ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" вересня 2015 р.Справа № 924/1369/15

Господарський суд Хмельницької області у складі

судді Субботіної Л.О., розглянувши матеріали

за позовом Прокурора Волочиського району м. Волочиськ Хмельницької області в інтересах держави

до 1. Волочиської районної державної адміністрації м. Волочиськ Хмельницької області

2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Волочиськ - Агро" м. Волочиськ Хмельницької області

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Державної інспекції сільського господарства України м.Київ

про 1. Визнання недійсним розпорядження голови Волочиської районної державної адміністрації №393/2005-р від 14.06.2005р.

2. Визнання недійсним договору оренди землі від 14.06.2005р.

Представники сторін:

позивач: Якушко Н.А. - прокурор відділу прокуратури Хмельницької області, посвідчення №033154 від 24.04.2015р.

відповідач 1: не з'явився

відповідач 2: не з'явився

третя особа: Сторчай Н.П. - представник за довіреністю № 58 від 24.09.2015р.

В судовому засіданні відповідно до ч. 2 ст. 85 ГПК України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть спору: розпорядженням голови Волочиської РДА №393/2005-р від 14.06.2005р. ТОВ "Волочиськ Агро" було надано в довгострокову оренду терміном на 10 років земельну ділянку загальною площею 144,6536 га (ріллі) із земель резервного фонду на території Щасновецької сільської ради за межами населеного пункту та встановлено орендну плату в розмірі 50 гривень за 1 га ріллі. На підставі вказаного розпорядження 14.06.2005р. укладено договір оренди вказаної земельної ділянки загальною площею 144,6536 га, терміном на 10 років, який зареєстрований у Волочиському районному відділі Хмельницької регіональної філії державного підприємства "Центр державного земельного кадастру", про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 03.10.2005р. за №01. Прокурор вказує, що відповідно до ст. 13 Закону України "Про оцінку земель" для визначення розміру орендної плати земельних ділянок державної і комунальної власності проведення нормативної грошової оцінки землі є обов'язковим. Проте, спірне розпорядження прийняте без проведення такої оцінки, що призвело до незаконного укладення спірного договору. Враховуючи вказане, приписи ст. 13 Закону України "Про оцінку земель" та ст.ст. 203, 215 ЦК України правочин та розпорядження підлягають визнанню недійсними.

Прокурор позовні вимоги підтримує в повному обсязі та наполягає на їх задоволенні, подав в матеріали справи докази надіслання третій особі копії позовної заяви та доданих до неї документів.

Представник відповідача 1 в судове засідання не з'явився. До початку розгляду справи надіслав клопотання, в якому повідомляє, що у зв'язку із неналежним фінансуванням відряджень працівників апарату адміністрації, просить справу розглядати за відсутності представника та направити копію прийнятого рішення. У письмовому відзиві на позов зазначає, що позов не визнає в повному обсязі. Вказує, що відповідно до ст. 14 Закону України "Про оцінку земель", ст. 19 Закону України "Про плату за землю" та ст. ст. 15, 21 Закону України "Про оренду землі" чинне законодавство передбачає лише визначення розміру орендної плати, її індексації, форми платежу, строків, порядку внесення і перегляду та відповідальності за її несплату, а викладення в договорі розрахунку формування розміру орендної плати не є обов'язковим. Умови внесення орендної плати за землю встановлюється за згодою сторін у договорі оренди. Крім того, зазначає, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки, яка передається в оренду, не входить до вичерпного переліку істотних умов договору оренди землі, встановленого ч.1 ст. 15 Закону України "Про оренду землі", а тому невизначеність нормативної грошової оцінки земельних ділянок у спірному договорі не породжує юридичних наслідків та не тягне за собою його недійсність. Вказує, що розмір орендної плати за земельні ділянки, розташовані за межами населених пунктів, нормативна грошова оцінка яких не проведена, розраховується на підставі нормативно-грошової оцінки площі ріллі по області.

Представник відповідача 2 в судове засідання не з'явився, до початку розгляду справи надіслав клопотання про відкладення розгляду справи, у зв'язку із неможливістю прибути в судове засідання з об'єктивних причин. У заперечення на позовну заяву вказує, що всупереч приписам Закону України "Про прокуратуру" прокурором не було надано жодних письмових документів про повідомлення суб'єкта владних повноважень щодо звернення до суду із відповідним позовом. Крім того, прокурор у своєму позові визначив Державну інспекцію сільського господарства України як орган державної влади, на який покладено обов'язок здійснювати функції контролю за використанням та охороною земель, однак, у вказаного державного органу відсутні повноваження щодо звернення до суду. Проте, в матеріалах справи відсутні будь-які документи, складені центральним органом виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі, де було б зазначено про порушення із сторони ТОВ "Волочиськ-Агро" вимог діючого законодавства. Крім того, ст. 10 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" зазначений орган наділений правом звернення до суду з позовами. Таким чином, заявлений прокурором Волочиського району позов не відповідає вимогам чинного законодавства України і сам прокурор не може виступати згідно закону самостійним позивачем. Додатково відповідач 2 просить застосувати строк позовної давності, оскільки відлік строку позовної давності повинен здійснюватись починаючи з 15.06.2005р., це дата, з якої прокурор Волочиського району зобов'язаний був здійснювати загальний нагляд за документами, які були прийняті органами державної виконавчої влади, в даному випадку оскаржуваного розпорядження.

При розгляді клопотання відповідача 2 про відкладення розгляду справи судом враховується наступне.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 77 ГПК України господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 ГПК України, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні, зокрема, у разі нез'явлення в засідання представників сторін, інших учасників судового процесу.

У відповідності до ст. 22 ГПК України сторони мають право, зокрема, брати участь в господарських засіданнях, подавати докази. Сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Судом враховується, що відповідачем 2 у поданому клопотанні не зазначено конкретних поважних причин неможливості участі його представника в судовому засіданні та не подано доказів на підтвердження їх наявності.

Крім того, відповідач 2 не був позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою - п'ятою статті 28 ГПК, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Доказів на підтвердження неможливості такої заміни представника і неможливості розгляду справи без участі представника відповідачем в матеріали справи не подано. Також судом приймається до уваги, що представник відповідача 2 брав участь у попередніх судових засіданнях, подав в матеріали справи відзив на позовну заяву та докази на підтвердження своїх заперечень.

Тому враховуючи вищевикладене та зважаючи на тривалий розгляд справи, суд відхиляє клопотання відповідача 2 про відкладення розгляду справи (аналогічна позиція викладена в п.3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Третя особа в судовому засіданні позов підтримує, надала письмові пояснення, в яких вказує, що позовні вимоги прокурора підлягають задоволенню та зазначає, що відповідно до ч.1 ст. 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, визначених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Частиною 1 ст. 13 Закону України "Про оцінку землі" визначено випадки обов'язкового проведення грошової оцінки земельних ділянок. Зокрема, нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться у разі: визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності. Тому оскільки законодавець чітко визначив, що нормативно грошова оцінка земель є основною для визначення розміру орендної плати для земель державної та комунальної власності, відтак договір довгострокової оренди земель сільськогосподарського призначення від 14.06.2005р. укладений Волочиською РДА та ТОВ "Волочиськ - Агро" та розпорядження Волочиською РДА в цій частині суперечать приписам чинного законодавства. Також вказує, що Держсільгоспінспекцією України заходи державного нагляду (контролю) з питань додержання Волочиською РДА вимог земельного законодавства при наданні в оренду ТОВ "Волочиськ-Агро" земельної ділянки за спірним розпорядженням не здійснювались.

Судом під час розгляду матеріалів справи встановлено наступне:

Розпорядженням Волочиської районної державної адміністрації Хмельницької області №349/2005-р від 30.05.2005р. було надано дозвіл на проектно - пошукові роботи по передачі в оренду земель резервного фонду по Щасновецькій сільській раді ТОВ "Волочиськ - Агро", які знаходяться за межами населеного пункту с.Щаснівка.

Розпорядженням Волочиської РДА №393/2005-р від 14.06.2005р. ТОВ "Волочиськ Агро" надано в довгострокову оренду терміном на 10 років земельну ділянку загальною площею 144,6536 га (ріллі) із земель резервного фонду на території Щасновецької сільської ради за межами населеного пункту та встановлено орендну плату в розмірі 50 гривень за 1 га ріллі.

На підставі вищевказаного розпорядження 14.06.2005р. між Волочиською районною державною адміністрацією (далі - орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Волочиськ - Агро" (далі - орендар) укладено договір довгострокової оренди земель сільськогосподарського призначення, згідно п. 1.1 якого орендодавець надає, а орендар приймає у користування на умовах довгострокової оренди земельні ділянки за межами с. Щаснівка Щасновецької сільської ради загальною площею 144,6536 га. згідно з схемою розташування, що додається, у тому числі ріллі за межами населеного пункту становить 144,6536 га. Земельні ділянки надаються у користування на умовах довгострокової оренди терміном на 10 років для ведення сільськогосподарського виробництва.

Відповідно до п. 2.1 договору його укладено на 10 років.

Пунктом 3.1 договору визначено, що орендна плата вноситься орендарем виключно у грошовій формі на рахунок Щасновецької сільської ради в розмірі 50,00 грн. за 1,00 га ріллі в рік. За 2005 рік до 15 числа слідуючого кварталу 2005 року з дня державної реєстрації, а в наступні роки оренди помісячно до 15 числа наступного місяця. Одержувач коштів - місцевий бюджет, Щасновецька сільська рада.

Розмір орендної плати погоджується раз у два роки сторонами шляхом внесення змін або доповнень до цього договору у випадках: зміни умов господарювання, передбачених договором; зміни розмірів земельного податку, підвищення цін, тарифів; погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини орендаря; в іншому випадку передбачених законом (п. 3.2 договору).

Цей договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації (п. 12.1 договору).

Договір підписаний, скріплений печатками сторін та зареєстрований у Волочиському районному відділі ДП Хмельницького регіонального центру державного земельного кадастру, про що в Державному реєстрі земель вчинено запис від 03.10.2005р. за №01.

Відповідно до листа Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області № 10-22-7777.9-8202/23-15 від 31.07.2015р. термін дії вищевказаного договору оренди землі закінчується 03.10.2015р.

14.06.2005р. згідно акту прийому - передачі та перенесення меж земельної ділянки в натурі ТОВ "Волочиськ - Агро" передано земельну ділянку на умовах довгострокової оренди, загальною площею 144,6536 га.

В подальшому розпорядженням Волочиської РДА було вилучено земельну ділянку площею 79,41 га з земель резервного фонду ТОВ "Волочиськ-Агро" по Щасновецькій сільській раді та внесено відповідні зміни до договору оренди землі.

Вважаючи, що розпорядження Волочиської райдержадміністрації №393/2005-р від 14.06.2005р. та договір оренди землі від 14.06.2005р. не відповідають вимогам чинного законодавства України, оскільки були прийняті та укладені без проведення нормативної грошової оцінки землі, прокурор звернувся до суду із даним позовом.

На підтвердження позовних вимог прокурором подано лист Волочиської РДА №190 від 19.01.2011р. щодо перегляду орендної плати, листи відділу Держземагенства у Волочиському районі Хмельницької області № 05-4720/14 від 23.10.2014р., №05-2879/14 від 08.07.2014р., із змісту яких вбачається, що відділом було запропоновано ТОВ "Волочиськ-Агро" замовити виготовлення технічної документації з нормативної грошової оцінки земельної ділянки та укласти додаткову угоду до договору оренди про внесення змін в частині визначення розміру орендної плати відповідно до Податкового кодексу України.

Також прокурором долучено до справи лист відділу Держгеокадастру у Волочиському районі № 10-2208-0.4-4982/2-15 від 09.07.2015р., в якому вказано, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки, яка передана в оренду ТОВ "Волочиськ-Агро" не проведена, та лист Волочиського відділення Хмельницької ОДПІ №3510/10/22-04-15-03-031 від 20.07.2015р., із змісту якого вбачається, що розмір орендної плати у оспорюваному договорі оренди не відповідає вимогам ст. 288 Податкового кодексу України.

Аналізуючи надані по справі докази, оцінюючи їх в сукупності, судом до уваги приймається наступне:

За приписами статті 2 Земельного кодексу України, земельними відносинами є суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею, суб'єктами в яких виступають громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади, а об'єктами - землі в межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні паї (частки).

Відповідно до частини 1 статті 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Законом України "Про місцеві державні адміністрації" визначено організацію, повноваження та порядок діяльності місцевих державних адміністрацій та статтею 13 встановлено, що до відання місцевих державних адміністрацій у межах і формах, визначених Конституцією і законами України, належить, зокрема, вирішення питань, в тому числі, використання землі, природних ресурсів, охорони довкілля.

Відповідно до пункту а) ч. 1 ст. 17 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) до повноважень місцевих державних адміністрацій у галузі земельних відносин належить розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 116 ЗК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Відповідно до пункту 12 Перехідних положень ЗК України (в редакції, чинній на момент винесення райдержадміністрацією спірного розпорядження) до розмежування земель державної і комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів, крім земель, переданих у приватну власність, здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.

Згідно ч. 1 ст. 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.

Як вбачається з матеріалів справи, розпорядженням Волочиської РДА №393/2005-р від 14.06.2005р. ТОВ "Волочиськ Агро" надано в довгострокову оренду терміном на 10 років земельну ділянку загальною площею 144,6536 га (ріллі) із земель резервного фонду на території Щасновецької сільської ради за межами населеного пункту та встановлено орендну плату в розмірі 50 гривень за 1 га ріллі.

В подальшому на підставі вищевказаного розпорядження між Волочиською районною державною адміністрацією та Товариством з обмеженою відповідальністю "Волочиськ - Агро" укладено договір довгострокової оренди земель сільськогосподарського призначення від 14.06.2005р. При цьому у пункті 3.1 договору сторонам було визначено, що орендна плата вноситься орендарем виключно у грошовій формі на рахунок Щасновецької сільської ради в розмірі 50,00 грн. за 1,00 га ріллі в рік.

Статтею 43 Закону України "Про місцеві державні адміністрації" встановлено, що акти місцевих державних адміністрацій, що суперечать Конституції України, законам України, рішенням Конституційного Суду України, актам Президента України та Кабінету Міністрів України або інтересам територіальних громад чи окремих громадян, можуть бути оскаржені до органу виконавчої влади вищого рівня або до суду.

Згідно зі статтею 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст.203 цього Кодексу. Зокрема, відповідно до ч. 1 вказаної статті зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, визначених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

За змістом ч. 1 ст. 15 Закону України "Про оренду землі" (тут і далі - у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) однією з істотних умов договору оренди землі є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог ст. ст. 4 - 6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону.

Відповідно до ст. 21 вищевказаного Закону орендна плата - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Річна орендна плата за земельні ділянки, які перебувають у державній або комунальній власності, не може бути меншою за розмір земельного податку, що встановлюється Законом України "Про плату за землю", та перевищувати 10 відсотків їх нормативної грошової оцінки.

Статтею 1 Закону України "Про оцінку земель" встановлено, що нормативна грошова оцінка земельних ділянок - це капіталізований рентний дохід із земельної ділянки, визначений за встановленими і затвердженими нормативами.

Частиною 1 ст. 13 цього Закону визначено випадки обов'язкового проведення грошової оцінки земельних ділянок. Зокрема, нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться у разі: визначення розміру земельного податку, визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності.

Тобто законодавець чітко визначив, що нормативна грошова оцінка земель є основою для визначення розміру орендної плати для земель державної та комунальної власності. Аналогічну правову позицію висловлено Верховним Судом України в постановах від 8 квітня 2015 року у справі № 3-41гс15, від 20 травня 2015 року у справі № 3-70гс15, від 01 липня 2015 року у справі №3-297гс15, від 01 липня 2015 року у справі № 3-298гс15.

З вищенаведених положень вбачається, що обов'язок зі сплати орендної плати є нормативно регульованим і не може визначатися чи змінюватися та припинятися сторонами договору за власним волевиявленням з порушенням умов та порядку, передбачених чинним законодавством; дотримання порядку визначення орендної плати відповідно до проведеної нормативної грошової оцінки є чинником економічного регулювання земельних відносин, визначення економічно обґрунтованих надходжень до місцевих бюджетів та можливості подальшої індексації відповідних надходжень, виконання вимог статті 627 Цивільного кодексу України щодо справедливості укладеного договору шляхом забезпечення застосування рівного підходу при визначенні орендної плати незалежно від особи - учасника правовідносин. Порушення цього порядку суперечить частині 1 статті 13 Закону України "Про оцінку земель".

Дотримання належного економічного регулювання земельних правовідносин, забезпечення надходжень платежів з орендної плати до місцевих бюджетів у законодавчо визначених межах шляхом їх вірного правового (в тому числі договірного) врегулювання, що виключає невизначеність у правовідносинах сторін, безпосередньо належить до інтересів держави (аналогічна позиція в постанові Вищого господарського суду України від 02.12.2014р. у справі №916/2287/14).

Згідно з ч.3 ст. 18 Закону України "Про оцінку земель" нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться юридичними особами, які отримали ліцензії на проведення робіт із землеустрою.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 20 вказаного Закону за результатами бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок складається технічна документація, а за результатами проведення експертної грошової оцінки земельних ділянок складається звіт. Дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель.

Технічна документація з бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок у межах населених пунктів затверджується відповідною сільською, селищною, міською радою. Технічна документація з бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок, розташованих за межами населених пунктів, затверджується районними радами. Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається відповідним органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів (ст. 23 Закону України "Про оцінку земель").

Однак, всупереч зазначеним нормам нормативна грошова оцінка спірної земельної ділянки при передачі її в оренду відповідачу 2 не проводилась та технічна документація не складалась, що не спростовано відповідачами в ході судового розгляду.

Отже, прийняття розпорядження Волочиської РДА №393/2005-р від 14.06.2005р. та укладення договору оренди від 14.06.2005р. із визначенням орендної плати ( 50 гривень за 1 га ріллі) без нормативно-грошової оцінки суперечить приписам чинного законодавства. Тому спірне розпорядження та договір не відповідають ст. 13 Закону України "Про оцінку земель", ст. 15 Закону України "Про оренду землі", що відповідно до ст. ст. 21, 203, 215 ЦК України є підставою для визнання їх недійсними.

Доводи відповідача 2 з приводу того, що заявлений прокурором Волочиського району позов не відповідає вимогам чинного законодавства України і сам прокурор не може виступати згідно закону самостійним позивачем судом до уваги не приймаються з огляду на наступне.

Згідно з абзацом четвертим частини першої статті 2 ГПК України, господарський суд порушує справи за позовами прокурорів, які звертаються до господарського суду в інтересах держави. Частиною другою згаданої статті передбачено, що прокурор, який звертається до господарського суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обгрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до господарського суду прокурор зазначає про це в позовній заяві.

За приписами статті 29 ГПК України визначено повноваження прокурора як учасника судового процесу у позовному провадженні, та передбачено, що у разі прийняття господарським судом позовної заяви, поданої прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі прийняття господарським судом позовної заяви, поданої прокурором в інтересах держави, в якій зазначено про відсутність органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, або про відсутність у такого органу повноважень щодо звернення до господарського суду, прокурор набуває статусу позивача.

Відповідно до статті 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.

Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Прокурор зобов'язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб'єкта владних повноважень.

Рішенням Конституційного Суду України № 3-рп/99 від 08.04.1999 р. визначено, що державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорон землі як національного багатства, захист прав усіх суб'єктів права власності та господарювання тощо. "Інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись до суду із даним позовом прокурор вказував, що звернення прокурора до суду спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання законності передачі в користування земельних ділянок державної власності. При цьому прокурор також вказував, що оскільки Державну інспекцію сільського господарства не наділено правом подання до суду позовів про визнання недійсними рішень органів державної влади щодо розпорядження землею та визнання недійсними правочинів щодо передачі у користування земельних ділянок державної власності, то прокурор звернувся до суду з даним позовом в інтересах держави.

Судом приймається до уваги, що відповідно до статті 188 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на момент подачі даного позову), державний контроль за використанням та охороною земель здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері здійснення державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі. Порядок здійснення державного контролю за використанням та охороною земель встановлюється законом.

Згідно із частиною 2 статті 19 Конституції України державні органи та їх посадові особи діють у спосіб, в межах повноважень та на підставах, передбачених Конституцією та Законами України.

Положенням про Державну інспекцію сільського господарства України, яке затверджено Указом Президента України від 13.04.2011 р. № 459/2011, визначено, що Державна інспекція сільського господарства України (Держсільгоспінспекція України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства України, входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі.

В силу підпункту 1 пункту 4 Положення Держсільгоспінспекція України відповідно до покладених на неї завдань організовує та здійснює державний нагляд (контроль) у частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій та форм власності, в тому числі за дотриманням вимог земельного законодавства органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування з питань передачі земель у власність та надання у користування, у тому числі в оренду, зміни цільового призначення, вилучення, викупу, продажу земельних ділянок або прав на них на конкурентних засадах.

Повноваження центрального органу виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі визначені статтею 6 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель".

Згідно пункту "а" частини першої статті 6 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" державний контроль за використанням та охороною земель здійснюється у частині, зокрема, додержання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами вимог земельного законодавства України та встановленого порядку набуття і реалізації права на землю; додержання вимог земельного законодавства в процесі укладання цивільно-правових угод, передачі у власність, надання у користування, в тому числі в оренду, вилучення (викупу) земельних ділянок.

Відповідно до ст. 9 вищевказаного Закону державний контроль за використанням та охороною земель, дотриманням вимог законодавства України про охорону земель і моніторинг ґрунтів здійснюються, як визначено частиною четвертою статті 9 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель", шляхом: проведення перевірок; розгляду звернень юридичних і фізичних осіб; участі у роботі комісій при прийнятті в експлуатацію меліоративних систем і рекультивованих земель, захисних лісонасаджень, протиерозійних гідротехнічних споруд та інших об'єктів, які споруджуються з метою підвищення родючості ґрунтів та забезпечення охорони земель; розгляду документації із землеустрою, пов'язаної з використанням та охороною земель; проведення моніторингу ґрунтів та агрохімічної паспортизації земель сільськогосподарського призначення.

Таким чином, законодавство чітко визначає повноваження державного органу при здійсненні державного контролю за використанням та охороною земель та шляхи реалізації цього контролю, до яких, разом з тим, не відноситься право на подання позову до суду з вимогами про визнання недійсними розпоряджень органів державної влади та договорів оренди земельної ділянки.

При цьому, з приведених нормативних актів слідує, що правом розпорядження земельними ресурсами Державна інспекція сільського господарства України не наділена, а, отже, в останньої в даній справі відсутні цивільні права або інтереси, які стосуються розпорядження спірною земельною ділянкою.

Зважаючи на викладене, суд вважає правомірним звернення прокурора з даним позовом в інтересах держави без зазначення органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, оскільки у Державної інспекції сільського господарства відсутні повноваження щодо звернення до господарського суду (аналогічна позиція викладена у постановах ВГСУ №916/2542/13 від 19.08.2014р., № 5002-33/5439-2011 від 12.03.2014р.). При цьому в зв'язку із тим, що вказаний позов був поданий прокурором як позивачем, то зважаючи на приписи ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" останній не зобов'язаний повідомляти будь-якого суб'єкта владних повноважень про звернення до суду із позовом.

Також безпідставним є посилання відповідача 2 на норми ст. 10 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" як на підтвердження наявності у Державної інспекції сільського господарства права на звернення до суду, оскільки згідно абз. 9 ч.1 даної статті державні інспектори у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель мають право лише звертатися до суду з позовом щодо відшкодування втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, а також повернення самовільно чи тимчасово зайнятих земельних ділянок, строк користування якими закінчився.

З приводу заяви відповідача 2 про застосування строку позовної давності судом враховується наступне.

Згідно зі статтями 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, встановлений для захисту цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність становить три роки.

Частиною 1 статті 261 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до з частин 1, 4 статті 29 ГПК України прокурор бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, порушену за позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду для представництва інтересів громадянина або держави. Прокурор, який бере участь у справі, несе обов'язки і користується правами сторони, крім права на укладення мирової угоди.

Отже, норми, установлені частиною 1 статті 261 ЦК України щодо початку перебігу позовної давності, поширюються і на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів (аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду України у справі № 3-23гс14 від 27.05.2014 р.)

У позовній заяві прокурор Волочиського району посилається на те, що про порушення законодавства йому стало відомо лише у 2015 році після надходження інформації з відділу Держземагенства у Волочиському районі та Волочиського відділення Хмельницької ОДПІ.

При цьому матеріали справи не містять будь-яких доказів, які б підтверджували, що прокурору було відомо про спірне розпорядження та договір оренди землі до цього часу.

Отже, суд дійшов висновку, що прокурором не було пропущено строк позовної давності при зверненні до суду із даним позовом.

Зважаючи на викладене, позовні вимоги заявлені обґрунтовано, підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та підлягають задоволенню. При винесенні рішення враховується, що відповідно до п. 2.7. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №11 від 29.05.2013р. "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" частиною третьою статті 207 ГК України передбачена можливість припинення господарського зобов'язання лише на майбутнє. Отже, якщо зі змісту господарського договору випливає, що зобов'язання за цим договором може бути припинено лише на майбутнє, оскільки неможливо повернути усе одержане за ним (наприклад, вже здійснене користування за договором майнового найму (оренди), користування електроенергією, спожиті послуги, зберігання, здійснене за відповідним договором, тощо), то господарський суд одночасно з визнанням господарського договору недійсним (за наявності підстав для цього) зазначає в резолютивній частині рішення, що зобов'язання за договором припиняється лише на майбутнє.

У відповідності до ст. 49 ГПК України витрати по оплаті судового збору покладаються на відповідачів, в зв'язку із задоволенням позову, та стягуються в дохід Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 1, 12, 33, 34, 44, 49, 82, 84, 85, 115, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов Прокурора Волочиського району м. Волочиськ Хмельницької області в інтересах держави до Волочиської районної державної адміністрації м. Волочиськ Хмельницької області, Товариства з обмеженою відповідальністю "Волочиськ - Агро" м. Волочиськ Хмельницької області за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Державної інспекції сільського господарства України м.Київ про визнання недійсним розпорядження голови Волочиської районної державної адміністрації №393/2005-р від 14.06.2005р., визнання недійсним договору оренди землі від 14.06.2005р. задовольнити.

Визнати недійсним розпорядження Волочиської районної державної адміністрації №393/2005-р від 14.06.2005р. "Про надання в оренду земель резервного фонду по Щасновецькій сільській раді ТОВ "Волочиськ-Агро".

Визнати недійсним договір оренди землі від 14.06.2005р., який зареєстрований у Волочиському районному відділі Хмельницької регіональної філії державного підприємства Центру Державного земельного кадастру, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 03.10.2005 за №01 та укладений між Волочиською районною державною адміністрацією та Товариством з обмеженою відповідальністю "Волочиськ-Агро" з припиненням його дії на майбутнє.

Стягнути з Волочиської районної державної адміністрації (Хмельницька обл., м. Волочиськ, пл.Центральна, 1, код 21315251) в дохід Державного бюджету України (по коду класифікації доходів бюджету 22030001, рахунок отримувача 3002, отримувач коштів УДКСУ у м.Хмельницькому, код ЄДРПОУ отримувача 38045529, банк отримувача ГУДКСУ у Хмельницькій області, МФО 815013, призначення платежу: "Судовий збір, код 03500128, пункт ставок судового збору") судовий збір в розмірі 1827,00 грн. (одна тисяча вісімсот двадцять сім гривень 00 коп.).

Видати наказ.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Волочиськ-Агро" (Хмельницька обл., м. Волочиськ, вул.Фридрихівська, 40, код 33007668) в дохід Державного бюджету України (по коду класифікації доходів бюджету 22030001, рахунок отримувача 3002, отримувач коштів УДКСУ у м. Хмельницькому, код ЄДРПОУ отримувача 38045529, банк отримувача ГУДКСУ у Хмельницькій області, МФО 815013, призначення платежу: "Судовий збір, код 03500128, пункт ставок судового збору") судовий збір в розмірі 609,00 грн. (шістсот дев'ять гривень 00 коп.).

Видати наказ.

Повне рішення складено 28.09.2015р.

Суддя Л.О. Субботіна

Віддрук. 6 прим. :

1 - до справи,

2 - відповідачу 1 (32600, Хмельницька обл., м Волочиськ, пл.Центральна, 1) - рекомендованим,

3 - відповідачу2 (32650, Хмельницька обл., м Волочиськ, вул.Фридріхівська, 40) - рекомендованим,

4 - прокуратура Волочиського району (31200, Хмельницька обл., м Волочиськ, вул.Слави, 8),

5 - прокуратура Хмельницької області (29000, м.Хмельницький, пров. Військоматський, 3),

6 - третій особі (м.Київ, вул. Баумана, 9/12)