ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"17" вересня 2015 р. Справа № 914/1539/15

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:
головуючого - судді Кравчук Н.М.
суддів Данко Л.С.
Якімець Г.Г.
розглянувши апеляційну скаргу Яворівської квартирно-експлуатаційної частини району (надалі Яворівська КЕЧ району) за вих. № 1835 від 13.07.2015 (вх. № ЛАГС 01-05/3483/15 від 04.08.2015)
на рішення господарського суду Львівської області від 18.06.2015р.
у справі № 914/1539/15
за позовом: Яворівської КЕЧ району, м. Яворів, Львівська область
до відповідача: публічного акціонерного товариства Львівобленерго (надалі ПАТ Львівобленерго), м. Львів
про відшкодування суми недоотриманої електричної енергії,

за участю учасників судового процесу:
від позивача: Прийма І.С. представник (доручення № 53 від 15.01.2015р.)
від відповідача: Сапрун М.М. представник (довіреність № 7889 від 22.12.2014р.)

Представникам сторін роз`яснені права та обов`язки, передбачені ст.ст. 20, 22, 28 ГПК України. Клопотання про здійснення технічної фіксації судового процесу та заяв про відвід суддів від учасників судового процесу не надходило.

ВСТАНОВИВ:
Рішенням господарського суду Львівської області від 18.06.2015р. (суддя Манюк П.Т.) у справі № 914/1539/15 у задоволені позовних вимог Яворівської КЕЧ району до ПАТ Львівобленерго про відшкодування суми недоотриманої електричної енергії відмовлено в повному обсязі.
Відмовляючи в позові, місцевий господарський суд зазначив, що відшкодування двократної вартості недоотриманої позивачем електричної енергії в розмірі 242 079,62 грн. є господарсько-правовою відповідальністю за порушення у сфері господарювання і за правовою природою є штрафною санкцією до якої застосовується спеціальна позовна давність тривалістю в один рік. Враховуючи, що позивач звернувся до відповідача з відповідним позовом, лише, у травні 2015 року, тобто після спливу строку позовної давності, згідно з ч.4 ст. 267 ЦК України, це є підставою для відмови у позові.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Яворівська КЕЧ району подала апеляційну скаргу, в якій вказує, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, не враховано надані нею докази та аргументи, а відтак, винесено необ`єктивне рішення, просить його скасувати, прийняти нове, яким задоволити позовні вимоги повністю. Зокрема, скаржник зазначає, що відшкодування двократної вартості недоотриманої позивачем електричної енергії в розмірі 242 079,62 грн. за своєю природою є оперативно-господарською санкцією, оскільки обчислюється не у відсотках, а у розмірі двократної вартості, а тому спірна сума не є неустойкою, відповідно до даної позовної вимоги слід застосовувати загальну позовну давність тривалістю в три роки.
Згідно протоколу про автоматичний розподіл справ між суддями від 04.08.2015р. дану справу розподілено до розгляду судді-доповідачу Кравчук Н.М., склад колегії сформований з суддів: Кравчук Н.М. головуючий суддя, Гнатюк Г.М. та Мирутенко О.Л.
Ухвалами Львівського апеляційного господарського суду від 05.08.2015р. поновлено строк на подання апеляційної скарги, прийнято її до провадження та призначено до розгляду на 27.08.2015р.
Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 27.08.2015р. розгляд апеляційної скарги відкладено на 17.09.2015р.
У зв`язку з перебуванням суддів Гнатюк Г.М. та Мирутенко О.Л. у відпустці, розпорядженням голови Львівського апеляційного господарського суду від 17.09.2015р. внесено зміни у склад колегії суддів по розгляду справи № 914/1539/15, замість суддів Гнатюк Г.М., Мирутенко О.Л. введено суддів Данко Л.С. та Якімець Г.Г.
Представниця позивача в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримала повністю, просить суд її задоволити, а рішення суду першої інстанції скасувати.
Представник відповідача в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечив з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу (зареєстрований в канцелярії суду за вх№ 01-04/5221/15 від 21.08.2015р.), просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Розглянувши апеляційну скаргу, матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, Львівський апеляційний господарський суд встановив наступне.
29.09.2006р. між ПАТ Львівобленерго (постачальник) та Яворівської КЕЧ району (споживач) було укладено договір про постачання електричної енергії №90100, відповідно до умов якого постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) електроенергії та здійснює інші платежі, передбачені договором (а.с. 14-25).
Пунктом 2.2. договору передбачено, що постачальник зобов`язаний постачати споживачу електричну енергію як різновид товару в обсягах, визначених відповідно до розділу 5 договору та з урахуванням умов розділу 6 договору згідно з категорією струмоприймачів споживача відповідно до ПУЕ та гарантованого рівня надійності електропостачання схем електропостачання, визначених додатком № 11 Акт розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін.
Згідно з пунктом 2.3.3 та 2.3.4 договору споживач зобов`язувався оплачувати постачальнику вартість електричної енергії згідно з умовами додатків № 2 Порядок розрахунків та № 9 Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії, а також оплачувати постачальнику вартість з компенсації перетікання реактивної електричної енергії між мережею постачальника та електроустановками споживача згідно з додатком №7а (7б) Порядок розрахунків за перетікання реактивної енергії.
Пунктом 6.1.3 договору сторони погодили, що електропостачання споживача може бути обмежено або припинено постачальником з повідомленням споживача не пізніше ніж за три робочих дні у разі несплати спожитої електричної енергії відповідно до умов договору, несплати рахунків, виставлених відповідно до умов договорів, наявність яких передбачена ПКЕЕ, а також несплати споживачем відповідних платежів у терміни, встановлені додатком № 2 Порядок розрахунків.
05.11.2013р. відповідач на адресу позивача надіслав повідомлення від 29.10.2013р. №1029/06 про припинення з 11.11.2013р. постачання електричної енергії, у якому вказувалось на наявну у позивача перед відповідачем заборгованість з оплати спожитої електричної енергії в розмірі 248 856,30 грн. (за активну енергію) та 35 627,69 грн. (за реактивну енергію) (а.с. 26).
Позивач 06.11.2013р. повідомив відповідача про те, що розмір вказаної у повідомленні заборгованості не відповідає дійсності, оскільки станом на 29.10.2013р. позивачем здійснено платежі за спожиту електричну енергію в розмірі 200 000,00 грн. та не бере до уваги вказане повідомлення про припинення постачання електричної енергії.
Однак, 14.11.2013р. відповідач повторно повідомив позивача про припинення постачання електричної енергії через наявну у позивача заборгованість та 15.11.2013р. відповідачем було відключено від електропостачання ряд об`єктів позивача, зокрема в/м № 20 Центр забезпечення навчального процесу, який є військовим об`єктом, що є грубим порушення договірних відносин (а.с. 66).
Як зазначає позивач, неправомірне відключення відповідачем об`єктів позивача тривало 107 днів, внаслідок чого позивачем було недоотримано електроенергії по об`єкту ПТ 250 на 120 161 кВт/год на загальну суму 297 730,10 грн.
В січні 2014р. Яворівська КЕЧ району звернулася до господарського суду Львівської області з позовом до ПАТ Львівобленерго про поновлення постачання електричної енергії на відключені об`єкти позивача та відшкодування 55 650, 48 грн. суми недоотриманої електричної енергії.
Рішенням господарського суду від 03.03.2014р. у справі №914/9/14, яке залишене без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 14.05.2014р. та постановою Вищого господарського суду України від 17.07.2014р., позовні вимоги позивача задоволено повністю, зобов`язано відповідача поновити постачання електричної енергії на відключені об`єкти позивача та відшкодувати позивачу 55 650,48 грн. суми недоотриманої електричної енергії за період з 15.11.2013р. по 04.12.2013р. (а.с. 30-41, 103-115).
Під час розгляду справи № 914/9/14 судами було встановлено вину відповідача щодо неправомірного відключення електроустановок позивача, яке здійснено відповідачем 15.11.2013р. з порушенням порядку і строків, встановлених пунктом 6.1.3 договору, пунктами 7.5., 7.7, 7.10 Правил користування електричною енергією та повідомленням відповідача від 14.11.2013р. № 225-1357. Крім того, встановлено, що станом на 15.11.2013р. позивачем повністю погашено суму заборгованості, про яку зазначав відповідач у своєму повідомленні про припинення постачання електричної енергії від 14.11.2013р. №225-1357, а тому припинення відповідачем постачання електричної енергії за договором є безпідставними. Відтак, зобов`язано відповідача відновити електропостачання та відшкодувати 55 650,48 грн. суми недоотриманої електричної енергії за 20 днів.
Частиною 3 ст. 35 ГПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
В травні 2015р. Яворівська КЕЧ району звернулася до господарського суду Львівської області з позовом до ПАТ Львівобленерго про відшкодування суми недоотриманої електричної енергії за 87 днів в кількості 97 701 кВт/год на суму 242 079,62 грн. за період з 05.12.2013р. по 01.03.2014р. (а.с. 6-10).
Дані вимоги обґрунтовані тим, що 15.11.2013р. відповідачем, в порушення умов договору, неправомірно було здійснено відключення від електропостачання ряд об`єктів позивача, зокрема в/м № 20 Центр забезпечення навчального процесу, який є військовим об`єктом, оскільки на час припинення відповідачем постачання електричної енергії, позивач свої зобов`язання з оплати поставленої електричної енергії за договором виконав в повному обсязі.
При винесенні постанови колегія суддів керувалася наступним.
Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (ч.2 ст. 11 ЦК України).
Згідно ч.1 ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Як зазначалося вище, судами при розгляді господарської справи № 914/9/14 було встановлено, що у відповідача були відсутні підстави для відключення електроустановок НТК РВіА В/Ч НОМЕР_1 військового містечка №20 смт. Немирів Яворівської КЕЧ району.
Відповідно до ч.13 ст. 24 Закону України «Про електроенергетику» енергопостачальники несуть відповідальність перед споживачами електричної енергії у розмірі двократної вартості недовідпущеної електричної енергії у разі переривання електропостачання з вини енергопостачальника (згідно з умовами договору на постачання електричної енергії).
Пунктом 4.1.2. договору встановлено, що у разі перерви в постачанні електричної енергії споживачу з вини постачальника понад встановлені для електрострумоприймачів відповідної категорії строки, постачальник несе відповідальність перед споживачем у розмірі двократної вартості недовідпущеної електричної енергії.
Відповідно до пункту 1.2 Правил користування електричною енергією недовідпущена електрична енергія це різниця між обсягом електричної енергії, який мав бути поставлений споживачеві у певний період відповідно до договору, і фактично отриманим споживачем обсягом електричної енергії за цей період, що виникла в результаті перерви в електропостачанні, у тому числі при відключеннях та обмеженнях.
Згідно з пунктом 6.46 Правил користування електричною енергією обсяг електричної енергії, що недовідпущена споживачу, визначається як різниця між обсягом електричної енергії, який мав бути поставлений споживачеві у період обмеження відповідно до договору (визначається, виходячи із середньодобового обсягу споживання за попередній розрахунковий період та часу переривання), і фактично отриманим споживачем обсягом електричної енергії за цей період.
Приписами ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Частиною 1 ст. 216 ГК України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.
В силу ст. 217 ГК України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції..
Відповідно до ч. 1 ст. 218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.
Відповідно до ч.1, ч.3 ст. 549 ЦК України та ч.1 ст. 230 ГК України неустойкою (штрафними санкціями) визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
За змістом ч. 4 ст. 231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).
Статтею 235 ГК України передбачено, що за порушення господарських зобов`язань до суб`єктів господарювання та інших учасників господарських відносин можуть застосовуватися оперативно-господарські санкції - заходи оперативного впливу на правопорушника з метою припинення або попередження повторення порушень зобов`язання, що використовуються самими сторонами зобов`язання в односторонньому порядку. До суб`єкта, який порушив господарське зобов`язання, можуть бути застосовані лише ті оперативно-господарські санкції, застосування яких передбачено договором. Оперативно-господарські санкції застосовуються незалежно від вини суб`єкта, який порушив господарське зобов`язання.
У статті 236 ГК України визначені види оперативно-господарських санкцій та встановлено, що у господарських договорах сторони можуть передбачати використання таких видів оперативно-господарських санкцій:
1) одностороння відмова від виконання свого зобов`язання управненою стороною, із звільненням її від відповідальності за це - у разі порушення зобов`язання другою стороною;
відмова від оплати за зобов`язанням, яке виконано неналежним чином або достроково виконано боржником без згоди другої сторони;
відстрочення відвантаження продукції чи виконання робіт внаслідок прострочення виставлення акредитива платником, припинення видачі банківських позичок тощо;
2) відмова управненої сторони зобов`язання від прийняття подальшого виконання зобов`язання, порушеного другою стороною, або повернення в односторонньому порядку виконаного кредитором за зобов`язанням (списання з рахунку боржника в безакцептному порядку коштів, сплачених за неякісну продукцію, тощо);
3) встановлення в односторонньому порядку на майбутнє додаткових гарантій належного виконання зобов`язань стороною, яка порушила зобов`язання: зміна порядку оплати продукції (робіт, послуг), переведення платника на попередню оплату продукції (робіт, послуг) або на оплату після перевірки їх якості тощо;
4) відмова від встановлення на майбутнє господарських відносин із стороною, яка порушує зобов`язання.
Частина 2 вказаної статті передбачає, що перелік оперативно-господарських санкцій, встановлений у частині першій цієї статті, не є вичерпним. Сторони можуть передбачити у договорі також інші оперативно-господарські санкції.
Згідно ст. 237 ГК України оперативно-господарські санкції застосовуються стороною, яка потерпіла від правопорушення, у позасудовому порядку та без попереднього пред`явлення претензії порушнику зобов`язання. Порядок застосування сторонами конкретних оперативно-господарських санкцій визначається договором. У разі незгоди з застосуванням оперативно-господарської санкції заінтересована сторона може звернутися до суду з заявою про скасування такої санкції та відшкодування збитків, завданих її застосуванням.
З наведеного випливає, що оперативно-господарська санкція застосовується виключно у позасудовому порядку, а відтак заінтересована сторона, яка не згідна із застосуванням такої санкції може звернутися до суду з заявою про скасування оперативно-господарської санкції та відшкодування збитків, завданих її застосуванням.
Статтею 549 цього Кодексу встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 551 ЦК України предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Зі змісту позовної вимоги вбачається, що двократна вартість недовідпущеної електричної енергії, яку просить стягнути позивач, є наслідком (відповідальністю) за порушення зобов`язання, встановленого у договорі, тобто має правову природу штрафної санкції за порушення договірного зобов`язання та носить грошовий характер.
Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Згідно ч.2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відшкодування двократної вартості недоотриманої позивачем електричної енергії є господарсько-правовою відповідальністю за порушення у сфері господарювання і за правовою природою є штрафною санкцією до якої застосовується спеціальна позовна давність тривалістю в один рік.
В п. 3.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 р. №10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" зазначено, що щодо вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.
Пунктом 2.2 вказаної постанови встановлено, що за змістом ч.1 ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.
Як зазначалося вище, при розгляді господарськими судами справи № 914/9/14 за позовом Яворівської КЕЧ району до ПАТ Львівобленерго про зобов`язання поновити постачання електричної енергії на відключені об`єкти та відшкодування 55 650,48 грн. суми недоотриманої електричної енергії, встановлено неправомірність дій відповідача при припиненні електропостачання об`єктів позивача та підставність заявлення позивачем вимоги про стягнення з відповідача вартості недоотриманої електроенергії, що в силу приписів ст. 35 ГПК України не підлягає доведенню при розгляді даної справи № 914/1539/15.
Зі змісту позовної заяви вбачається, що електропостачання в/м № 20 с. Немирів було відновлено 02.03.2014р. Відтак, суд зауважує, що крайній строк, який дає позивачу право заявлення вимоги про відшкодування двократної вартості недовідпущеної електричної енергії, був до 02.03.2015 року, проте позивач звернувся до відповідача з відповідним позовом, лише, у травні 2015 року, тобто після спливу строку позовної давності.
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч.4 ст. 267 ЦК України).
Представником відповідача подано заяву про застосування позовної давності до позовних вимог, оскільки стягнення двократної вартості недовідпущеної електричної енергії у разі переривання електропостачання з вини енергопостачальника є штрафною санкцією, щодо застосування якої передбачений спеціальний термін позовної давності (а.с. 51).
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності та не наведено обґрунтованих причин поважності його пропуску, наявності обставин зупинення чи переривання позовної давності, тому позовні вимоги про відшкодування суми недоотриманої електричної енергії в розмірі 242 079,62 грн. є такими, що не підлягають задоволенню.
Статтею 32 ГПК України встановлено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.
Згідно зі ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.
Частиною 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Однак, скаржником всупереч вищенаведеній нормі права, не подано доказів, які б спростовували факти, викладені в позовній заяві, а доводи, наведені в апеляційній скарзі не спростовують правомірність висновків, викладених в оскаржуваному рішенні суду першої інстанції.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення місцевого господарського суду є законним, обґрунтованим, прийнятим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому його слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Керуючись, ст.ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Львівський апеляційний господарський суд -
ПОСТАНОВИВ :
1. Рішення господарського суду Львівської області від 18.06.2015р. у справі № 914/1539/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно з розділом ХІІ-1 ГПК України.
3. Справу передати до господарського суду Львівської області.

Головуючий суддя Кравчук Н.М.
судді Данко Л.С.
Якімець Г.Г.