донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

23.09.2015 справа №908/1963/15-г

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: суддівОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3

за участю представників сторін:
від позивача:ОСОБА_4 за довіреністю
від відповідача: Не зявився
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Азовелектросталь», м. Маріуполь
на рішення господарського судуЗапорізької області
від02.06.2015р.
по справі№908/1963/15-г (суддя: Носівець В.В.)
за позовомПублічного акціонерного товариства «Науково-виробниче акціонерне товариство «ВНДІкомресормаш», м. Суми
до Приватного акціонерного товариства «Азовелектросталь», м. Маріуполь
простягнення 16 245,00 грн.

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство «Науково-виробниче акціонерне товариство «ВНДІкомресормаш», м. Суми (далі «Позивач») звернулось до господарського суду Запорізької області з позовом про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Азовелектросталь», м. Маріуполь (далі «Відповідач») заборгованості в сумі 16 245,00 грн..

Рішенням господарського суду Запорізької області від 02.06.2015 року у справі №908/1963/15-г позовні вимоги було задоволено в повному обсязі.

Стягнуто з приватного Приватного акціонерного товариства «Азовелектросталь», м. Маріуполь () на користь Публічного акціонерного товариства «Науково-виробниче акціонерне товариство «ВНДІкомресормаш», м. Суми () 16 245,00 грн. (шістнадцять тисяч двісті сорок пять грн. 00 коп.) основного боргу, 1 827,00 грн. (одну тисячу вісімсот двадцять сім грн. 00 коп.) судового збору.

Не погодившись з прийнятим рішенням Відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій рішення господарського суду Запорізької області від 02.06.2015 року у справі №908/1963/15-г просить скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити Публічному акціонерному товариству «Науково-виробниче акціонерне товариство «ВНДІкомресормаш» в задоволені позову в повному обсязі.

Заявник апеляційної скарги вважає, що при ухваленні рішення судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, неповно зясовані та досліджені обставини справи, які мають значення для справи, на підставі чого рішення підлягає скасуванню.

Сторони апеляційним судом були належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду апеляційної скарги.

Позивач у судовому засіданні просив спірне рішення місцевого суду залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

Представник Відповідача в судове засідання не зявився, проте надіслав до суду клопотання в якому просить відкласти розгляд справи №908/1963/15-г на іншу дату.

Відповідно до статей 44, 811 Господарського процесуального кодексу України здійснено фіксацію судового процесу технічними засобами та складено протокол судового засідання.

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до ст. 4-3, 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести певними засобами доказування ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

На підставі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає рішення господарського суду винесеним з дотриманням норм матеріального права та процесуального права, а апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Між Публічним акціонерним товариством «Науково-виробниче акціонерне товариство «ВНДІкомресормаш» (Постачальник) та Приватним акціонерним товариством «Азовелектросталь» (Покупець) був укладений договір № 11 АЄСсн від 10.01.2013 р. ( далі Договір ), предмет якого передбачає, що Постачальник зобовязується поставити, а Покупець прийняти та оплатити його вартість.

На виконання умов Договору Позивач поставив Відповідачу товар на загальну суму 84737,40 грн.

Про факт поставки Відповідачу обумовлених договором та специфікацією до цього договору олії Компреол С свідчать видаткові накладні (а.с. 11-20), податкові накладні (а.с. 42-52) та довіреності (а.с. 21-30), як доказ отримання Відповідачем обумовленого товару.

На оплату отриманої олії Компреол С Відповідачу виставлені рахунки-фактури (арк.с. 53-61).

Відповідач зобовязання щодо оплати отриманої продукції в установлені договором строки та розмірі належним чином не виконав, стпативши лише частину вартості товару у розмірі 68 492,40 грн., внаслідок чого утворилась заборгованість.

У звязку з порушенням Відповідачем зобовязань за Договором, на його адресу 17.02.2015 р. та 19.02.2015 р. спрямовані претензія вих. № 04/09-002405 від 16.02.2015 р. та лист-вимога вих. № 04/09-002595 від 19.02.2015 р. з вимогою протягом семи днів з дня отримання зазначених претензії та листа-вимоги здійснити погашення заборгованості у розмірі 16 245,00 грн., однак Відповідач не надав відповідь на зазначені лист та претензію, борг не сплатив.

Згідно ст.ст. 11, 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають зокрема з договорів. Аналогічні положення встановлені і в ст.ст. 173-175 Господарського кодексу України.

Приписами ст. 629 ЦК України встановлено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Як підставою для скасування рішення суду першої інстанції апелянт зазначає , що відповідно до умов п. 4.3 Договору Постачальник разом із товаром передає наступні документи (в оригіналі):

- рахунок-фактуру,

- податкову накладну,

- сертифікат якості заводу виробника,

- видаткову накладну,

- товарно-транспортну накладну,

та зауважує на тому, що Постачальником не був наданий сертифікат якості заводу виробника, що не було взято до уваги судом першої інстанції та призвело до ухвалення незаконного рішення, зокрема, необґрунтованому стягненню з Відповідача грошових коштів у розмірі 16 245,00 грн.

Згідно п. 14 Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання за якістю від 25.04.1966р. №П-7, приймання продукції по якості і комплектності виробляється у точній відповідності зі стандартами, технічними умовами, основними й особливими умовами постачання, іншими обов'язковими для сторін правилами, а також по супровідним документам, що засвідчують якість і комплектність продукції що поставляється (технічний паспорт, сертифікат, посвідчення про якість, рахунок-фактура, специфікація тощо). Відсутність зазначених супровідних документів або деяких з них не припиняє приймання продукції. У цьому випадку складається акт про фактичну якість і комплектність продукції, що надійшла, і в акті вказується, які документи відсутні.

Відповідач не заперечує проти отримання від Позивача товару, однак відповідних актів, з яких вбачалося б про відсутність певних документів чи доказів наявності будь-яких заперечень під час отримання товару (відсутність сертифіката якості заводу виробника), у відповідності до цієї Інструкції, Відповідачем не надано, що спростовує його твердження про не отримання від Позивача повного пакету документів відповідно умовам Договору.

Згідно ч. 1 ст. 666 Цивільного кодексу України, якщо продавець не передає покупцеві приналежності товару та документи, що стосуються товару та підлягають переданню разом з товаром відповідно до договору купівлі-продажу або актів цивільного законодавства, покупець має право встановити розумний строк для їх передання.

Якщо приналежності товару або документи, що стосуються товару, не передані продавцем у встановлений строк, покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу та повернути товар продавцеві (ч. 2 ст. 666 Цивільного кодексу України).

Виходячи зі змісту статей 688 та 690 Цивільного кодексу України, товари, від яких покупець відмовився, повинні прийматися ним за відповідальне зберігання.

Матеріали справи не містять доказів відмови від продукції та прийняття її у встановленому порядку на відповідальне зберігання.

Тому суд вважає, що продукція за договором була поставлена Відповідачем у відповідності до його умов та з усіма документами, визначеними у цьому Договорі та умовах специфікації.

Крім того, апелянт зазначає, що судом першої інстанції було незаконно відмовлено в задоволені заяви Відповідача про відстрочку виконання рішення від 21.05.2015 року (арк. с. 73).

Згідно із п. 6 ст. 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Вирішуючи питання про відстрочку виконання рішення господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, скрутний матеріальний стан, зокрема, стосовно юридичної особи наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення.

Заяву про відстрочення виконання рішення суд відхилив, оскільки не визнав наведені відповідачем обставини виключними для застосування приписів пунктів 6 статті 83 ГПК України при прийнятті рішення.

Судова колегія вважає, що судом першої інстанції правомірно відмовлено в задоволені зазначеної заяви Відповідача, оскільки обовязки по оплаті отриманого товару виконувалися не належним чином. Термін відстрочення не є обґрунтованим певними обставинами, оскільки заявник не надав доказів на підтвердження доводів, що впродовж терміну відстрочення поліпшиться його господарська діяльність та фінансове становище.

Враховуючи фінансові та інші інтереси обох сторін спору, ступінь вини Відповідача у виникненні спору, знецінення національної валюти, економічну кризу в країні, суд дійшов висновку про відхилення заяви Відповідача.

Проаналізувавши матеріали та обставини справи, посилаючись на вищевикладені норми, колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду визнає рішення господарського суду Запорізької області від 02.06.2015 року у справі №908/1963/15-г законним та обґрунтованим.

Оскільки доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що під час розгляду справи місцевим господарським суд допущені порушення норм матеріального або процесуального права, які передбачені ст.ст. 103, 104 ГПК України як підстави для скасування рішення, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає за необхідне відхилити апеляційну скаргу.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Азовелектросталь», м. Маріуполь залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Запорізької області від 02.06.2015 року у справі №908/1963/15-г залишити без змін.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3