ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" вересня 2015 р.Справа № 922/4439/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Інте Т.В.

при секретарі судового засідання Федоровій К.О.

розглянувши справу

за позовом КП "Чугуївтепло", м. Чугуїв
до Державної установи "Харківський обласний лабораторний центр держсанепідслужби України", м. Харків
про стягнення коштів
за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1, дов. № 128 від 30.01.15 р.;

відповідача - ОСОБА_2, дов. № 1.5/1674 від 04.03.15 р.,

ВСТАНОВИВ:

Позивач - КП "Чугуївтепло", звернувся до господарського суду Харківської області з позовом, в якому просить (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 15.09.15 р.) стягнути з відповідача - Державної установи "Харківський обласний лабораторний центр держсанепідслужби України" основний борг в сумі 33075,01 грн., пеню в сумі 8989,19 грн., 3% річних в сумі 611,98 грн., індекс інфляції в сумі 12833,10 грн. та судові витрати по справі, мотивуючи свої вимоги неналежним виконанням відповідачем його грошових зобов'язань за договором № 69/14 від 20.12.2013р.

17.08.15 р. відповідач надав відзив, в якому основний борг в сумі 33075,01 грн. визнав, проти стягнення пені, 3% річних та індексу інфляції заперечував, оскільки заборгованість виникла не з вини відповідача.

01.09.15 р. відповідач надав доповнення до відзиву, в яких зазначив, що зобов'язання у розмірі 33075,01 грн. за спожиту відповідачем енергію у грудні 2014 року виникло не в рамках договору 69/14 від 20.12.2013р., отже підстави для стягнення зазначеної суми відсутні.

В судовому засіданні оголошувалась перерва з 01.09.15 р. по 15.09.15 р., для надання сторонами додаткових документів.

Представник позивача в судовому засіданні 15.09.15 р. позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні 15.09.15 р. підтримав свій відзив, заявив клопотання про зменшення пені.

Зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

Згідно договору № 69/14 від 20 грудня 2013 року про закупівлю послуг з постачання водяної пари і гарячої води за державні кошти (далі - договір)(а.с. 10) Комунальне підприємство "Чугуївтепло" (позивач) постачало Державній установі "Харківський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України" (відповідач) теплову енергію.

Строк дії договору до 31.12.14 р. (п. 10.1 договору).

Ціна договору 120516,96 грн. з ПДВ при діючому тарифі 934,24 грн. за 1 Гкал з ПДВ.

Додатковою угодою №2 від 01.04.2014 р. (а.с. 33) було внесено зміни до договору, а саме зменшено суму договору на суму 85558, 42 грн. з ПДВ та зменшено обсяг послуги на 99,673 Гкал.

Відповідно п.п. 5.3.,5.5. договору, облік споживання теплової енергії проводиться при наявності договору: по приладах обліку - з моменту оформлення акту про ведення в експлуатацію та на підставі двостороннього акту про кількість використаної теплової енергії. Споживач, що має прилади обліку, щомісячно подає до Постачальника звітні документи про фактичне споживання теплової енергії, в терміни, передбачені в додатку 1 до договору (не пізніше 28-го числа).

Свої зобов'язання перед відповідачем щодо поставки теплової енергії за період з листопада по грудень 2014 року КП "Чугуївтепло" виконало в повному обсязі, що підтверджується відповідними актами здачі-прийому наданих послуг з теплопостачання (а.с. 16-17), які були підписані сторонами та скріплені їх печатками.

Розрахунки за теплову енергію, що споживається, проводяться виключно в грошовій формі, відповідно до встановлених тарифів. Розрахунковим періодом є календарний місяць (п.п. 4.1, 4.2 договору).

Відповідно до п.4.3 договору, споживач за 15 днів до початку розрахункового періоду своїм дорученням самостійно сплачує Енергопостачальній організації вартість зазначеної в договорі кількості теплової енергії, передбаченої на розрахунковий період, з урахуванням залишкової суми (сальдо) розрахунків на початок місяця.

Згідно з п.4.4 договору, якщо споживач розраховується за показанням приладів обліку: при перевищенні фактичного використання теплової енергії понад заявлену та сплачену до початку розрахункового періоду, це перевищення додатково сплачується споживачем не пізніше 28-го числа поточного місяця; у випадку, коли фактичне використання теплової енергії нижче від заявленого та сплаченого до початку розрахункового періоду, залишок (сальдо) розрахунків зараховується на наступний місяць.

В порушення вимог п.п. 4.2., 4.3., 4.4., договору, відповідач належним чином прийняті на себе зобов'язання щодо сплати за спожиту теплову енергію за період з листопада по грудень 2014 р. не виконав.

Станом на час слухання справи, заборгованість, яка утворилась з листопада по грудень 2014 року (включно) складає 33075,01 грн., що також підтверджується підписаним сторонами актом звірки взаємних розрахунків (а.с. 18) та не заперечувалось відповідачем в судовому засіданні.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

Частина 1 статті 626 ЦК України визначає договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статті 275 ГК України, за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Згідно з ч. 6 статті 19 Закону України "Про теплопостачання", споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічна норма міститься в статті 193 Господарського кодексу України.

В силу статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вже було зазначено, відповідно до п.4.4 договору, остаточний розрахунок за спожиту теплову енергію споживач здійснює до 28-го числа поточного місяця.

Згідно з ч.1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Проте, відповідач, станом на момент розгляду справи, заборгованість за спожиту теплову енергію за період з листопада по грудень 2014 року в розмірі 33075,01 грн. не сплатив та не надав суду жодних доказів, які б спростовували суму заявленого боргу чи підтверджували б оплату заборгованості.

Отже, враховуючи вищевикладене, відповідач визнається судом таким, що з 28-го числа поточного місяця (за період з листопада по грудень 2014 року) прострочив виконання зобов'язання за договором № 69/14 від 20.12.2013р. щодо оплати поставленої позивачем теплової енергії.

Згідно з ч.1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Суд наголошує, що відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках державного бюджету України, не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 15.05.2012 № 11/446 та в рішенні Європейського суду з прав людини у справі "ОСОБА_3 ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" від 18.10.2005.

Посилання відповідача на умови додаткової угоди № 2 від 01.04.14 р., якою зменшено ціну договору, судом не приймаються та не можуть бути підставою для відмови у позові, оскільки, відповідно до п. 4 додаткової угоди № 2 від 01.04.14 р, споживач сплачує за фактично спожиті обсяги теплової енергії. В матеріалах справи є підписаний сторонами акт здачі-прийому наданих послуг з теплопостачання за грудень 2014 року (а.с. 17), отже, відповідач зобовязаний його оплатити в повному обсязі, відповідно до діючих тарифів.

Враховуючи викладене, а також те, що відповідно до ст. 526 ЦК України, ст. 193 ГК України, зобовязання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов і порядку укладеного між сторонами договору та згідно з вимогами закону, суд визнає вимогу позивача щодо стягнення з відповідача 33075,01 грн. заборгованості, належно обґрунтованою, доведеною матеріалами справи та такою, що підлягає задоволенню.

Згідно зі ст.ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком (ч. 1 ст. 546 ЦК України).

Відповідно до приписів статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

В частині 1 ст. 548 ЦК України закріплено, що виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Згідно з п. 7.2.2 договору, несвоєчасне виконання розрахунків за спожиту теплову енергію нараховується пеня на користь постачальника в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення. Пеня нараховується, починаючи з 16 числа місяця, наступного за звітним.

Частина 6 ст. 232 ГК України встановлює, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Перевіривши правильність нарахування позивачем пені в розмірі 8989,19 грн., суд вважає, що дане нарахування також не суперечить вимогам чинного законодавства України, умовам договору та відповідає наданому розрахунку.

Разом з тим, відповідач звернувся до суду з клопотанням про зменшення розміру пені, мотивуючи його тим, що установа відповідача є неприбутковою, фінансується з Державного бюджету України та сплачує заборгованість по мірі надходження бюджетних коштів на її рахунки.

Відповідно до п. 3 ст. 83 ГПК України, господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Згідно з ч. 1 ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Розглянувши клопотання відповідача про зменшення розміру пені і враховуючи те, що установа відповідача є неприбутковою, яка повністю фінансується з державного бюджету, що ускладнює вчасне отримання коштів для проведення вчасних оплат за спірним договором, беручи до уваги те, що відповідачем вжито всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобовязань за спірним договором, суд вважає за можливе у відповідності до ст. 233 ГК України, п. 3 ст. 83 ГПК України, зменшити розмір пред'явленої позивачем до стягнення пені на 50%. Таким чином, вимоги позивача про стягнення з відповідача пені підлягають частковому задоволенню в розмірі 4494,60 грн.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши правильність нарахування позивачем інфляційних втрат в розмірі 12833,10 грн. та 3% річних в розмірі 611,98 грн., суд дійшов висновку про те, що дані нарахування не суперечать вимогам чинного законодавства України, відповідають наданому розрахунку, тому позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в частині стягнення відповідача основного боргу в сумі 33075,01 грн., пені в сумі 4494,60 грн., 3% річних в сумі 611,98 грн. та індексу інфляції в сумі 12833,10 грн. В частині позовних вимог щодо стягнення пені в розмірі 4494,59 грн. у позові слід відмовити.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується ст. 49 ГПК України, покладаючи судовий збір на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 233, 276 Господарського кодексу України, ст. ст. 530, 549, 599, 610-612, 625, 629 Цивільного кодексу України, ст. ст. 1, 4, 12, 22, 32-33, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Державної установи "Харківський обласний лабораторний центр держсанепідслужби України" (61070, м. Харків, Помірки, ) на користь Комунального підприємства "Чугуївтепло" (63503, м. Чугуїв, вул. Гагаріна, 15, , р/р 42 філія ХОУ АТ "Ощадбанк" в м. Харкові, МФО 351823) основний борг в сумі 33075,01 грн., пеню в сумі 4494,60 грн., 3% річних в сумі 611,98 грн., індекс інфляції в сумі 12833,10 грн. та судові витрати по справі в сумі 1827,00 грн.

В частині позовних вимог щодо стягнення пені в розмірі 4494,59 грн. у позові відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, оформленого відповідно до вимог ст. 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 16.09.2015 р.

Суддя ОСОБА_3