РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.09.2015Справа №910/4411/15-г

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Діамед-1»
доТовариства з обмеженою відповідальністю «ДЦ Україна»
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача
Товариство з обмеженою відповідальністю «Діамед»
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача
Споживче товариство «Діамед»
простягнення 666856 грн. 08 коп.

Головуючий суддя Отрош І.М.

судді Головіна К.І.

Селівон А.М.

Представники сторін:

від позивача: Пономаренко В.М. - представник за довіреністю б/н від 02.03.2015;

від відповідача: Соломко Г.В. - представник за довіреністю б/н від 01.09.2014;

від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Жук О.Б. - представник за довіреністю № 17/1 від 01.02.2015;

від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Шевельова А.С. - представник за довіреністю б/н від 05.01.2015.

ВСТАНОВИВ:

24.02.2015 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Діамед-1» з вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЦ Україна» про стягнення 666856 грн. 08 коп., з яких 557907 грн. 11 коп. основного боргу, 48508 грн. 29 коп. пені, 7322 грн. 30 коп. 3% річних та 53118 грн. 38 коп. інфляційних втрат.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказав на те, що 01.07.2013 між Споживчим товариством «Діамед» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ДЦ Україна» було укладено Договір оренди нежитлового приміщення № 14/07. Однак, 09.01.2014 Споживче товариство «Діамед» на підставі Договору про відступлення права вимоги № 15/9 передало Товариству з обмеженою відповідальністю «Діамед» право отримувати від відповідача орендні та інші платежі за Договором оренди № 14/07 від 01.07.2013, а 17.11.2014 Товариство з обмеженою відповідальністю «Діамед», в свою чергу, на підставі Договору про відступлення права вимоги № 17 передало Товариству з обмеженою відповідальністю «Діамед-1» право отримувати від Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЦ Україна» орендні та інші платежі за Договором оренди нежитлового приміщення № 14/07 від 01.07.2013. Таким чином, на підставі ст. ст. 512, 514 Цивільного кодексу України, до позивача перейшло право первісного кредитора вимагати від відповідача належного виконання зобов'язань за Договором оренди в частині сплати орендних платежів та платежів за комунальні послуги, які не входять до складу орендної плати (п. 1.2 Договору про відступлення права вимоги № 17 від 17.11.2014).

Враховуючи вищевикладене, Товариство з обмеженою відповідальністю «Діамед-1» просило стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЦ Україна» заборгованість зі сплати орендних платежів за Договором оренди нежитлового приміщення № 14/07 від 01.07.2013 у розмірі 488155 грн. 01 коп. за період з квітня 2014 року по лютий 2015 року, заборгованість з відшкодування витрат за електроенергію у розмірі 47050 грн. 54 коп. за період з березня 2014 року по грудень 2014 року, заборгованість з відшкодування витрат на теплопостачання у розмірі 22701 грн. 56 коп. за загальній період з січня 2014 року по січень 2015 року; пеню у розмірі 48508 грн. 29 коп., 3% річних у розмірі 7322 грн. 30 коп. та інфляційні втрати у розмірі 53118 грн. 38 коп. за загальний період з 01.02.2014 по 01.02.2015 (відповідно до розрахунку позовних вимог, долученого до позовної заяви).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.02.2015 порушено провадження у справі № 910/4411/15-г та справу призначено до розгляду на 20.03.2015.

У судовому засіданні 20.03.2015, відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України, оголошено перерву до 27.03.2015.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.03.2015 залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Діамед» та залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Споживче товариство «Діамед»; розгляд справи відкладено на 06.04.2015.

06.04.2015 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від Споживчого товариства «Діамед» надійшли письмові пояснення, в яких третя особа, зокрема, зазначила, що позивачем не доведено суду належними та допустимими доказами виникнення у нього прав нового кредитора, оскільки колишній голова правління Споживчого товариства «Діамед» не мав права на укладення Договору про відступлення права вимоги № 15/9 від 09.01.2014, а відтак і Договір про відступлення права вимоги № 17 від 17.11.2014 вчинений з порушенням чинного законодавства.

06.04.2015 до відділу діловодства Господарського суду міста Києві від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач, зокрема, заперечив щодо суми грошових коштів, яку позивач просить суд стягнути з відповідача та надав власний контррозрахунок позову.

У судовому засіданні 06.04.2015, відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України, оголошено перерву до 20.04.2015.

14.04.2015 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшли додаткові письмові пояснення, в яких відповідач, зокрема, зазначив, що відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав, тоді як станом на 09.01.2014 (дата укладення Договору про відступлення права вимоги № 15/9) у відповідача була відсутня заборгованість за Договором оренди нежитлового приміщення № 14/07 від 01.07.2013.

17.04.2015 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшли додаткові письмові пояснення, в яких позивач, зокрема, зауважив, що до нового кредитора можуть переходити майбутні вимоги за умови їх визначеності, тобто вимоги, строк виконання яких ще не настав.

17.04.2015 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від Товариства з обмеженою відповідальністю «Діамед» надійшли письмові пояснення, в яких третя особа зазначила, що Споживче товариство «Діамед» передало Товариству з обмеженою відповідальністю «Діамед» як заборгованість по сплаті орендних платежів, так і право стягувати у майбутньому платежі, передбачені Договором оренди нежитлового приміщення № 14/07 від 01.07.2013, що не суперечить положенням чинного законодавства України.

У судовому засіданні 20.04.2015 представник Споживчого товариства «Діамед» подав письмові пояснення, в яких, зокрема, зазначив, що станом на 09.01.2014 (дата укладення Договору про відступлення права вимоги № 15/9) у відповідача не існувало заборгованості за Договором оренди нежитлового приміщення № 14/07 від 01.07.2013

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.04.2015 зупинено провадження у справі 910/4411/15-г за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діамед-1» до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЦ Україна» про стягнення 666856 грн. 08 коп. до набрання рішенням Господарського суду міста Києва від 17.12.2014 у справі № 910/13710/14 за позовом Споживчого товариства «Діамед» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Діамед» про визнання Договору про відступлення права вимоги № 15/9 від 09.01.2014 недійсним, законної сили.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.07.2015 поновлено провадження у справі № 910/4411/15-г та призначено колегіальний розгляд справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.07.2015 колегією суддів у складі головуючого судді Отрош І.М., суддів Головіної К.І. та Селівона А.М. прийнято до провадження справу № 910/4411/15-г; розгляд справи призначено на 10.08.2015.

07.08.2015 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від Споживчого товариства «Діамед» надійшло клопотання про залишення позову без розгляду.

У судовому засіданні 10.08.2015 представником Споживчого товариства «Діамед» подано заяву про відкликання довіреностей, підписаних Мельниченко Н.Є. та Євдоченко О.Ф. та клопотання про застосування п. 1 ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України до Договору про відступлення права вимоги № 17 від 17.11.2014.

У судовому засіданні 10.08.2015, розглянувши клопотання Споживчого товариства «Діамед» про залишення позову без розгляду, суд відмовив в його задоволенні у зв'язку з необґрунтованістю.

У судовому засіданні 10.08.2015, відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України, оголошено перерву до 14.09.2015.

Представник позивача у судовому засіданні 14.09.2015 надав усні пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні 14.09.2015 надав усні пояснення по суті спору; проти задоволення позову заперечив.

У судовому засіданні 14.09.2015 представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача надав усні пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав; представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача подав додаткові письмові пояснення, які суд долучив до матеріалів справи, надав усні пояснення по суті спору, проти задоволення позову заперечив.

У судовому засіданні 14.09.2015 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників сторін та третіх осіб, дослідивши надані суду докази, суд

ВСТАНОВИВ:

01.07.2013 між Споживчим товариством «Діамед» (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ДЦ Україна» (орендар) укладено Договір оренди нежитлового приміщення № 14/07, відповідно до умов якого орендодавець передає орендарю в строкове платне користування без права викупу нежитлове приміщення, загальною площею 198 кв.м., на строк, зазначений у п. 5.1 Договору; приміщення розташоване в будівлі, яка знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Симиренко, 17 А (2-й поверх); технічний стан та інші характеристики приміщення, що передається в оренду на умовах цього Договору, зафіксовані в акті приймання-передачі, який є невід'ємною частиною цього Договору.

Відповідно до п. 2.2.8 Договору оренди, орендар зобов'язаний сплачувати своєчасно та в повному обсязі орендну плату та інші платежі за цим Договором.

Згідно з п. 2.2.9 Договору оренди, орендар зобов'язаний компенсувати орендодавцю витрати за користування орендарем електроенергією (відповідно до показників лічильників), за теплопостачання - опалення, водопостачання та водовідведення (пропорційно площі приміщення). Такі розрахунки (відшкодування) мають бути здійснені протягом 5 банківських днів з моменту пред'явлення орендодавцем відповідних рахунків на оплату.

Згідно з п. 3.1 Договору оренди, за оренду приміщення, зазначеного у п. 1.1 цього Договору, орендар сплачує орендодавцю щомісячно орендну плату у розмірі 33573 грн. 92 коп., крім того ПДВ - 33714 грн. 78 коп., всього - 40288 грн. 70 коп.

Відповідно до п. 3.3 Договору оренди, орендна плата сплачується у національній валюті в безготівковому порядку та за кожний наступний місяць визначається з урахуванням індексу інфляції, встановленого НБУ на поточний місяць.

Відповідно до п. 3.4 Договору оренди, вартість комунальних послуг (водо, тепло, газо постачання) не входить до складу орендної плати та компенсується окремо. Компенсація орендодавцю витрат, пов'язаних з оплатою електроенергії, здійснюється окремо (додатково) на підставі відповідних рахунків від орендодавця. Такі розрахунки мають бути здійснені щомісячно протягом 5 банківських днів з моменту отримання орендарем відповідних документів (рахунків) на компенсацію. Зняття показників лічильника за споживання електроенергії здійснюється разом представниками орендодавця та орендаря.

Пунктом 3.5 Договору оренди сторони визначили порядок сплати орендної плати. Так, орендна плата за користування приміщенням сплачується щомісячно в порядку попередньої оплати не пізніше 25 числа кожного місяця, що передує місяцю, за який здійснюється оплата. Сплата орендної плати (в т.ч. компенсація витрат за спожиту електроенергію та інші платежі) здійснюється в безготівковій формі шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок орендодавця.

Відповідно до п. 3.6 Договору оренди, орендна плата починає нараховуватись з дати підписання акту приймання-передачі приміщення в оренду.

Згідно з п. 3.8 Договору оренди, сторони крім того домовились, що протягом 3 банківських днів з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі приміщення орендар перераховує на розрахунковий рахунок орендодавця передоплату орендної плати за оренду приміщення за останній місяць оренди в сумі 33573 грн. 92 коп., крім того ПДВ 6714 грн. 78 коп., всього - 40288 грн. 70 коп.

Відповідно до п. 4.1 Договору оренди, за прострочення виконання орендарем грошових зобов'язань у встановлений цим Договором строк, орендар сплачує на користь орендодавця пеню у розмірі 1% від суми боргу, але не більше подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення.

Згідно з п. 5.1 Договору оренди, він набуває чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 30.06.2016.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Дослідивши зміст укладеного між сторонами договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором найму (оренди).

Відповідно до норм частини 1 та 2 статті 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ).

До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (частина 6 статті 283 Господарського кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Судом встановлено, що за актом прийому-передачі нежитлового приміщення від 01.07.2013 орендодавець передав, а орендар прийняв у строкове платне користування нежитлове приміщення по вул. Симиренко, 17 А, загальною площею 198 кв.м.

31.01.2015 уповноваженими представниками Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЦ Україна» та Споживчого товариства «Діамед» складено акт прийому-передачі нежитлового приміщення, за яким орендар належним чином передав, а орендодавець прийняв нежитлове приміщення, загальною площею 198 кв.м., яке знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Симиренка. Буд. 17 А (2-й поверх).

Судом встановлено, що 09.01.2014 представниками Споживчого товариства «Діамед» (первісний кредитор) та Товариства з обмеженою відповідальністю «Діамед» (новий кредитор) підписано та скріплено печатками Договір про відступлення права вимоги № 15/9, відповідно до умов якого первісний кредитор передає новому кредитору, а новий кредитор приймає право вимоги, що належить первісному кредитору, і стає кредитором за Договором оренди нежитлового приміщення № 14/07 від 01.07.2013 (основний договір), укладеним між первісним кредитором та Товариством з обмеженою відповідальністю «ДЦ Україна» (боржник).

Відповідно до п. 1.2 Договору № 15/9, за цим Договором новий кредитор одержує право (замість первісного кредитора) отримувати від боржника орендну плату, платежі за комунальні послуги, які не входять до складу орендної плати, в тому числі вимагати належного виконання зобов'язань за основним договором. В разі невиконання чи неналежного виконання боржником зобов'язань за основним договором, в частині сплати орендних платежів та платежів за комунальні послуги, які не входять до складу орендної плати, новий кредитор має право на стягнення заборгованостей та штрафних санкцій згідно основного договору.

Відповідно до п. 2.1 Договору № 15/9, новий кредитор безоплатно отримує від первісного кредитора право вимоги, що належить останньому.

Згідно з п. 3.1 Договору № 15/9, первісний кредитор зобов'язується передати новому кредитору всі документи, які засвідчують права, що передаються за цим Договором, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення за основним договором, у термін до 10.01.2014.

Згідно з п. 3.2 Договору № 15/9, новий кредитор зобов'язаний сповістити боржника про відступлення права вимоги за цим Договором шляхом надання боржнику копії цього Договору.

Судом встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Діамед» (новий кредитор) звернулось до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЦ Україна» із листом вих. № 26/14 від 18.03.2014, в якому просило сплачувати орендні та інші платежі за Договором оренди нежитлового приміщення № 14/07 від 01.07.2013 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діамед». Вказаний лист був отриманий відповідачем 18.03.2014, що підтверджується вх. реєстраційним номером № 004 на ньому (копія листа знаходиться в матеріалах справи).

17.11.2014 представниками Товариства з обмеженою відповідальністю «Діамед» (первісний кредитор) та Товариства з обмеженою відповідальністю «Діамед-1» (новий кредитор) підписано та скріплено печатками Договір про відступлення права вимоги № 17, відповідно до умов якого первісний кредитор передає новому кредитору, а новий кредитор приймає право вимоги, що належить первісному кредитору, і стає кредитором за Договором про відступлення права вимоги № 15/9 від 09.01.2014 (основний договір), предметом якого є право вимоги за Договором оренди нежитлового приміщення № 14/07 від 01.07.2013 (первісний договір), укладеним між Споживчим товариством «Діамед» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ДЦ Україна» (боржник).

Відповідно до п. 1.2 Договору № 17, за цим Договором новий кредитор одержує право (замість первісного кредитора) вимагати від боржника належного виконання зобов'язань за первісним договором в частині сплати орендних платежів та платежів за комунальні послуги, які не входять до складу орендної плати. В разі невиконання чи неналежного виконання боржником зобов'язань за первісним договором, в частині сплати орендних платежів та платежів за комунальні послуги, які не входять до складу орендної плати, новий кредитор має право на стягнення заборгованостей та штрафних санкцій згідно первісного договору.

Відповідно до п. 2.1 Договору № 17, новий кредитор безоплатно отримує від первісного кредитора право вимоги, що належить останньому.

Згідно з п. 3.1 Договору № 17, первісний кредитор зобов'язується передати новому кредитору всі документи, які засвідчують права, що передаються за цим Договором, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення за основним договором, у термін до 18.11.2014.

Згідно з п. 3.2 Договору № 17, новий кредитор зобов'язаний сповістити боржника про відступлення права вимоги за цим Договором шляхом надання боржнику копії цього Договору.

Судом встановлено, що 24.12.2014 Товариство з обмеженою відповідальністю «Діамед-1» (новий кредитор) звернулось до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЦ Україна» із листом вих. № 13 від 24.12.2014, в якому просило сплачувати орендні та інші платежі за Договором оренди нежитлового приміщення № 14/07 від 01.07.2013 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діамед-1» (копія фіскального чеку про поштове відправлення знаходиться в матеріалах справи).

Звертаючись із позовом до суду, Товариство з обмеженою відповідальністю «Діамед-1» просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЦ Україна» заборгованість зі сплати орендних платежів за Договором оренди нежитлового приміщення № 14/07 від 01.07.2013 у розмірі 488155 грн. 01 коп. за період з квітня 2014 року по лютий 2015 року, заборгованість з відшкодування витрат за електроенергію у розмірі 47050 грн. 54 коп. за період з березня 2014 року по грудень 2014 року, заборгованість з відшкодування витрат на теплопостачання у розмірі 22701 грн. 56 коп. за загальній період з січня 2014 року по січень 2015 року; пеню у розмірі 48508 грн. 29 коп., 3% річних у розмірі 7322 грн. 30 коп. та інфляційні втрати у розмірі 53118 грн. 38 коп. за загальний період з 01.02.2014 по 01.02.2015 (відповідно до розрахунку позовних вимог, долученого до позовної заяви).

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 510 Цивільного кодексу України, сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 511 Цивільного кодексу України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно з ч. 1 ст. 512 Цивільного кодексу України, правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Згідно зі ст. 514 Цивільного кодексу України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 516 Цивільного кодексу України, заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Як встановлено судом, 09.01.2014 представниками Споживчого товариства «Діамед» (первісний кредитор) та Товариства з обмеженою відповідальністю «Діамед» (новий кредитор) підписано та скріплено печатками Договір про відступлення права вимоги № 15/9, відповідно до умов якого первісний кредитор передав новому кредитору, а новий кредитор прийняв право вимоги, що належить первісному кредитору, і стає кредитором за Договором оренди нежитлового приміщення № 14/07 від 01.07.2013 (основний договір), укладеним між первісним кредитором та Товариством з обмеженою відповідальністю «ДЦ Україна» (боржник).

Згідно з ч. 1 ст. 180 Господарського кодексу України, зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 180 Господарського кодексу України, господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Частиною 3 статті 180 Господарського кодексу України передбачено, що при укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частиною 1 ст. 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Таким чином, виходячи з аналізу вищевикладених положень законодавства, суд дійшов висновку, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, зокрема, щодо предмету договору.

Суд зазначає, що чинним законодавством не визначено, які саме умови є істотними для договору про відступлення права вимоги, однак, з огляду на положення ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України, суд дійшов висновку, що у будь-якому випадку сторони договору про відступлення права вимоги повинні досягти згоди щодо предмету договору.

Право, яке відступається, повинно бути індивідуально визначене; при цьому така індивідуалізація досягається за умови конкретизації змісту, розміру і підстави виникнення вимоги. Відповідно, при відсутності згоди сторін щодо предмету відступлення права вимоги, такий договір не може вважатися укладеним.

За своєю правовою природою договір відступлення права вимоги є договором про заміну сторін у зобов'язанні, що передбачає вибуття первісного кредитора із правовідносин. Відступлення вимоги виражається в передачі первісним кредитором новому кредитору певного права в силу угоди.

З вищевикладеного слідує, що відступлення вимоги передбачає наявність самого первісного зобов'язання між боржником і первісним кредитором, і конкретного виникнення з даного зобов'язання вимоги, що підлягає передачі новому кредитору. При цьому, предметом відступлення може бути право вимоги кредитора у зобов'язанні за відсутності у нього будь-яких обов'язків перед іншою стороною в даному зобов'язанні (тобто не обумовлене зустрічним виконанням), а вимога, що відступається, повинна бути дійсною та безспірною.

Відповідно до ст. 190 Цивільного кодексу України, майном як особливим об'єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки. Майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами.

Тобто, майнове право, яке відступається, є по суті, індивідуалізованим майном, яке передається у власність новому кредитору.

Таким чином, в договорі відступлення права вимоги має бути чітко визначено конкретну вимогу, яка передається новому кредитору, і зазначено зобов'язання, з якого воно виникло, тобто узгоджений предмет відступлення.

Відповідно до п. 1.2 Договору № 15/9 від 09.01.2014, новий кредитор одержує право (замість первісного кредитора) отримувати від боржника орендну плату, платежі за комунальні послуги, які не входять до складу орендної плати, в тому числі вимагати належного виконання зобов'язань за основним договором.

Однак, із викладених у вказаному Договорі умов неможливо визначити, які саме вимоги (зокрема, їх розмір, період нарахування) були передані Товариству з обмеженою відповідальністю «Діамед», тобто у договорі не визначено обсяг переданих прав вимоги до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЦ Україна», зокрема, щодо періоду нарахування орендних платежів та періоду відшкодування житлово-комунальних послуг, а отже, і загального розміру переданих вимог.

Як встановлено судом, Договір про відступлення права вимоги № 15/9 був підписаний та скріплений печатками представниками сторін 09.01.2014.

У позовній заяві позивач зазначив, що станом на 17.11.2014 (дата укладення Договору про відступлення права вимоги № 17) заборгованість відповідача становила 396139 грн. 56 коп. зі сплати орендних платежів, 42160 грн. 17 коп. з відшкодування витрат за спожиту електроенергію за квітень - листопад 2014 року та 16109 грн. 48 коп. з відшкодування витрат з теплопостачання за січень - квітень та листопад 2014 року.

Однак, позивачем не надано суду доказів, які б підтверджували, яка заборгованість (розмір та період) існувала у відповідача станом саме на дату підписання Договору про відступлення права вимоги № 15/9 від 09.01.2014.

Суд звертає увагу на те, що відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу прав.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 02.10.2012 у справі 3-42гс12.

Втім, ані позивачем, ані третіми особами не надано суду доказів у підтвердження існування дійсної вимоги до відповідача (її розміру, періоду нарахування) на момент переходу прав.

При цьому, суд зазначає, що предметом відступлення права вимоги може бути як право вимоги щодо обов'язку, строк виконання якого настав, так і обов'язку, строк виконання якого настане у майбутньому.

Однак, не може бути предметом відступлення права вимоги та вимога, яка не існувала на момент переходу права.

Так, не можна відступити право вимоги щодо сплати у майбутньому орендних та інших платежів (невизначена вимога) за укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю «ДЦ Україна» та Споживчим товариством «Діамед» Договором оренди нежитлового приміщення № 14/07 від 01.07.2013, оскільки на момент відступлення прав орендар (відповідач) ще не користувався об'єктом оренди та у нього не виникло обов'язку сплачувати орендні та інші платежі. Крім того, договір оренди може бути розірваний у будь-який момент.

Водночас, передавати право вимоги на отримання орендних платежів за період фактичного користування орендарем майном, за якими строк оплати наступить у майбутньому, є можливим та законним.

В той же час, звертаючись із позовом до суду Товариство з обмеженою відповідальністю «Діамед-1» просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЦ Україна», зокрема, заборгованість зі сплати орендних платежів за Договором оренди нежитлового приміщення № 14/07 від 01.07.2013 у розмірі 488155 грн. 01 коп. за період з квітня 2014 року по лютий 2015 року, заборгованість з відшкодування витрат за електроенергію у розмірі 47050 грн. 54 коп. за період з березня 2014 року по грудень 2014 року, заборгованість з відшкодування витрат на теплопостачання у розмірі 22701 грн. 56 коп. за загальній період з січня 2014 року по січень 2015 року.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що сторони у Договорі про відступлення права вимоги № 15/9 від 09.01.2014 не визначили обсяг переданого права вимоги Товариству з обмеженою відповідальністю «Діамед», тобто, не досягли згоди щодо предмету договору, що відповідно свідчить про недосягнення сторонами згоди за всіма істотними умовами договору.

Щодо доводів позивача з приводу того, що у випадку невизначення обсягу переданих прав за договором про відступлення права вимоги, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав (що передбачено ст. 514 Цивільного кодексу України), суд зазначає, що вказана норма закону жодним чином не звільняє сторін від обов'язку індивідуалізувати предмет договору цесії та не передбачає права сторін на передачу невизначених прав вимоги, які виникнуть у майбутньому.

Відповідно до правової позиції, викладеної у п. 2.6 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» від 29.05.2013 № 11, не вважаються вчиненими правочини (укладеними господарські договори), в яких (за якими): відсутні передбачені законом умови, необхідні для їх укладення (не досягнуто згоди за всіма істотними для даного правочину умовами); не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства необхідна його передача; не здійснено державну реєстрацію або нотаріальне посвідчення, необхідні для його вчинення, тощо. Визначення договору як неукладеного може мати місце на стадії укладення договору, а не за наслідками виконання його сторонами. Отже, якщо дії сторін свідчать про те, що оспорюваний договір фактично було укладено, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності його вимогам закону; це правило не стосується випадків, коли для вчинення правочину необхідні його державна реєстрація або нотаріальне посвідчення, оскільки за відсутності відповідної реєстрації чи посвідчення договір в будь-якому разі не вважається укладеним.

Суд зазначає, що Договір про відступлення права вимоги № 15/9 від 09.01.2014 не передбачає будь-якого виконання зі сторони цесіонарія, так як п. 2.1 вказаного договору передбачено безоплатність відступлення права вимоги, а єдиним обов'язком цедента є передання новому кредитору всіх документів, які засвідчують права, що передаються, та інформації, яка є важливою для їх здійснення (п. 3.1 Договору), водночас відповідно до пояснень позивача, поданих до відділу діловодства суду 17.04.2015, єдиним достатнім документом, який підлягав передачі при укладенні договорів відступлення є копія договору оренди та акту прийому-передачі майна. З огляду на викладене, суд не може дійти висновку щодо вчинення Споживчим товариством «Діамед» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Діамед» дій щодо фактичного виконання Договору про відступлення права вимоги № 15/9 від 09.01.2014, які б свідчили про розуміння ними (погодження) обсягу переданої вимоги.

Зважаючи на вищевикладене, враховуючи відсутність у Договорі про відступлення права вимоги № 15/9 від 09.01.2014 передбаченої законом істотної умови, а саме щодо предмету договору, суд дійшов висновку щодо неукладення Споживчим товариством «Діамед» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Діамед» Договору про відступлення права вимоги № 15/9 від 09.01.2014.

Щодо Договору про відступлення права вимоги № 17 від 17.11.2014, підписаного та скріпленого печатками представниками Товариства з обмеженою відповідальністю «Діамед» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Діамед-1», судом встановлено такі обставини.

Як встановлено судом, 17.11.2014 представниками Товариства з обмеженою відповідальністю «Діамед» (первісний кредитор) та Товариства з обмеженою відповідальністю «Діамед-1» (новий кредитор) підписано та скріплено печатками Договір про відступлення права вимоги № 17, відповідно до умов якого первісний кредитор передає новому кредитору, а новий кредитор приймає право вимоги, що належить первісному кредитору, і стає кредитором за Договором про відступлення права вимоги № 15/9 від 09.01.2014 (основний договір), предметом якого є право вимоги за Договором оренди нежитлового приміщення № 14/07 від 01.07.2013 (первісний договір), укладеним між Споживчим товариством «Діамед» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ДЦ Україна» (боржник).

Згідно зі ст. 514 Цивільного кодексу України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

З огляду на те, що суд дійшов висновку про неукладення Договору про відступлення права вимоги № 15/9 від 09.01.2014, до Товариства з обмеженою відповідальністю «Діамед» не перейшло право вимоги від Споживчого товариства «Діамед» на отримання орендних (та інших) платежів за Договором оренди нежитлового приміщення № 14/07 від 01.07.2013, укладеним з Товариством з обмеженою відповідальністю «ДЦ Україна».

Таким чином, на момент укладення Договору про відступлення права вимоги № 17 від 17.11.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Діамед» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Діамед-1», відповідно до умов якого новий кредитор приймає право вимоги, що належить первісному кредитору, і стає кредитором за Договором про відступлення права вимоги № 15/9 від 09.01.2014 (основний договір), Товариство з обмеженою відповідальністю «Діамед» (цедент) не володіло таким правом вимоги до боржника.

Згідно зі статтею 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України.

Відповідно до частин 1 статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

З огляду на те, що Договором про відступлення права вимоги № 17 від 17.11.2014 передбачена передача цедентом права вимоги, яке йому не належить, суд дійшов висновку, що Договір про відступлення права вимоги № 17 від 17.11.2014 укладений з порушенням норм цивільного законодавства України, оскільки його зміст суперечить вимогам ст.ст. 203, 317 та 514 Цивільного кодексу України.

Пункт 1 частини 1 статті 83 Господарського процесуального кодексу України передбачає право господарського суду визнати недійсним повністю чи в певній частині пов'язаний із предметом спору договір, який суперечить законодавству. У даному випадку мається на увазі ситуація, коли визнання недійсним договору не є предметом позову, тобто позовна вимога не полягає у визнанні договору недійсним. Договір повинен бути лише пов'язаним із предметом спору, тобто позовна вимога ґрунтується на договорі, що його суд може визнати недійсним з власної ініціативи

Відповідно до правової позиції, викладеної у п. 2.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» від 29.05.2013 № 11, якщо, вирішуючи господарський спір, суд встановить, що зміст договору, пов'язаного з предметом спору, суперечить законодавству, чинному на момент укладення договору, він, керуючись пунктом 1 частини першої статті 83 ГПК, вправі за власною ініціативою визнати цей договір недійсним повністю або у певній частині із застосуванням за необхідності й наслідків визнання недійсним нікчемного правочину (абзац другий частини п'ятої статті 216 ЦК України). Реалізація господарським судом цього права здійснюється незалежно від наявності відповідного клопотання сторони (на відміну від припису пункту 2 частини першої тієї ж статті ГПК).

З огляду на вищевикладене, враховуючи, що Договір про відступлення права вимоги № 17 від 17.11.2014 суперечить вимогам ст. ст. 203, 317 та 514 Цивільного кодексу України, з урахуванням положень п. 1 ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку про визнання Договору про відступлення права вимоги № 17 від 17.11.2014 недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 236 Цивільного кодексу України, нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Зважаючи на те, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Діамед-1» про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЦ Україна» заборгованості зі сплати орендних та інших платежів за Договором оренди нежитлового приміщення № 14/07 від 01.07.2013 ґрунтуються на положеннях Договору про відступлення права вимоги № 17 від 17.11.2014, який судом визнається недійсним, у зв'язку з чим у позивача відсутнє право вимагати від відповідача сплати орендних платежів у розмірі 488155 грн. 01 коп. за період з квітня 2014 року по лютий 2015 року, заборгованості з відшкодування витрат за електроенергію у розмірі 47050 грн. 54 коп. за період з березня 2014 року по грудень 2014 року, заборгованості з відшкодування витрат на теплопостачання у розмірі 22701 грн. 56 коп. за загальній період з січня 2014 року по січень 2015 року; пеню у розмірі 48508 грн. 29 коп., 3% річних у розмірі 7322 грн. 30 коп. та інфляційні втрати у розмірі 53118 грн. 38 коп. за загальний період з 01.02.2014 по 01.02.2015, - суд відмовляє у позові Товариства з обмеженою відповідальністю «Діамед-1».

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. 43, ч. 1 ст. 49, ст.ст. 82, 82-1, п. 1 ч. 1 ст. 83, ст.ст. 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Визнати недійсним Договір про відступлення права вимоги № 17 від 17.11.2014, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Діамед-1» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Діамед».

2. У позові відмовити.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання, протягом 10 днів з дня складання повного рішення, апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено: 21.09.2015

Головуючий суддя І.М. Отрош

судді К.І. Головіна

А.М. Селівон