Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "21" вересня 2015 р. Справа № 906/1019/15

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Прядко О.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Сулімов М.Л. - довір. № 1-4/675 від 13.07.2015;

від відповідача: ОСОБА_2 - приватний підприємець, паспорт серії НОМЕР_2, виданий 15.03.2002

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Птахокомплекс "Губин" (м. Луцьк)

до фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 (м. Житомир)

про стягнення 110808,11 грн

Позивач подав до господарського суду позов про стягнення з відповідача на свою користь 118808,11 грн заборгованості за договором поставки № Ф-2-2/551 від 19.09.2011, з яких: 100853,50 грн основного боргу з оплати поставленого товару, 11107,65 грн пені за період з 21.04.2015 по 26.06.2015, 4628,19 грн 25 % річних за цей же період та 2218,77 грн інфляційних втрат за травень місяць 2015 року.

Ухвалою від 04.08.2015 господарський суд прийняв зменшення позивачем заявлених вимог на 8000,00 грн, у зв'язку з проплатою відповідачем вказаної суми основного боргу.

21.09.2015 на адресу суду від позивача надійшло клопотання про повернення на адресу товариства, у зв'язку зі зменшенням ним позовних вимог, надмірно сплаченої суми судового збору (а. с. 6 у т. 2).

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 04.08.2015, вих. № 1-4/771, а. с. 217 у т. 1); на виконання вимог ухвали суду від 04.08.2015 надав письмові пояснення з додатками щодо позиції відповідача, висловленої у відзиві на позовну заяву, згідно з якими повідомив, по питанню зменшення пені - що позивачем і так було зменшено розмір заявлених до стягнення з відповідача штрафних санкцій за рахунок того, що сума заборгованості, з якої відбувалося їх нарахування, фактично розраховувалася від дати останнього платежу на день підготовки позову (26.06.2015), а не по видатковим накладним із врахуванням терміну затримок платежів, сума штрафних санкцій по яким була б значно більшою; по питанню розстрочки виконання рішення суду - проти задоволення клопотання заперечив, вважаючи, що відповідачем не було подано жодних документів та наведено обґрунтованих доводів, що підтверджують його важкий фінансовий стан (а. с. 7 - 158 у т. 1).

Відповідач згідно з відзивом на позовну заяву від 04.08.2015 (а. с. 218 - 220 у т. 1) заборгованість у сумі 92853,50 грн визнав, повідомив, що не відмовляється від оплати даного боргу і по мірі можливості буде продовжувати його сплачувати. Враховуючи, що відповідач, окрім заборгованості перед позивачем, має також іншу кредиторську заборгованість, на підтвердження чого в засіданні суду відповідачем було надано довідку Ощадбанку від 02.09.2015 вих. № 31-16/2151 БТ (а. с. 159 у т. 2), що негативно впливає на його фінансовий стан, та те, що до моменту звернення позивача до суду, відповідачем вже було сплачено в рахунок погашення по договору поставки № Ф-2-2/551 від 19.09.2011 80 % основної суми заборгованості, останній просить суд зменшити розмір нарахованих позивачем штрафних санкцій та розстрочити виконання рішення суду з виплати основної суми боргу в розмірі 92853,50 грн на 9 місяців рівними частинами.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

19.09.2011 між товариством з обмеженою відповідальністю "Птахокомплекс "Губин" (/постачальник/позивач) та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 (покупець/відповідач) був укладений договір поставки № В-2-2/551 (далі - договір, а. с. 7, 8 у т. 1) згідно з п. 1.1 якого постачальник зобов'язався поставляти покупцеві товар, а покупець зобов'язався приймати цей товар та своєчасно оплачувати його в порядку та на умовах, передбачених даним договором. Товаром є продукти харчування з м'яса птиці.

Пунктом 1.2 договору сторони погодили, що кількість товару, асортимент, види та його ціна зазначаються у специфікаціях, що додаються до кожної партії товару.

Відповідно до п. 3.2 договору для здійснення безперебійних поставок продукції постачальник зобов'язався зарезервувати за покупцем обмінну тару, необхідну для забезпечення покупця продукцією у повному обсязі, виходячи з розрахунку 50 шт. тари при одноразовій поставці.

Згідно з п. 3.1 договору заставна вартість зворотної тари складає: ящик для м'яса птиці - 45 грн за 1 штуку з ПДВ; ящик для субпродуктів - 45 грн за 1 штуку з ПДВ.

Пластмасові ящики під охолоджену продукцію не входять у вартість товару (п. 2.3 договору).

Умови використання і повернення зворотної тари визначені сторонами в п. п. 3.3 - 3.12 договору.

Матеріалами справи підтверджено, що на виконання умов договору поставки № В-2-2/551 від 19.09.2011, за період 01.02.2015 - 14.04.2015 постачальником було передано, а покупцем, згідно погоджених між ними специфікацій, прийнято товару на загальну суму 422902,50 грн. Вартість заставної тари склала 54090,00 грн. При цьому, загальна сума поставки товару, відповідно до підписаних між сторонами видаткових накладних, склала 476992,50 грн (422902,50 + 54090,00) (а. с. 10 - 33 у т. 1).

Приписами ст. 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Пунктом 2.1 договору сторони встановили, що розрахунки по даному договору здійснюються у безготівковій формі, з відстрочкою платежу шляхом перерахування вартості товару (партії товару) на розрахунковий рахунок постачальника. За взаємним погодженням сторін, можлива інша форма розрахунків, згідно з діючого законодавства.

Термін оплати товару становить впродовж 3 (три) робочі(их) дні(в) з урахуванням для виписки видаткової накладної. Кошти за отриману продукцію повинні бути зараховані на розрахунковий рахунок постачальника до 15.00 години в останній день відтермінування платежу, якщо останній день відтермінування платежу припадає на вихідний(і) чи святковий(і) день(дні), то кошти повинні бути зараховані на розрахунковий рахунок постачальника до 15.00 години дня, що передує вихідним чи святковим дням (п. 2.2 договору).

Як вбачається з виписок банку про надходження коштів на розрахунковий рахунок постачальника (а. с. 34 - 172 у т. 1) та акту звіряння (а. с. 190, 191 у т. 1) починаючи з 04.02.2015 покупцем були проведені періодичні оплати наявного боргу та заставної тари частковими платежами загалом на суму 376139,00 грн. З них вартість тари у розмірі 54090,00 грн погашена покупцем в повному обсязі.

Видаткову накладну № ПОБГУ015132 від 03.04.2015 на суму 18008,00 грн покупцем було оплачено лише частково на 8131,25 грн, при цьому, залишок сальдо у розмірі 9876,75 грн та чотири видаткові накладні № ПОБГУ015305 від 05.04.2015 на суму 20545,05 грн, № ПОБГУ0162012 від 09.04.2015 на суму 24646,90 грн, № ПОБГУ015745 від 07.04.2015 на суму 33206,75 грн та № ПОБГУ016687 від 14.04.2015 на суму 12578,05 грн залишились неоплаченими покупцем в повному обсязі.

Відтак, станом на момент звернення до суду залишок заборгованості, який виник на підставі договору поставки № В-2-2/551 від 19.09.2011, у зв'язку з неналежним виконанням покупцем обов'язку щодо своєчасної оплати поставленого товару склав 100853,50 грн (476992,50/сума поставки/ - 376139,00/сума оплат/).

Відповідно до ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

За приписами ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк; одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

З огляду на викладене, позивачем правомірно заявлено до стягнення з відповідача 100853,50 грн заборгованості за поставлений товар, що підтверджено матеріалами справи та поясненнями представниками сторін в засіданні суду.

Разом з тим, в процесі розгляду справи покупцем було сплачено 8000,00 грн основної заборгованості, що підтверджується квитанціями № 11850715-1 від 20.07.2015 на суму 5000,00 грн та № 11897868-1 від 23.07.2015 на суму 3000,00 грн (а. с. 221 у т. 1).

Заявою від 04.08.2015, вих. № 1-4/771, (а. с. 217 у т. 1) позивачем, на підставі ст. 22 ГПК, було зменшено суму заявленого до стягнення боргу у розмірі 92853,50 грн, з врахуванням частково здійсненої відповідачем проплати на суму 8000,00 грн, що є його правом.

З огляду на викладене та враховуючи, що позивачем було уточнено позовні вимоги в частині стягнення основного боргу, суд дійшов висновку про правомірність вимог позивача про стягнення з відповідача 92853,50 грн заборгованості в рахунок оплати поставленого товару.

Що стосується вимоги про стягнення з відповідача 11107,65 рн пені, 4628,19 грн 25 % річних та 2218,77 грн інфляційних нарахувань, суд зазначає таке.

Стаття 611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Як зазначено в ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Окрім того, за ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 5.3 договору поставки сторони передбачили, що за прострочення терміну оплати поставленого товару, зазначеного в п. 2.2 даного договору, покупець зобов'язаний сплатити на користь постачальника пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день затримки платежу, а також вартість товару з врахуванням встановленого індексу інфляції та двадцять п'ять відсотків річних від простроченої суми за кожен день затримки платежу.

Відповідно до наявного в матеріалах справи розрахунку штрафних санкцій (а. с. 9 у т. 1), позивач просить стягнути з відповідача інфляційні втрати у розмірі 2218,77 грн за травень місяць 2015 року, 4628,19 грн 25 % річних за період з 21.04.2015 по 26.06.2015 та 11107,65 грн пені за аналогічний період.

Перевіривши правильність нарахування пені, 25 % річних та інфляційних втрат, в межах визначеного позивачем періоду їх нарахування, суд встановив що їх суми заявлено до стягнення з відповідача обґрунтовано.

Відповідно до статей 33 та 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень належними та допустимими у справі доказами; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідач позов у заявленій до стягнення позивачем сумі основного боргу визнав, доказів погашення заборгованості не надав.

Враховуючи викладене, господарський суд вважає позовні вимоги (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 04.08.2015, вих. № 1-4/771) обґрунтованими, заявленими у відповідності до вимог чинного законодавства, підтвердженими належними доказами, які є в матеріалах справи, та такими, що підлягають задоволенню на суму 110808,11 грн, з яких: 92853,50 грн основного боргу; 11107,65 грн пені; 4628,19 грн 25 % річних та 2218,77 грн інфляційних втрат.

Що стосується клопотань відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву про зменшення розміру пені та розстрочення виконання рішення суду, суд зазначає таке.

Відповідно до п. 3 ст. 83 ГПК України, господарський суд, приймаючи рішення, має право у виняткових випадках зменшувати розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Згідно з ч. 1 ст. 233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Керуючись вище вказаним, суд дослідив наведені позивачем обставини, покладені в основу клопотання від 04.08.2015, зокрема, факт перебування відповідача в скрутному фінансовому становищі, наявність іншої кредиторської заборгованості, та розцінив їх як такі, що не є підставами для зменшення розміру пені, тому у задоволенні клопотання про зменшення неустойки суд відмовляє.

При цьому суд вказує відповідачу, що вирішення питання щодо зменшення заявлених позивачем до стягнення санкцій є правом суду, яке може бути реалізоване як за його ініціативою, так і за клопотанням сторони у випадку документально підтверджених фактів винятковості обставин несвоєчасного виконання стороною своїх зобов'язань чи з інших причин.

Оскільки відповідач не надав суду документи в підтвердження винятковості наведених ним у клопотанні обставин, суд відмовив йому у праві зменшення розміру заявленої до стягнення з нього пені.

Розглянувши клопотання відповідача про розстрочення виконання рішення, господарський суд також не вбачає підстав для його задоволення, з огляду на таке.

Розстрочка означає виконання рішення частками, встановленими господарським судом, з певним інтервалом у часі. Строки виконання кожної частки також повинні визначатись господарським судом.

Як зазначено у п. 7.2 вказаної постанови Пленуму ВГСУ, підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК України, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь - якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Як вбачається з клопотання відповідача про розстрочку виконання рішення, останній просить розстрочити виконання рішення господарського суду Житомирської області від 21.09.2015 у справі № 906/1019/15 на 9 місяців рівними частинами.

В обґрунтування поданої заяви боржник вказує, що причиною несплати боргу, стягнутого з відповідача на користь позивача у даній справі, є несприятлива фінансова ситуація, що склалася в країні.

Крім того, боржник зазначає, що розстрочка виконання рішення йому потрібна, щоб він мав реальну можливість виконати рішення суду в майбутньому та не зазнавати, при цьому, додаткових витрат, пов'язаних з його примусовим виконанням, при відсутності обставин його ухилення від добровільного виконання рішення суду у спосіб та порядку, що у ньому визначені.

Слід зазначити, що умовою надання відстрочки чи розстрочки виконання рішення є наявність виключно виняткових обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Тобто, підставою надання відстрочки є не тільки підтверджені належними доказами обставини щодо ускладнення чи об'єктивної неможливості виконання рішення суду, а і винятковість таких обставин, наявність реальної можливості виконання рішення суду в майбутньому. Причому обов'язок доказування вище вказаних обставин покладається на особу, яка звертається із заявою про надання відстрочки чи розстрочки рішення.

В підтвердження необхідності розстрочення рішення суду, відповідач посилається на складне фінансове становище, наявність іншої, окрім заявленої, заборгованості, погашення майже 80 % основної суми боргу від вартості всіх здійснених позивачем на його адресу поставок.

Наявність вказаних обставин відповідач підтверджує довідкою від 04.09.2015 (а. с. 223 у т. 1) про стан заборгованості перед іншими кредиторами, а саме: "Ощад Банком" на суму 18900,00 грн, "Приват Банком" на суму 2500,00 грн, "Альфа Банком" на суму 6000,00 грн.

Також відповідачем надано для долучення до справи довідку Ощадбанку від 02.09.2015 вих. № 31-16/2151 БТ (а. с. у т. 2), видану його дружині - ОСОБА_3, в тому, що 23.08.2013 їй було надано кредит на споживчі потреби згідно з договором про іпотечний кредит № 9125905 від 23.08.2013 в сумі 495000,00 грн. Станом на 01.09.2015 залишок заборгованості за кредитом складає 362159,08 грн.

Однак, надані в засіданні суду відповідачем докази не свідчать про наявність заборгованості перед іншими контрагентами, оскільки не є фінансовими документами в розумінні ЗУ "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", а тому не можуть оцінюватися судом як документи, які вказують на існування виняткових обставин, що є підставою для надання розстрочки згідно з рішенням суду.

До того ж, суд вказує, що тяжке фінансове становище відповідача не є винятковою і не прогнозованою обставиною в умовах ринкової економіки, є одним із можливих ризиків підприємницької діяльності та в умовах фінансової кризи в країні носить загальний характер.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що оскільки, окрім іншого, відповідачем не підтверджено наявність конкретних джерел отримання доходів для погашення заборгованості перед позивачем в обумовлені ним, згідно з клопотанням про розстрочку виконання рішення суду, строки, підстави для розстрочення виконання судового рішення відсутні.

Враховуючи вище зазначене, господарський суд відмовляє в задоволенні клопотання відповідача про розстрочку виконання рішення суду у справі.

Водночас, суд повідомляє, що за приписами ст. 121 ГПК України, відповідачу надано право на будь-якій стадії судового процесу (в т.ч. виконання судового рішення) звернутися до суду із заявою про відстрочку чи розстрочку виконання рішення суду за наявності документально підтверджених даних щодо обставин, які засвідчують їх винятковий характер та можуть бути підставою для задоволення клопотання заінтересованої особи про надання розстрочки (відстрочки) рішення суду.

Судові витрати покладаються на відповідача.

При цьому, зважаючи, що при зверненні позивача до суду останнім було сплачено 2294,72 грн судового збору та в процесі розгляду справи подано заяву про зменшення позовних вимог, керуючись абз. 5 п. 4.6 постанови Пленуму ВГС України №18 від 26.12.2011, абз. 2 п. 2.8 постанови Пленуму ВГС України №7 від 21.02.2013, п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір", позивачу слід повернути з Державного бюджету України 160,00 грн судового збору, про що необхідно винести відповідну ухвалу суду.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, ідент. номер НОМЕР_1) на користь товариство з обмеженою відповідальністю "Птахокомплекс "Губин" (43026, Волинська обл., м. Луцьк, вул. Ковельська, буд. 2, ):

- 92853,50 грн основного боргу,

- 11107,65 грн пені,

- 4628,19 грн 25 % річних,

- 2218,77 грн інфляційних нарахувань,

- 2216,15 грн судового збору.

3. Відмовити в задоволенні клопотання від 04.09.2015 про розстрочення виконання рішення суду.

4. Повернути ухвалою суду товариству з обмеженою відповідальністю "Птахокомплекс "Губин" (43026, Волинська обл., м. Луцьк, вул. Ковельська, буд. 2, ) з Державного бюджету України 160,00 грн судового збору, сплаченого за платіжним дорученням № 3408 від 24.06.2015, у зв'язку із зменшенням суми позовних вимог.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 24.09.15

Суддя Прядко О.В.

Віддрукувати: 1 - в справу, 2 - позивачу, 3 - відповідачу - рек.