КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" вересня 2015 р. Справа№ 911/1688/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Яковлєва М.Л.

суддів: Ільєнок Т.В.

Куксова В.В.

секретар судового засідання - Пугачова А.С.,

за участю представників сторін: згідно протоколу судового засідання від 22.09.2015 року по справі № 911/2116/15 (в матеріалах справи)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "УКРВЕТПРОМПОСТАЧ" на рішення господарського суду Київської області від 30.06.2015 року (оформленого відповідно до ст. 84 ГПК України 13.07.2015 року) по справі № 911/1688/15 (суддя - Карпечкін П.В.)

за позовом державного підприємства "Сумська біологічна фабрика"

до товариства з обмеженою відповідальністю

"УКРВЕТПРОМПОСТАЧ"

про стягнення 7000,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство "Сумська біологічна фабрика" звернулось до господарського суду Київської області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "УКРВЕТПРОМПОСТАЧ" про стягнення 7000,00 грн.

Рішенням господарського суду Київської області від 30.06.2015 року у справі № 911/1688/15 позовні вимоги задоволено в повному обсязі. Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю "Укрветпромпостач" на користь державного підприємства "Сумська біологічна фабрика" 7 000,00 грн. штрафу та 1 827,00 грн. витрат по сплаті судового збору.

Не погоджуючись з рішенням місцевого суду, відповідач, товариство з обмеженою відповідальністю "УКРВЕТПРОМПОСТАЧ", звернувся з апеляційною скаргою до Київського апеляційного господарського суду та просить рішення скасувати та прийняти нове, яким у позові відмовити повністю.

Апеляційну скаргу скаржник мотивує тим, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи та має місце невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого суду обставинам справи.

Відповідно до автоматичного розподілу справ між суддями апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "УКРВЕТПРОМПОСТАЧ" по справі № 911/1688/15 передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді Яковлєва М.Л., суддів Ільєнок Т.В., Куксова В.В.

У зв'язку з перебуванням судді Куксова В.В. у відпустці розпорядженням секретаря палати Київського апеляційного господарського суду від 10.08.2015 року здійснено заміну судової колегії та для розгляду апеляційної скарги по справі № 911/1688/15 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Яковлєв М.Л., судді Ільєнок Т.В. та Тарасенко К.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 10.08.2015 року по справі № 911/1688/15 прийнято апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "УКРВЕТПРОМПОСТАЧ" до провадження та призначено перегляд рішення у судовому засіданні за участю повноважних представників сторін на 22.09.2015 року.

Державним підприємством "Сумська біологічна фабрика" на підставі ст. 96 ГПК України надано до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить у задоволенні апеляційної скарги відповідача на рішення господарського суду Київської області від 30.06.2015 року у справі № 911/1688/15 відмовити повністю, а рішення залишити без змін.

У зв'язку з виходом судді Куксова В.В. з відпустки розпорядженням секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 22.09.2015 року здійснено заміну судової колегії та для розгляду апеляційної скарги по справі № 911/1688/15 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Яковлєв М.Л., судді Куксов В.В. та Ільєнок Т.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 22.09.2015 року по справі № 911/1688/15 прийнято апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "УКРВЕТПРОМПОСТАЧ" до провадження зазначеною колегією.

22.09.2015 року від товариства з обмеженою відповідальністю "УКРВЕТПРОМПОСТАЧ" надійшли документи на виконання вимог ухвали суду.

Представник відповідача був присутнім в судовому засіданні та надав свої пояснення, якими підтримав доводи, що викладені в апеляційній скарзі та просив апеляційну скаргу задовольнити, а рішення господарського суду Київської області скасувати та прийняти нове, яким у позові відмовити повністю.

Представник позивача в судовому засіданні надавав свої пояснення та просив рішення господарського суду Київської області від 30.06.2015 року залишити без змін, а апеляційну скаргу відповідача - без задоволення.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, виступ представників сторін, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення господарського суду Київської області від 30.06.2015 року по справі № 911/1688/15 - слід залишити без змін, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 99 ГПК України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Слід зазначити, що відповідно ст. 101 ГПК України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Згідно ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Договір - це категорія цивільного права, яка визначається як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. До зобов'язань, що виникають з договорів, застосовуються загальні положення про зобов'язання, якщо інше не випливає із закону або самого договору. Як і будь-який правочин, він є вольовим актом, оскільки виражає спільну волю сторін, що втілюється у договорі. Змістом договору є, власне, ті умови, на яких сторони погоджуються виконувати договір, і вони мають дотримуватися взятих на себе зобов'язань.

Стаття 627 ЦК України та стаття 6 цього Кодексу регламентує, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи, 09.04.2013 року між державним підприємством "Сумська біологічна фабрика" (позивач, постачальник) та товариством з обмеженою відповідальністю "Укрветпромпостач" (відповідач, покупець) було укладено договір № 09/04-13 на поставку ветеринарних препаратів (договір, а.с.14-15).

За своєю правовою природою договір, укладений між сторонами, є договором поставки. Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб.

Згідно з пунктом 6.3. договору він вважається укладеним з моменту підписання його сторонами строком на 1 (один) календарний рік та діє до повного виконання взятих на себе зобов'язань до " 09" квітня 2014 року.

На підставі пункту 1.2. договору постачальник надає покупцю товар з оптовою знижкою у розмірі 7% від загальної ціни товару постачальника, яка діє на дату його відвантаження.

Згідно з п.1.3. договору покупець зобов'язується протягом терміну дії договору, з 09.04.2013 року до 09.04.2014 року, придбати у постачальника товарів на суму більше 100 000 грн.

Згідно з п. 3.2. договору передбачений порядок поставки товару шляхом його вибірки покупцем.

Проте, протягом дії договору відповідач зобов'язання з придбання товару на суму понад 100 000 грн., що є передумовою отримання 7% оптової знижки, не виконав, у строк з 09.04.2013 року до 09.04.2014 року відповідач придбав у позивача ветеринарних препаратів на загальну суму тільки 36 582,15 грн., що підтверджується карткою рахунку № 3611 та видатковими накладними: № 414 від 09.04.2013 року на 4 817,40 грн., № 1016 від 25.04.2013 року на 5 580,00 грн., № 1131 від 30.05.2013 року на 5 580,00 грн., № 1757 від 31.07.2013 року на 4 054,80 грн., № 2651 від 19.09.2013 року на 2 529,60 грн., № 2748 від 21.10.2013 року на 1 264,80 грн., № 2776 від 29.10.2013 року на 4 054,80 грн., № 57 від 24.01.2014 року на 1 284,00 грн., № 91 від 10.02.2014 року на 1 725,15 грн., № 334 від 03.03.2014 року на 2 529,60 грн., № 352 від 04.04.2014 року на 3 162,00 грн. (а.с. 16-23).

Пунктом 5.5. договору сторонами узгоджене забезпечення виконання зобов'язання у вигляді неустойки, зокрема, передбачено, що у випадку невиконання покупцем зобов'язання, передбаченого пунктом 1.3. цього договору, він на вимогу постачальника сплачує штраф у розмірі 7% від суми, зазначеної у пункті 1.3. цього договору.

08.08.2014 року державне підприємство "Сумська біологічна фабрика" звернулося до товариства з обмеженою відповідальністю "Укрветпромпостач" з претензією № 712, в якій зазначено, що станом на дату претензії не виконане зобов'язання становить 61 467,85 грн., а також господарські санкції 19 008,53 грн., тому постачальник вимагає у місячний термін з одержання претензії придбати товар на суму 61 467,85 грн. та оплатити штрафні санкції у сумі 19 008,53 грн. (а.с. 24-25).

Листом № 286 від 19.08.2014 року покупець відхилив претензію постачальника повністю (а.с. 26).

У зв'язку з чим, державне підприємство "Сумська біологічна фабрика" звернулось до господарського суду Київської області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "УКРВЕТПРОМПОСТАЧ" про стягнення з відповідача штрафу в розмірі 7% від визначеної п. 1.3. договору гарантованої суми придбання товару для отримання оптової знижки, що складає 7000 грн.

Згідно статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно зі ст. 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно з ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки

Статтею 549 Цивільного кодексу України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пунктом 5.5. договору сторонами узгоджене забезпечення виконання зобов'язання у вигляді неустойки, зокрема, передбачено, що у випадку невиконання покупцем зобов'язання, передбаченого пунктом 1.3. цього договору, він на вимогу постачальника сплачує штраф у розмірі 7% від суми, зазначеної у пункті 1.3. цього договору.

Позивачем на підставі п. 5.5. договору нараховано штраф в розмірі 7% від визначеної п. 1.3. договору гарантованої суми придбання товару для отримання оптової знижки (100 000 грн.), що складає 7000 грн.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку щодо порушення відповідачем умов договору в частині дотримання обов'язкової передумови (придбання товару понад 100 000 грн.), необхідної для отримання 7% оптової знижки, а тому вимоги позивача про стягнення штрафу є правомірними та підтвердженими матеріалами справи.

Щодо посилань скаржника на те, що договір, який передбачає зобов'язання з придбання у постачальника товарів на суму більше 100 000 грн. та в разі невиконання такого зобов'язання нарахування штрафу в розмірі 7%, між сторонами не укладався, колегія суддів зазначена наступне.

З другою сторінки договору вбачається, що він підписаний директором ТОВ "УКРВЕТПРОМПОСТАЧ" Шараем Я.М. та завірений печаткою підприємства.

Крім того, у видаткових накладних, які підписані сторонами і додані до позовної заяви, міститься посилання на договір № 09/04-13 від 09.04.2013 року, за накладними товар відвантажено постачальником та отримано покупцем зі знижкою у розмірі 7% від вартості товару. Вартість товару оплачена покупцем згідно виписок банку, де зазначено у призначенні платежу, що оплачується товар за накладними зі знижкою.

Внаслідок цього, доводи апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими та не можуть бути підставою для скасування рішення місцевого суду.

За правилами ст. 4-7 ГПК України, судове рішення приймається колегіально за результатами обговорення усіх обставин справи.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень та подати до суду відповідні докази.

Як встановлено ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 року "Про судове рішення" рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Виходячи з викладеного вище, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення господарського суду Київської області від 30.06.2015 року у справі № 911/1688/15 - залишається без змін.

Судові витрати покладаються на підставі ст.49 ГПК України на апелянта.

З огляду на вищезазначене, керуючись ст. ст. 4-7, 33, 43, 99, 101-103, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "УКРВЕТПРОМПОСТАЧ" на рішення господарського суду Київської області від 30.06.2015 року (оформленого відповідно до ст. 84 ГПК України 13.07.2015 року) по справі № 911/1688/15 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Київської області від 30.06.2015 року у справі № 911/1688/15 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 911/1688/15 повернути до господарського суду Київської області.

Постанову Київського апеляційного господарського суду може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у порядку, передбаченому ст. 107 ГПК України.

Постанова Київського апеляційного господарського суду за наслідками перегляду відповідно до ст. 105 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий суддя М.Л. Яковлєв

Судді Т.В. Ільєнок

В.В. Куксов