ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

"14" вересня 2015 р. Справа № 911/3641/15

за позовом Публічного акціонерного товариства «Аграрний фонд», м. Київ

до Публічного акціонерного товариства «Сімферопольський комбінат хлібопродуктів», АР Крим, м. Сімферополь

про стягнення 182 748,72 грн.

Суддя Щоткін О.В.

за участю представників:

позивач ОСОБА_1 предст. дов. № 236 від 11.12.2014;

відповідач не з`явився.

СУТЬ СПОРУ:

До господарського суду Київської області надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства «Аграрний фонд» (позивач) до Публічного акціонерного товариства «Сімферопольський комбінат хлібопродуктів» (відповідач) про стягнення 182 748,72 грн. за договором про відступлення права вимоги № 44-06/14 від 22.08.2014, з яких: 143 220,00 грн. основного боргу, 20 050,80 грн. пені та 19 477,92 грн. штрафу.

Ухвалою господарського суду Київської області від 21.08.2015 у справі №911/3641/15 порушено провадження та призначено до розгляду на 14.09.2015.

В судове засідання 14.09.2015 року відповідач не направив свого повноважного представника, про причини неявки суд не повідомив, хоча був належним чином повідомлений про час і місце судового засідання, що підтверджується довідкою про розміщення інформації про дату та час судового засідання на офіційному веб-порталі господарського суду Київської області, витребуваних документів, зокрема відзив на позов до суду не надав.

З даного приводу суд зазначає, що у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Аналогічна правова позиція зазначена у п. 3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 «Про деякі питання практики застосування господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції».

Враховуючи, що неявка відповідача в судове засідання не перешкоджає розгляду спору по суті, а також зважаючи на строки, передбачені ст. 69 ГПК України щодо терміну розгляду справи, суд вважає за можливе здійснити розгляд справи за наявними в ній матеріалами відповідно до статті 75 ГПК України за відсутності представника відповідача.

Відповідно до частини 2 статті 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення приймається судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та іншими учасниками господарського процесу, а також доказів, які були витребувані господарським судом, у нарадчій кімнаті.

Відповідно до ч. 1 статті 85 ГПК України, прийняте рішення оголошується господарським судом у судовому засіданні після закінчення розгляду справи.

У судовому засіданні 14.09.2015 року було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд

встановив:

13.01.2014 року між Публічним акціонерним товариством «Аграрний фонд» (позивач) та Приватним орендним підприємством «Донузлав-Агро» (Постачальник) укладено біржовий договір поставки зерна врожаю 2014 року № 8 Ф.

З метою належного виконання Біржового договору, 22.08.2014 року між Публічним акціонерним товариством «Аграрний фонд» (ОСОБА_2 кредитор) та Публічним акціонерним товариством «Сімферопольський комбінат хлібопродуктів» (Новий кредитор) було укладено договір про відступлення права вимоги № 44-06/14, відповідно до умов якого ПАТ «Аграрний фонд» передає, а ПАТ «Сімферопольський КХП» приймає право вимоги, що належить ПАТ «Аграрний фонд» і стає кредитором за Біржовим договором поставки зерна врожаю 2014 року від 13.01.2014 № 8 Ф, укладеним між Публічним акціонерним товариством «Аграрний фонд» та Приватним орендним підприємством «Донузлав-Агро».

Пунктом 2.1. Договору про відступлення права вимоги № 44-06/14 встановлено, що згідно з відступленням права вимоги за цим Договором Новий кредитом сплачує ОСОБА_2 кредитору компенсацію у розмірі 143 220,00 грн. шляхом безготівкового перерахування на поточний рахунок первісного кредитора.

Оплата компенсації Новим кредитором ОСОБА_2 кредитору здійснюється протягом 4 календарних днів після дня набрання чинності цим договором. (п. 2.2. Договору про відступлення права вимоги № 44-06/14).

Відповідно до п. 5.1., цей Договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до повного виконання сторонами своїх зобовязань за Договором.

Всупереч даним умовам договору, за словами позивача, відповідач не сплатив позивачу компенсацію у розмірі 143 220,00 грн., у звязку з чим, останній був змушений звернутись з позовом до суду.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічна норма міститься в статті 193 Господарського кодексу України.

Так, у відповідності до ч. 1 статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Приписами статті 530 ЦК України передбачено, що, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як зазначено у ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Приписами статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Враховуючи викладене та те, що доказів сплати 143 220, 00 грн. основного боргу відповідач не надав та доводів позивача не спростував, позовні вимоги про стягнення з відповідача 143 220,00 грн. основного боргу підлягають задоволенню у повному обсязі.

Крім суми основного боргу позивач просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 20 050,80 грн., нараховану за період з 27.08.2014 року по 25.02.2015 року.

Відповідно до п. 4.1 Договору, у разі порушення Новим кредитором строків оплати компенсації за відступлене прав вимоги, Новий кредитор сплачує ОСОБА_2 кредитору пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми оплата якої прострочена за кожен день прострочення.

Відповідно до ст. ст. 546, ст. 549 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язань за договором можуть забезпечуватись неустойкою (штрафом, пенею). Неустойка (штраф, пеня) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредитору в разі порушення боржником зобов'язання.

Частинами 4, 6 ст. 231 Господарського кодексу України встановлено, що штрафні санкції за порушення зобов'язання застосовуються у розмірі, передбаченому сторонами у договорі.

Також частиною 6 ст. 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Як свідчить наведений позивачем розрахунок пені, фактичне нарахування пені проведено позивачем у розмірі, що не перевищує подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, від сум простроченого платежу за кожний день прострочення, у звязку з чим суд прийшов до висновку, що таке нарахування позивачем здійснено правомірно.

Враховуючи, що матеріалами справи підтверджується прострочка відповідачем взятих на себе зобов'язань, розрахунок пені є арифметично вірним, відповідає нормам законодавства та матеріалам справи, суд доходить висновку, що позовні вимоги в частині стягнення пені обґрунтовані і підлягають задоволенню повністю у сумі 20 050,80грн.

Позивач також просить суд стягнути з відповідача 19 477,92 грн. штрафу у розмірі 13,6% від суми простроченого платежу, в порядку 4.2. Договору, відповідно до умов якого, у разі порушення Новим кредитором строків оплати компенсації за відступлене прав вимоги, Новий кредитор сплачує ОСОБА_2 кредитору одноразово штраф у розмірі 13,6% від суми зазначеної в п. 2.1. Договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 549 ЦК України, штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам частиною четвертою статті 231 ГК України. Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов'язань передбачено частиною другою статті 231 ГК України.

В інших випадках порушення виконання господарських зобов'язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою статтею 627 ЦК України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 27.04.2012 року у справі № 06/5026/1052/2011 та у постанові Вищого господарського суду від 17.12.2013 № 14 «Про деякі питання застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань».

Перевіривши розрахунок штрафу та враховуючи вищевикладене, з урахуванням умов договору та норм чинного законодавства, суд прийшов до висновку, що заявлена сума штрафу у розмірі 19 477,92 грн. є вірною та підлягає задоволенню у повному обсязі.

За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню: 143 220,00 грн. основного боргу, 20 050,80 грн. пені та 19 477,92 грн. штрафу.

Згідно із статтями 44, 49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір при задоволенні позову покладається на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 44, 49, ст.ст. 82-85 ГПК України, господарський суд, -

вирішив:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Сімферопольський комбінат хлібопродуктів» (95051, Автономна республіка Крим, м. Сімферополь, вул. Елеваторна, 14; ) на користь Публічного акціонерного товариства «Аграрний фонд» (01001, м. Київ, вул. Б. Грінченка, 1, ) - 143 220 (сто сорок три тисячі двісті двадцять) грн. 00 коп. боргу, 20 050 (двадцять тисяч пятдесят) грн. 80 коп. пені, 19 477 (девятнадцять тисяч чотириста сімдесят сім) грн. 92 коп. штрафу та 3655 (три тисячі шістсот пятдесят пять) грн. 00 коп. судового збору.

3. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Дата підписання повного тексту рішення: 29.09.2015р.

Суддя О.В. Щоткін