КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" вересня 2015 р. Справа№ 925/2018/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко О.В.

суддів: Тарасенко К.В.

Мартюк А.І.

при секретарі Філімоновій І.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Прокурора Городищенського району Черкаської області

на рішення господарського суду Черкаської області від 22.12.2014 р. (повне судове рішення складено 09.02.2015р.)

у справі №925/2018/14 (суддя - Потапенко В.В.)

за позовом Прокурора Городищенського району Черкаської області в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції України у Черкаській області

до Комунального підприємства "Комунальник" Городищенської міської ради

про стягнення 712 164 грн. 87 коп.

СУТЬ СПОРУ ТА СКАРГИ:

На розгляд Господарського суду Черкаської області передані позовні вимоги Прокурора Городищенського району Черкаської області в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції України у Черкаській області до Комунального підприємства "Комунальник" Городищенської міської ради про стягнення з Комунального підприємства "Комунальник" на користь держави в особі Державної екологічної інспекції України у Черкаській області шкоду, заподіяну незаконним видобуванням надр, у сумі 712 164 грн. 87 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач, як водокористувач, в порушення вимог ст. 19,21,23 Кодексу про надра протягом періоду з 05.09.2012 року по 23.05.2013 рік здійснив забір 66 851,11 куб.м. підземних прісних вод, які є корисними копалинами загальнодержавного значення, без спеціального дозволу (ліцензії) на користування надрами та дозволу на спеціальне водокористування. Внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів відповідач заподіяв державі збитки в розмірі 712 164,87 грн., які відповідно до ст. 68 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» мають бути ним відшкодовані.

Рішенням господарського суду Черкаської області від 22.12.2014 р. у позові відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Прокурор Городищенського району Черкаської області звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Черкаської області від 22.12.2014 р. по справі №925/2018/14 та прийняти нове рішення про задоволення позову.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення Господарського суду Черкаської області прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, з недоведеністю обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків, викладених у рішенні обставинам справи.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 09.04.2015 рішення господарського суду Черкаської області скасовано, прийнято нове рішення про задоволення позову шляхом стягнення з КП "Комунальник" Городищенської міської ради на користь держави в особі Державної екологічної інспекції України у Черкаській області 712164,87 грн. шкоди, завданої внаслідок незаконного користування надрами.

Постановою Вищого господарського суду України від 09.06.15р. касаційну скаргу КП "Комунальник" Городищенської міської ради задоволено частково, постанову Київського апеляційного господарського суду від 09.04.2015 у справі №925/2018/14 скасовано та передано справу на новий розгляд до Київського апеляційного господарського суду.

Ухвалою Київського апеляційного Господарського суду від 22.06.15р. справу №925/2018/14 прийнято до свого провадження колегією суддів у складі головуючий суддя Тищенко О.В., судді Іоннікова І.А., Шаптала Є.Ю. та призначено розгляд справи на 07.07.15р.

Розгляд справи неодноразово відкладався, а склад колегії суддів неодноразово змінювався з підстав передбачених процесуальним законодавством.

Розпорядженням Секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 15.09.2015р., враховуючи вихід судді Тарасенко К.В. з відпустки, змінено склад колегії суддів: головуючий суддя - Тищенко О.В., судді Тарасенко К.В., Мартюк А.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 15.09.2015 року апеляційну скаргу прийнято до розгляду у відповідному складі суддів.

Прокурор в судовому засіданні апеляційної інстанції вимоги апеляційної скарги підтримав, просив апеляційну скаргу задовольнити, рішення Господарського суду Черкаської області від 22.12.2014 р. у справі № 925/2018/14 скасувати, прийняти нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційної інстанції заперечував проти доводів апелянта, викладених в апеляційній скарзі, просив суд відмовити в задоволенні скарги та залишити без змін оскаржуване рішення місцевого господарського суду.

Представник позивача в судове засідання 15.09.2015 року не з'явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги.

Стаття 22 ГПК України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Явка в судове засідання представників сторін -це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 77 ГПК України у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Застосовуючи згідно з частиною 1 статті 4 ГПК України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов'язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989).

Враховуючи, що наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об'єктивного розгляду справи, судова колегія визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу у відсутності представника позивача.

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу, також апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення господарського суду у повному обсязі.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, наявні матеріали справи та заслухавши пояснення прокурора та представника відповідача, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, Київський апеляційний господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи 4 вересня 2012р. Державною екологічною інспекцією у Черкаській області була проведена планова перевірка дотримання відповідачем вимог природоохоронного законодавства, за наслідками якої складено акт перевірки, згідно якого спеціальний дозвіл на користування надрами (підземними водами) відсутній, первиннооблікова документація по формі ПОД-11, ПОД-12 ведеться встановленої форми.

7 вересня 2012р. старшим інспектором з охорони навколишнього природного середовища Черкаської області Колісниченко В.І. внесено припис №358, згідно якого відповідачу було приписано отримати спеціальний дозвіл на користування надрами (підземними водами).

23.05.2013р. Державною екологічною інспекцією було проведено позапланову перевірку дотримання відповідачем вимог природоохоронного законодавства, за наслідками якої складено відповідний акт перевірки. За результатами перевірки встановлено, що відповідачем не виконано пункт 3 припису від 07.09.2012 - не отримано спеціальний дозвіл на користування надрами (підземними водами).

29.05.2013р. державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища Черкаської області Боровиком С.С. внесено припис №90, згідно якого відповідачу було приписано отримати спеціальний дозвіл на користування надрами (підземними водами) до 01.11.2013р., надати довідку про кількість забраної води із свердловин у період з 05.09.2012р. по 23.05.2013р.

Відповідач листом від 27.06.2013 №175 повідомив, що кількість забраної води із свердловин у період з 05.09.2012р. по 23.05.2013р. складає 66851,11куб.м.

Державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища Черкаської області Бицак О.В. проведено розрахунок розміру збитків, обумовлених самовільним використанням водних ресурсів при відсутності дозвільних документів (спеціального дозволу (ліцензії) на користування надрами (підземними водами). При розрахунку збитків було застосовано Методику розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, затверджену наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 20.07.2009 року №389 та зареєстровану Міністерством юстиції 14.08.2009 року №767/16783 (далі - Методика). Згідно проведеного розрахунку розмір збитків становить 712164 грн. 87 коп.

5 березня 2009 р. Державним управлінням охорони навколишнього природного середовища в Черкаській області було видано дозвіл на спеціальне водокористування №Укр 4725-А/Чрк з терміном дії з 05.03.2009р. по 31.12.2013р., характеристика водокористування - для водопостачання населення, підприємств, організацій м. Городище, і водовідведення. Згідно даного дозволу, водокористування дозволяється при дотриманні окремих умов, які відповідачем у спірному періоді не перевищувались.

З довідки відповідача від 27.06.2013 №175 вбачається, що кількість забраної води із свердловин у період з 05.09.2012р. по 23.05.2013р. складає 66851,11куб.м., тобто 256,13куб.м. на добу.

Оглянувши журнал обліку водоспоживання (водовідведення) ПОД-11 за 2013 рік судом встановлено, що перевищення водозабору підземних вод у розмірі 300куб.м. на добу до 23.05.2013 року з боку відповідача не було.

У акті перевірки від 04.09.2012 зазначено, що первиннооблікова документація по формі ПОД-11, ПОД-12 ведеться встановленої форми, у акті перевірки від 23.05.2013 взагалі не згадується про журнал обліку водоспоживання (водовідведення) ПОД-11. Не зазначено у даних актах, що перевіряючий на підставі записів у вказаному журналі встановив факт перевищення водозабору підземних вод у розмірі 300куб.м. на добу. У процесі судового розгляду справи ані прокурором, ані позивачем по справі не спростовано використання відповідачем у вказаний період водних ресурсів для господарсько-питних потреб в обсязі, що не перевищував 300куб.м. на добу.

29.07.2014р. до прокуратури Черкаської області від Державної екологічної інспекції у Черкаській області надійшла заява, в якій зазначено про факт самовільного використання, тобто без дозволу на користування надрами, підземних прісних вод комунальним підприємством "Комунальник" Городищенської міської ради в період часу з 05.09.2012р. по 23.05.2013р., що призвело до незаконного видобування корисних копалин загальнодержавного значення, а саме підземних прісних вод в кількості 66851,11 метрів кубічних.

Комунальне підприємство "Комунальник", маючи в наявності лише дозвіл на спеціальне водокористування з терміном дії з 05.03.2009р. до 31.12.2013р., в період часу з 05.09.2012р. по 23.05.2013р. видобув та в подальшому реалізував третім особам (населенню) 66851,11 метрів кубічних прісних підземних вод (надр), які згідно Переліку корисних копалин загальнодержавного та місцевого значення, затвердженого постановою КМ України №827 від 12.12.1994р., відносяться до корисних копалин загальнодержавного значення.

5 вересня 2014р. директору підприємства ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.240 КК України. Досудовим слідством встановлено, що ОСОБА_5, перебуваючи на посаді директора комунального підприємства "Комунальник" Городищенської міської ради в період часу з 05.07.2012 року по 12.12.2013 року, розташованого за адресою: Черкаська область, м. Городище, вул. Героїв Чорнобиля, 22-а, діючи в інтересах підприємства, самовільно, без передбаченого дозволу на користування надрами, всупереч вимогам ст.ст.16,23,56 Кодексу України про надра, не виконавши припис Державної екологічної інспекції Черкаської області, складений за результатами перевірки господарської діяльності КП "Комунальник", в період часу з 05.09.2012р. по 23.05.2013р. видобув та в подальшому реалізував третім особам (населенню) 66851,11 метрів кубічних прісних підземних вод (надр), які згідно Переліку корисних копалин загальнодержавного та місцевого значення, затвердженого постановою КМ України №827 від 12.12.1994р., відносяться до корисних копалин загальнодержавного значення, тим самим своїми протиправними діями завдав збитків державі в розмірі 712164 грн. 87 коп.

Вироком Городищенського районного суду Черкаської області від 17.09.2014р. в даному кримінальному провадженні затверджено угоду про визнання винуватості між обвинуваченим ОСОБА_5 та прокурором. ОСОБА_5 засуджено за ч.2 ст.240 КК України до 1 року обмеження волі та на підставі ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з 1 річним іспитовим терміном.

Згідно акту перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства від 23.05.2013р. держінспектором з охорони навколишнього природного середовища в присутності директора КП "Комунальник" ОСОБА_5 проведена позапланова перевірка дотримання вимог природоохоронного законодавства та припису від 07.09.2012 №358. За результатами проведеної перевірки вказано про неотримання підприємством спеціального дозволу на користування надрами (підземними водами).

Разом з тим, 23.05.2013р. державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища Черкаської області складено протокол про адміністративне правопорушення №005429 відносно директора КП "Комунальник" ОСОБА_5 за ст.188-5 КУпАП за невиконання законних розпоряджень чи приписів, інших законних вимог посадових осіб органів, які здійснюють державний контроль у галузі охорони навколишнього природного середовища, використання природних ресурсів, радіаційної безпеки або охорону природних ресурсів.

28.05.2013р. державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища Черкаської області винесено постанову №005250 про накладення адміністративного стягнення, а 10.06.2013р. згідно квитанції №201 штраф сплачено в повному обсязі.

29.05.2013р. державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища Черкаської області повторно внесено припис №90, за змістом якого підприємству необхідно отримати дозвіл на користування надрами в строк до 01.11.2013р. з метою усунення порушень природоохоронного законодавства, виявлених під час перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства 23.05.2013р.

Згідно довідки Державної екологічної інспекції у Черкаській області №03-06/388 від 13.02.2015 відсутність спеціального дозволу на користування надрами (підземними водами) у даного суб'єкта господарювання зафіксовано в акті перевірки інспекції 04.09.2012 р., де зазначено, що ліміт забору підземної води складає 531,2 метрів кубічних на добу.

Оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному і об'єктивному дослідженні в судових засіданнях з урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи їх взаємний зв'язок, Київський апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення суду першої інстанції прийнято з дотриманням норм матеріального і процесуального права, є законним і обґрунтованим з наступних підстав.

Згідно преамбули Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» охорона навколишнього природного середовища, раціональне використання природних ресурсів, забезпечення екологічної безпеки життєдіяльності людини - невід'ємна умова сталого економічного та соціального розвитку України.

З цією метою Україна здійснює на своїй території екологічну політику, спрямовану на збереження безпечного для існування живої і неживої природи навколишнього середовища, захисту життя і здоров'я населення від негативного впливу, зумовленого забрудненням навколишнього природного середовища, досягнення гармонійної взаємодії суспільства і природи, охорону, раціональне використання і відтворення природних ресурсів.

Відносини у галузі охорони навколишнього природного середовища в Україні регулюються цим Законом, а також земельним, водним, лісовим законодавством, законодавством про надра, про охорону атмосферного повітря, про охорону і використання рослинного і тваринного світу та іншим спеціальним законодавством. (ст. 2 Закону)

Відповідно до статті 38 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" використання природних ресурсів в Україні здійснюється в порядку загального і спеціального використання природних ресурсів.

В порядку спеціального використання природних ресурсів громадянам, підприємствам, установам і організаціям надаються у володіння, користування або оренду природні ресурси на підставі спеціальних дозволів, зареєстрованих у встановленому порядку, за плату для здійснення виробничої та іншої діяльності, а у випадках, передбачених законодавством України, - на пільгових умовах.

Статтею 1 Водного кодексу України визначено, що забір води - це вилучення води з водного об'єкта для використання за допомогою технічних пристроїв або без них. В той же час, забір води з водних об'єктів із застосуванням споруд або технічних пристроїв, використання води та скидання забруднюючих речовин у водні об'єкти, включаючи забір води та скидання забруднюючих речовин із зворотними водами із застосуванням каналів є спеціальним водокористуванням згідно з ч. 1 ст. 48 Водного кодексу України.

В силу п. 9 ч. 1 ст. 44, ст. 49 Водного кодексу України водокористувачі зобов'язані здійснювати спеціальне водокористування лише за наявності дозволу.

Порядок погодження та видачі дозволів на спеціальне водокористування затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 13.03.2002р. № 321.

Частиною 2, 3 ст. 2 Водного кодексу України передбачено, що водні відносини в Україні регулюються цим Кодексом, Законом України "Про охорону навколишнього природного середовища" та іншими актами законодавства. Земельні, гірничі, лісові відносини, а також відносини щодо використання та охорони рослинного і тваринного світу та об'єктів природно-заповідного фонду, атмосферного повітря, виключної (морської) економічної зони та континентального шельфу України, що виникають під час користування водними об'єктами, регулюються відповідним законодавством України.

Таким чином, норма ст. 2 ВК України містить посилання на гірничі відносини, які виникають під час користування водними об'єктами та регулюються відповідним законодавством України. Відтак, водні відносини в Україні регулюються не лише Водним кодексом України, а і іншим законодавством, зокрема Кодексом України про надра.

Відповідно до ст. 1 Кодексу України про надра, надра - це частина земної кори, що розташована під поверхнею суші та дном водоймищ і простягається до глибин, доступних для геологічного вивчення та освоєння.

Згідно зі ст. 6 Кодексу України про надра, корисні копалини за своїм значенням поділяються на корисні копалини загальнодержавного та місцевого значення. Віднесення корисних копалин до корисних копалин загальнодержавного і місцевого значення здійснюється Кабінетом Міністрів України за поданням спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з геологічного вивчення та забезпечення раціонального вивчення та забезпечення раціонального використання надр.

Відповідно до Переліку корисних копалин загальнодержавного та місцевого значення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 827 від 12.12.1994р., підземні прісні води відносяться до корисних копалин загальнодержавного значення. Визначення корисних копалин як копалин загальнодержавного чи місцевого значення поширює на них відповідний режим правового регулювання.

Надра надаються у користування зокрема для видобування корисних копалин (ст. 14 Кодексу України про надра).

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Кодексу України про надра, надра надаються у користування підприємствам, установам, організаціям і громадянам лише за наявності у них спеціального дозволу на користування ділянкою надр.

За приписами ст. 21 Кодексу України про надра (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) надра у користування для видобування прісних підземних вод надаються без надання гірничого відводу на підставі спеціальних дозволів, що видаються після попереднього погодження з органами Міністерства охорони навколишнього природного середовища України, Державного комітету України по нагляду за охороною праці та Міністерства охорони здоров'я України на місцях.

Статтею 23 Кодексу України про надра закріплено право землевласників і землекористувачів в межах наданих їм земельних ділянок без спеціальних дозволів та гірничого відводу видобувати для своїх господарських і побутових потреб підземні води для власних господарсько-побутових потреб, нецентралізованого та централізованого (крім виробництва фасованої питної води) господарсько-питного водопостачання, за умови що продуктивність водозаборів підземних вод не перевищує 300 кубічних метрів на добу.

Отже, реалізація землекористувачами або землевласниками права видобувати підземні води без спеціального дозволу, передбаченого статтею 23 Кодексу України про надра, можлива за наявності певних умов: по-перше, при наявності права на земельну ділянку, по-друге, при видобуванні води з метою її використання для власних господарсько-побутових потреб, нецентралізованого та централізованого (крім виробництва фасованої питної води) господарсько-питного водопостачання, по-третє, що обсяг видобування підземних вод з водозаборів не перевищує 300 кубічних метрів на добу.

У свою чергу спеціальний дозвіл на користування надрами дає право на видобування підземних вод, а дозвіл на спеціальне водокористування - право на їх використання.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом у період з 05.09.2012 року по 23.05.2013 відповідачем було здійснено самовільне користування надрами (видобування підземних прісних вод) в об'ємі 66851, 11 тис. куб.м. на території м.Городище з артезіанських свердловин, що підтверджується актами перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства від 04.09.2012 та від 23.05.2013, відомістю обліку води за 2013р., журналом обліку водоспоживання ПОД-11 за 2013р., ліцензією серії АВ №369706 від 25.03.2008, листом КП "Комунальник" від 27.06.2013 №175, довідкою КП "Комунальник" від 25.11.2014 №180, дозволом на спеціальне водокористування від 05.03.2009 №Укр4725-А/Чрк та не заперечується сторонами.

Протягом спірного періоду видобував підземні води з 7 артезіанських свердловин для централізованого господарсько-питного водопостачання населення, підприємств та організацій м.Городище, що є спеціальним водокористуванням, яке здійснювалося за наявності дозволу на спеціальне водокористування від 05.03.2009 №Укр4725-А/Чрк.

Поміж тим здійснивши перевірку відомостей з наявних в матеріалах справи документів, місцевим господарським судом було достовірно встановлено, що загальна продуктивність водозабору в період з 05.09.2012р. по 23.05.2013р. становила 66851,11куб.м., з врахуванням чого добова продуктивність водозабору, тобто добовий обсяг видобутої відповідачем води становив 256,13куб.м., а отже відповідач не перевищував ліміт водокористування на добу, встановлений ст.23 Кодексу України про надра. Тобто в даному випадку у відповідача не було необхідності в отриманні спеціального дозволу на видобуток підземних питних вод.

За приписами статей 68, 69 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність. Відповідальність за порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища несуть особи, винні, зокрема, у самовільному спеціальному використанні природних ресурсів. Підприємства, установи, організації та громадяни зобов'язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України. Шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі.

Таким чином відповідно до статей 68, 69 Закону України від 25 червня 1991 року N 1264-XII "Про охорону навколишнього природного середовища" відшкодування такої шкоди є видом цивільно-правової відповідальності, яка застосовується за нормами ЦК і природоохоронного законодавства, що у свою чергу спростовує доводи апелянта викладені в апеляційній скарзі щодо необхідності використання виключно положень ГК України при вирішенні спору.

Відповідно до статті 65 Кодексу України про надра порушення законодавства про надра тягне за собою дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову і кримінальну відповідальність згідно з законодавством України. Відповідальність за порушення законодавства про надра несуть особи, винні, зокрема, у самовільному користуванні надрами.

Підприємства, установи, організації та громадяни зобов'язані відшкодувати збитки, завдані ними внаслідок порушень законодавства про надра, в розмірах і порядку, встановлених законодавством України (стаття 67 Кодексу України про надра).

Економічні заходи забезпечення охорони навколишнього природного середовища, згідно статті 41 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", передбачають відшкодування в установленому порядку збитків, завданих порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища.

Відшкодування шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства, за своєю правовою природою є відшкодування позадоговірної шкоди, тобто деліктною відповідальністю.

Загальне положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної шкоди втілено у статті 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Підставою деліктної відповідальності є протиправне шкідливе винне діяння особи, яка завдала шкоду. Для відшкодування завданої шкоди необхідно довести такі факти як неправомірність поведінки особи; вина завдавача шкоди; наявність шкоди; причинний зв'язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою.

Наявність всіх зазначених умов є обов'язковим для прийняття судом рішення про відшкодування шкоди. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

В деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов'язок довести наявність шкоди, протиправність (незаконність) поведінки заподіювача шкоди та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяною шкодою. В свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях (діях його працівників) відсутня вина у заподіянні шкоди.

У п 1.3. роз'яснень Вищого арбітражного суду України від 27.06.2001 р. N 02-5/744 «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із застосуванням законодавства про охорону навколишнього природного середовища» зазначено, що вирішуючи спір про відшкодування шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу, господарському суду слід виходити з презумпції вини правопорушника (статті 440 та 442 Цивільного кодексу).

Отже позивач не повинен доводити наявність вини відповідача у заподіянні шкоди навколишньому природному середовищу, навпаки, відповідач повинен довести, що у діях його працівників відсутня вина у заподіянні шкоди.

Проте з огляду на вище встановлені обставини справи колегія суддів вважає, що стороною відповідача було надано достатньо доказів на спростування наявності в його діях ознак протиправної поведінки, оскільки видобуток підземних прісних вод проводився у межах передбачених ст. 23 Кодексу України «Про надра», що у свою чергу не потребує дозволу на спеціальне водокористування, а отже відсутній і самий склад правопорушення, що у свою чергу унеможливлює застосування до відповідача приписів статей 68, 69 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища".

Викладені вище обставини свідчать про відсутність усіх елементів правопорушення, що має наслідком відповідальність у вигляді стягнення збитків.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи викладене, судова колегія погоджується з обґрунтованим висновком суду першої інстанції стосовно відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог.

Щодо доводів апелянта викладених в апеляційній скарзі з приводу того, що вироком Городищенського районного суду Черкаської області від 17.09.2014 у кримінальному провадженні №1-кп/691/104/14 встановлено, що директором КП "Комунальник" ОСОБА_5 вчинено кримінально каране діяння у вигляді незаконного видобування корисних копалин загальнодержавного значення в період часу з 05.09.2012р. по 23.05.2013р., а саме шляхом самовільного (без передбаченого дозволу на користування надрами) видобутку та подальшої реалізації третім особам (населенню) 66851,11куб.м. прісних підземних вод, які згідно Переліку корисних копалин загальнодержавного та місцевого значення, затвердженого постановою КМ України №827 від 12.12.1994р., відносяться до корисних копалин загальнодержавного значення, то в даному випадку у постанові ВГСУ від 09 червня 2015 року справа № 925/2018/14 було чітко зазначено, що за змістом ч.4 ст.35 ГПК України, вироком суду в кримінальному провадженні може встановлюватися виключно преюдиціальний факт про те, чи мало місце певне діяння та чи вчинене воно певною особою, але аж ніяк не факт завдання шкоди внаслідок вчинення такого діяння та конкретний розмір шкоди.

Згідно постанови Пленуму Верховного суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Колегія суддів вважає, що в рішенні суду повністю відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими у судовому засіданні, отже рішення відповідає вимогам чинного законодавства України, ґрунтуються на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Прокурора Городищенського району Черкаської області залишити без задоволення, рішення Господарського суду Черкаської області від 22.12.2014 року по справі № 925/2018/14 залишити без змін.

Матеріали справи № 925/2018/14 повернути до Господарського суду Черкаської області.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Головуючий суддя О.В. Тищенко

Судді К.В. Тарасенко

А.І. Мартюк