьох складових: суми, яка направляється на погашення вартості предмета лізингу за всі періоди, які не настали на дату розрахунку (графа 4 графіка платежів). У разі зазначення в п. 8.5 документу «договір фінансового лізингу № 883/02/13-В» на застосування при визначення розміру лізингового платежу коригування курсу валют, така сума перераховується у відповідності з п. 2.6 Загальних умов на дату розрахунку; суми витрат у зв'язку з достроковим розірванням Договору, які на дату розрахунку були понесені лізингодавцем, але не були відшкодовані лізингоодержувачем в лізингових платежах (витрати на зняття з обліку предмета лізингу, вартість страхування, сума податків, включаючи збір до ПФУ і т.д.); один розмір лізингового платежу, зазначеного в графі 6 графіка платежів на найближчу дату сплати відповідного платежу, що слідує за датою розрахунку.

Загальні підстави недійсності правочину визначені ст. 215 ЦК України, за приписами якої підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

У свою чергу, відповідно до частини першої статті 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

З огляду на те, що позивач недійсність положень Договору обґрунтовує невідповідністю вимогам закону щодо валюти грошового зобов'язання, підлягає дослідженню та оцінці відповідні норми українського законодавства, яке регулює дану сферу правовідносин.

Згідно зі ст. 99 Конституції України національною грошовою одиницею України є гривня. Тому ЦК України встановлює як валюту виконання зобов'язань саме гривню, що застосовується при здійсненні як готівкових, так і безготівкових розрахунків. Відповідний припис містить частина 1 статті 533 Цивільного кодексу України, в якій зазначено, що грошове зобов'язання має бути виконано у гривнях. Також гривня як грошова одиниця України (національна валюта), що є єдиним законним платіжним засобом в Україні, яка приймається усіма фізичним та юридичними особами без будь-яких обмежень на всій території України для проведення переказів, передбачена Законом України «Про платіжні системи та переказ грошей в Україні» від 05.04.2001 р. №2346-ІІІ (ст. 3 даного Закону).

Водночас ЦК України закріплює можливість визначення грошового еквіваленту в іноземній валюті, при цьому сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (ч. 3 ст. 533 ЦК України).

Тобто, закон розмежовує категорію «виконання грошового зобов'язання» від категорії «визначення розміру грошового зобов'язання», які не є тотожними, надаючи право сторонам при визначенні розміру грошового зобов'язання застосувати «валютне застереження». З огляду на це позивач помилково ототожнює можливість встановлення ціни з визначення грошового еквіваленту в іноземній валюті з дозволом на використання іноземної валюти при здійснені розрахунків на території України, оскільки це допускається лише у випадках, порядку та умовах, встановлених законом (Декрет Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», Закон України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті»).

Таким чином, законодавство України хоч і передбачає обов'язковість застосування валюти України при здійсненні розрахунків, але не містить заборони визначення грошового еквіваленту зобов'язань в іноземній валюті.

Жодне з положень Договору не встановлює можливість використання іноземної валюти як платіжного засобу за Договором. Оспорювані умови Договору стосуються виключно права здійснення коригування лізингових платежів, в основі якого лежить зміна курсової різниці (зміна курсу гривні відносно долара США), тобто є умовами щодо визначення грошового еквіваленту, який підлягає сплаті у гривні. Застосування даного механізму визначення розміру платежу не суперечить законодавству України.

Не можуть бути використані доводи позивача щодо звільнення від доказування фактів, встановлених рішенням господарського суду Львівської області від 30.03.2015 у справі № 914/270/15, як таких, що мають преюдицію, а саме: факту вираження зобов'язань за оспорюваним договором в гривнях без прив'язки до долара США та відсутності у законодавстві України можливості застосування курсової різниці.

Преюдиційні факти слід відрізняти від оцінки судом певних обставин, у зв'язку з чим є помилковим надання оціночним судженням, зробленим судом при вирішенні іншої справи, ототожненням фактів, встановлених цим судом, з їх юридичною оцінкою. Саме такий характер носять наведені у рішенні господарського суду Львівської області від 30.03.2015 у справі № 914/270/15 судження, а тому вони не є фактами та обставинами, з якими закон (ст. 35 ГПК України) пов'язує наявність підстав для звільнення від доказування.

З огляду викладене, вимоги позивача про визнання недійсними пунктів 8.4 та 8.5 договору фінансового лізингу № 883/02/13-В від 28.02.2013; пунктів 2.6 та 13.5 загальних умов договору фінансового лізингу № 883/02/13-В від 28.02.2013 не є обґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Також не підлягає задоволенню вимога позивача про визнання чинним договору фінансового лізингу № 883/02/13-В від 28.02.2013, укладеного між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та товариством з обмеженою відповідальністю «Український лізинговий фонд». Зокрема, вказана вимога не відповідає визначеним законом (ст. 16 ЦК України) способам захисту цивільних прав та інтересів, та вона не носить характеру реального захисту прав позивача.

Наведені вище обставини у своїй сукупності є підставою для відмови у позові.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволені позову відмовити повністю.

Рішення підписано 23.09.2015.

СуддяС. А. Ковтун