РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.09.2015Справа №910/16789/14

За позовомОСОБА_1
доПублічного акціонерного товариства «Автомобільна компанія «Укртранс»
провизнання рішень спостережної ради № 17 від 23.03.2005, № 23 від 18.05.2006, № 29 від 05.01.2007 та № 54 від 28.05.2008 недійсними.

СуддяСташків Р.Б.

Представники:
від позивача - не з'явився;
від відповідача - не з'явився.
СУТЬ СПОРУ:

У серпні 2014 року ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернулась до господарського суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Автомобільна компанія «Укртранс» (далі - ПАТ «Укртранс» або Відповідач) про визнання недійсними з моменту прийняття рішення Спостережної ради Відповідача, що оформлені протоколами: № 17 від 23.03.2005, №23 від 18.05.2006, № 29 від 05.01.2007, № 54 від 28.05.2007, з підстав їх невідповідності вимогам закону та статутним документам.

Позовні вимоги мотивовані тим, що вказані рішення Спостережної ради Відповідача прийнятті з перевищенням повноважень (питання, які обговорювались на зборах Спостережної ради Відповідача, є питаннями, які повинні вирішуватися виключно на загальних зборах Відповідача) та без положення про спостережну раду, а тому повинні бути визнані недійсними.

Відзиву на позов Відповідач не подав, у судові засідання представників не направив, хоча судом були вчинені всі дії щодо належного повідомлення Відповідача про призначення справи до розгляду в засіданнях суду, про час і місце їх проведення, оскільки ухвали суду надсилалися на адресу місцезнаходження Відповідача згідно відомостей, які містяться у ЄДРЮО та ФОП та у матеріалах справи, тому будь-які несприятливі наслідки ненаправлення повноважних представників покладаються на Відповідача.

У судове засідання призначене на 07.09.2015 представники сторін не з'явились, хоча судом були вчинені всі дії щодо їх належного повідомлення.

Про поважні причини неявки в судове засідання представників сторін суд не повідомлений. Клопотань про відкладення розгляду справи від сторін не надходило.

Судом враховано, що відповідно до пункту 3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Явка представників сторін у засідання обов'язковою не визнавалась, і перед судом не доведено обставин, які б перешкоджали чи не дозволяли розглянути спір у даному судовому засіданні. Отже, суд дійшов висновку про відсутність встановлених статтею 77 ГПК України підстав для відкладення розгляду справи та відповідно до статті 75 ГПК України, здійснює розгляд справи за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази та оцінивши їх у сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

Позивач станом на 23.04.2014 за даними загального реєстру акціонерів ПАТ «Укртранс» є акціонером та власником 315 штук простих іменних акцій Відповідача, що підтверджується наявною у матеріалах справи довідкою № 296 від 18.07.2014 за підписом голови правління Відповідача.

Як убачається з матеріалів справи, протягом 2005-2008 років на засіданнях Спостережної ради Відповідача були прийняті наступні оспорювані рішення, оформлені протоколами:

1) № 17 від 23.03.2005, про надання повноважень голові правління ОСОБА_3 на:

- підписання контрактів на придбання автотягачів фірми РЕНО у кількості 60 одиниць з отриманням 20 одиниць в 2005 році і 40 в 2006 році, а також відповідної кількості напівпричепів;

- отримання кредиту та підписання кредитного договору в АКБ «Київ» на придбання зазначених автотранспортних засобів;

- підписання угод (договорів) передачі зазначених транспортних засобів в заставу і передачі нерухомого майна в іпотеку;

2) № 23 від 18.05.2006, про надання повноважень голові правління ОСОБА_3 на:

- отримання кредиту в АКБ «Київ» на придбання автотранспортних засобів та підписання кредитного договору або доповнень до існуючих кредитних договорів на загальну суму додаткових кредитних коштів до 1 млн. євро строком на 3 роки;

- надання в заставу під кредит майна компанії - транспортних засобів, що будуть придбані за рахунок кредитних коштів, та нежилого будинку по АДРЕСА_1 (літера Г) та підписання в зв'язку з цим договорів застави цього майна або спочатку майнових прав на нього з подальшим підписанням договору застави (після оформлення права власності та/або реєстрації транспортних засобів в Україні);

3) № 29 від 05.01.2007, про надання повноважень голові правління ОСОБА_3 на:

- звернення до АКБ «Київ» з проханням зменшення ліміту кредитування за договором №25/04 від 29.09.2004 з 1470000 євро до 1220000 євро та надання за рахунок цього гарантії на суму 150000 євро;

- підписання договору про надання гарантії з АКБ «Київ» на суму 150000 євро;

- надання в заставу 5 автопоїздів для отримання гарантії від АКБ «Київ»;

- у зв'язку з тим, що підприємством в 2005-2006 p.p. отримані кредитні кошти за кредитним договором з АКБ «Київ» №24/2005 від 31.05.2005 в сумі 1950000 євро для придбання 10 автопоїздів під заставу майнових прав на них, автопоїзди отримано та зареєстровано як власність ВАТ «АК «Укртранс», та враховуючи необхідність отримання гарантії, надати в заставу за договором №24/2005 від 31.05.2005 року 5 автопоїздів з 10, отриманих в 2006 році;

4) № 54 від 28.05.2008, про надання повноважень голові правління ОСОБА_3:

- звернутись до АКБ «Київ» з проханням про пролонгацію кредитного договору №24/2005 від 31.05.2005;

- на підписання додаткової угоди до кредитного договору №24/2005 від 31.05.2005 та відповідних змін, додаткових угод та доповнень до відповідних договорів застави.

Отже, зазначені оспорювані рішення стосувалися надання Спостережною радою Відповідача повноважень голові правління на укладання відповідних угод на отримання кредитних коштів від АКБ «Київ» та передачу в заставу майна Відповідача, у т.ч. купленого за рахунок цих кредитних коштів.

За твердженням Позивача зазначені питання повинні були бути вирішенні виключно загальними зборами Відповідача.

Відповідач є господарським товариством акціонерного виду. Правовий статус і діяльність господарських товариств регулюються положеннями Цивільного та Господарського кодексів України, Законом України «Про господарські товариства».

Відповідно до частини 1 статті 89 ГК України, частини 1 статті 23 Закону України «Про господарські товариства» управління товариством здійснюють його органи, склад і порядок обрання (призначення) яких здійснюється відповідно до виду товариства.

Установчим документом акціонерного товариства є його статут, який, зокрема, містить відомості про склад і компетенцію органів управління товариством та про порядок ухвалення ним рішень (ст. 154 ЦК України, ст. 82 ГК України).

Згідно з частиною 1 статті 159 ЦК України вищим органом акціонерного товариства є загальні збори акціонерів.

Частиною 2 статті 159 ЦК України передбачено, що до виключної компетенції загальних зборів акціонерів належить:

1) внесення змін до статуту товариства, у тому числі зміна розміру його статутного капіталу;

2) утворення та ліквідація наглядової ради та інших органів товариства, обрання та відкликання членів наглядової ради;

3) затвердження річного звіту товариства;

4) рішення про ліквідацію товариства.

До виключної компетенції загальних зборів статутом товариства і законом може бути також віднесене вирішення інших питань.

Питання, які належать до виключної компетенції виключної загальних зборів також визначені й у статті 41 Закону України «Про господарські товариства».

Відповідно до частини 2 статті 159 ЦК України,частини 6 статті 41 Закону України «Про господарські товариства» питання, віднесені законом до виключної компетенції загальних зборів акціонерів, не можуть бути передані ними для вирішення іншим органам товариства.

Однак, судом встановлено, що спірні рішення Спостережної ради Відповідача не стосувалися питань, які належать до виключної компетенції загальних зборів Відповідача (згідно із Законом та чинним на момент прийняття цих рішень Статутом Відповідача), а тому могли бути передані на вирішення інших органів управління Відповідача.

Відповідно до пункту 8.3.1 Статуту (в редакції 2003 року) Спостережна рада Відповідача представляє інтереси акціонерів у період між проведенням загальних зборів і в межах своєї компетенції контролює та регулює діяльність правління Відповідача з метою захисту інтересів акціонерів.

У пункті 8.3.5 Статуту Відповідача (в редакції 2003 року) передбачені повноваження Спостережної ради, до яких, зокрема, належать:

- надання повноважень Правлінню на укладання договорів щодо розпорядження майном Відповідача (необоротні активи), укладання кредитних договорів, договорів застави майна, оренди чи інший вид користування незалежно від його вартості;

- надання повноважень Правлінню на проведення операцій з оборотними коштами та товарами на суму, що перевищує 100000 гривень.

Таким чином, відповідно до положень Статуту, Спостережна рада мала право надавати повноваження правлінню (в т.ч. в особі його голови) з вирішення спірних питань на підставі пункту 8.3.5 Статуту в редакції від 2003 року.

Позивач стверджує, що виконання Спостережною радою функцій контролю за діяльністю виконавчого органу суперечить компетенції спостережної ради, передбаченої статті 160 ЦК України.

Відповідно до частини 1 статті 160 ЦК України в акціонерному товаристві може бути створена наглядова рада акціонерного товариства, яка здійснює контроль за діяльністю його виконавчого органу та захист прав акціонерів товариства.

Отже, виконання функцій контролю за діяльністю виконавчого органу покладено на спостережну раду і такі функції належать до компетенції спостережної ради.

Відсутність положення про Спостережну раду не може бути підставою для твердження, що діяльність спостережної ради не врегульована, тому що Спостережна рада в своїй діяльності керується Законом України «Про господарські товариства», Цивільним кодексом України і Статутом Відповідача.

Відтак, Спостережна рада Відповідача мала необхідний обсяг повноважень на прийняття оспорюваних Позивачем рішень.

Таким чином, Позивачем, у супереч вимогам статей 33, 34 ГПК України, належними засобами доказування не доведено суду обґрунтованість своїх позовних вимог та невідповідність спірних рішень Спостережної ради вимогам чинного на момент їх прийняття законодавству України та положенням Статуту Відповідача, а тому позов не підлягає задоволенню.

Суми, які підлягають сплаті за витрати, пов'язані з розглядом справи, при відмові в позові покладаються на позивача (частина 5 статті 49 ГПК України).

Виходячи з викладеного та керуючись статтями 32-34, 43, 44, 49, 75, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 22.09.2015

СуддяСташків Р.Б.