ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

28 вересня 2015 року Справа № 910/1293/15-г

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого : Полянського А.Г.,

суддів: Кравчука Г.А., Мачульського Г.М.

розглянувши матеріали касаційної скарги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
на постанову Київського апеляційного господарського суду від 30.06.2015 року
у справі господарського суду№ 910/1293/15-г міста Києва
за позовомДержавної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління Державної фіскальної служби міста Києва
до треті особиФізичної особи-підприємця ОСОБА_1 1.Товариство з обмеженою відповідальністю "Росичі" 2. ОСОБА_2
провизнання недійсним договору купівлі-продажу

В С Т А Н О В И В:

Подана касаційна скарга Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 16.07.2015 року (зареєстровано ВГСУ за № 11861/2015 від 25.09.2015 року) на постанову Київського апеляційного господарського суду від 30.06.2015 року не відповідає вимогам розділу ХІІ1 ГПК України з наступних підстав.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 1115 та ч. 1 ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених судом фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої та апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Крім того, касаційна інстанція на підставі вже встановлених судом фактичних обставин справи перевіряє судові рішення виключно на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення у рішенні або постанові господарського суду.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 111 Господарського процесуального кодексу України касаційна скарга за змістом повинна містити вимоги особи, що подала касаційну скаргу, із зазначенням суті порушення або неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права судом.

Тобто, в касаційній скарзі повинен бути чітко викладений зміст порушення або неправильного застосування норм права із зазначенням конкретних їх пунктів та статей, в чому саме полягає таке порушення або неправильне застосування і яким чином воно вплинуло на прийняття оскаржуваного рішення.

Всупереч наведеному, вимоги вказаної норми процесуального закону скаржником дотримано не було.

У поданій касаційній скарзі Фізична особа-підприємць ОСОБА_1 посилається на те, що судові рішення попередніх інстанцій винесені при неповному з'ясуванні фактичних обставин справи, що мають значення для даної справи, та на неправильному застосуванні норм матеріального і процесуального права, однак при цьому не зазначає суті порушення матеріальних правових норм.

Крім того, в поданій касаційній скарзі не зазначено, які норми були не застосовані, застосовані неправомірно, невірно застосовані, або порушені господарськими судами.

Відповідно до ч. 2 ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 1113 Господарського процесуального кодексу України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом, якщо у скарзі не зазначено суті порушення або неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права.

За таких обставин, касаційна скарга не може бути прийнята до розгляду та підлягає поверненню.

Керуючись ст. ст. 86 та п. 6 ч. 1 ст. 1113 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного господарського суду від 30.06.2015 року у справі № 910/1293/15-г господарського суду міста Києва повернути скаржнику без розгляду.

Головуючий суддя А.Г. Полянський

Суддя Г.А. Кравчук

Суддя Г.М. Мачульський