РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.09.2015Справа №910/13278/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Промислові інвестиції"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Рейкон"

про стягнення грошових коштів

Суддя Цюкало Ю.В.

Представники сторін:

від позивача: Денисенко О.М. - за довіреністю від 01.08.2013р.;

від відповідача: Герасимів А.Й. - за довіреністю від 01.07.2015р.

В судовому засіданні 14 вересня 2015 року, відповідно до положень ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

СУТЬ СПОРУ:

В травні 2015 року до канцелярії Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Промислові інвестиції" (позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Рейкон" (відповідач) про стягнення 36 871 780,00 грн. основного боргу.

Позовні вимоги неналежним виконанням відповідачем умов Договору № 49БВ/01 купівлі-продажу інвестиційних сертифікатів від 09.08.2012 року, право вимоги за яким позивач отримав за Договором про відступлення права вимоги № 26/06-ПВ/Р від 26.06.2015 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.05.2015р. суддею Цюкало Ю.В. прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження у справі №910/13278/15. Розгляд справи призначено на 22.06.2015р.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.08.2015р. розгляд справи відкладено на 07.09.2015р.

В судовому засіданні 07.09.2015 року у справі оголошено перерву до 14.09.2015 року.

17 липня через канцелярію до суду від позивача та відповідача надійшла мирова угода та заява б/н від 17.07.2015 року про її затвердження.

Розглянувши зазначену заяву та дослідивши мирову угоду, суд дійшов висновку про відсутність підстав для її затвердження з огляду на наступне.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 78 Господарського процесуального кодексу України відмова позивача від позову, визнання позову відповідачем і умови мирової угоди сторін викладаються в адресованих господарському суду письмових заявах, що долучаються до справи. Ці заяви підписуються відповідно позивачем, відповідачем чи обома сторонами. До прийняття відмови позивача від позову або до затвердження мирової угоди сторін господарський суд роз'яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи є повноваження на вчинення цих дій у представників сторін. Мирова угода може стосуватися лише прав і обов'язків сторін щодо предмету позову.

Зі змісту наведеного вбачається, що умови мирової угоди мають стосуватися лише правовідносин сторін, які є об'єктом спору; не можуть поширюватися на осіб, які не є сторонами спору; не можуть стосуватися вимог, що не заявлялися в позовній заяві.

Норми Господарського процесуального кодексу України не встановлюють особливого порядку розгляду господарським судом питання про затвердження мирової угоди. Питання про затвердження мирової угоди має розглядатися в судовому засіданні. Розгляд питання відбувається за участю сторін. У судовому засіданні з питання затвердження мирової угоди мають право брати участь не лише сторони мирової угоди, а й інші особи, які беруть участь у справі.

За результатами розгляду питання про затвердження мирової угоди господарський суд:

а) затверджує мирову угоду;

б) відмовляє в затвердженні мирової угоди.

Якщо суд відмовляє у затвердженні мирової угоди, сторони не позбавлені права з урахуванням мотивів відмови у затвердженні мирової угоди узгодити й підписати нову мирову угоду та подати її на затвердження господарського суду за загальними правилами. Господарський суд не вправі відмовити в розгляді заяви про затвердження мирової угоди, поданих повторно.

Господарський суд відмовляє в затвердженні мирової угоди, якщо вона:

а) суперечить закону;

б) порушує права й законні інтереси інших осіб.

Досліджуючи умови мирової угоди, суд мусить виходити з норм ст. 13 Цивілього кодексу України, яка визначає межі здійснення цивільних прав:

- цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства;

- при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині;

- не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах;

- при здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства;

- не допускаються використання цивільних прав з метою неправомірного обмеження конкуренції, зловживання монопольним становищем на ринку, а також недобросовісна конкуренція.

За результатами розгляду питання про затвердження мирової угоди господарський суд виносить ухвалу. Ухвала, крім загальних відомостей, визначених у ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, повинна містити відомості про: 1) затвердження мирової угоди; 2) те, що мирова угода не суперечить закону і не порушує прав й законних інтересів інших осіб; 3) умови мирової угоди.

Судом встановлено, що відповідно до змісту мирової угоди, в останній вирішено питання не тільки про грошове зобов'язання за Договором № 49БВ/01 купівлі-продажу інвестиційних сертифікатів від 09.08.2012 року, а й вирішено питання про передачу у власність позивача земельної ділянки, що знаходиться за адресою: Київська область, Макарівський район, село Калинівка, вулиця Київська, 43, кадастровий номер :00:003:0008, загальною площею 4,9293 га, на якій розташований майновий комплекс; цілісно-майнового комплексу загальною площею 8 276,00 кв.м., що знаходиться за адресою: Київська область, Макарівський район, село Калинівка, вулиця Київська, 43, та в цілому складається з 12 будівель; комплекту обладнання для переробки курячих яєць (у комплектації вказаній у мировій угоді), що не є предметом спору у справі.

Враховуючи викладене, умови мирової угоди стосуються вимог щодо майна, які не заявлялися в позовній заяві, оскільки предметом спору є стягнення з відповідача 36 871 780,00 грн. основного боргу за Договором № 49БВ/01 купівлі-продажу інвестиційних сертифікатів від 09.08.2012 року. Зазначене суперечить положенням ст. 78 Господарського процесуального кодексу України, у зв'язку із чим мирова угода у редакції, наданій сторонами затвердженню не підлягає.

Клопотання щодо фіксації судового процесу учасниками процесу не заявлялось, у зв'язку з чим, розгляд справи здійснювався без застосуванням засобів технічної фіксації судового процесу у відповідності до статті 811 Господарського процесуального кодексу України.

Зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для повного та об'єктивного вирішення справи, розгляд справи відбувався з урахуванням положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представника позивача, суд, -

ВСТАНОВИВ:

09.08.2012р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Ласфано Україна» (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Рейкон» (покупець) було укладено Договір № 49БВ/01 купівлі-продажу інвестиційних сертифікатів (надалі - Договір купівлі-продажу, належним чином завірена копія договору в матеріалах справи), відповідно до п. 1.2. якого, продавець зобов'язується забезпечити передачу у власність покупця, а покупець зобов'язується прийняти і оплатити цінні папери (ЦП) на наступних умовах:

1.2.1. Кількість ЦП42 000 шт.
1.2.2. Дата розрахунків з 09 серпня 2012 року по 10 вересня 2012 року (включно)
1.2.3. Ціна угоди 42 087 780,00 грн.
1.2.4. Код ISIN UA
1.2.5. Номінальна вартість одного ЦП1 000,00 грн.
1.2.6. Ринок здійснення договору вторинний
26.06.2013р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Ласфано Україна» (первісний кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Промислові інвестиції» (новий кредитор) був укладений Договір про відступлення права вимоги № 26/06-ПВ/Р (далі - Договір), згідно п. 1.1. якого первісний кредитор відступає, а новий кредитор зобов'язується сплатити і прийняти право грошової вимоги на умовах визначених цим Договором.

Позивач стверджує, що відповідачем допущено неналежне виконання умов Договору № 49БВ/01 купівлі-продажу інвестиційних сертифікатів від 09.08.2012 року щодо оплати переданих у власність цінних паперів, право вимоги за яким позивач отримав за Договором про відступлення права вимоги № 26/06-ПВ/Р від 26.06.2015 року.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

У відповідності до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язань - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Згідно зі ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 статті 655 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 691 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Як встановлено судом, 09.08.2012р. між ТОВ «Ласфано Україна» та ТОВ «Рейкон» було укладено Договір № 49БВ/01 купівлі-продажу інвестиційних сертифікатів, відповідно до п. 1.2. якого, продавець зобов'язується забезпечити передачу у власність покупця, а покупець зобов'язується прийняти і оплатити цінні папери на наступних умовах:

1.2.1. Кількість ЦП42 000 шт.
1.2.2. Дата розрахунків з 09 серпня 2012 року по 10 вересня 2012 року (включно)
1.2.3. Ціна угоди 42 087 780,00 грн.
1.2.4. Код ISIN UA
1.2.5. Номінальна вартість одного ЦП1 000,00 грн.
1.2.6. Ринок здійснення договору вторинний
Згідно з п.п. 2.1. та 2.2. Договору купівлі-продажу покупець зобов'язаний сплатити Ціну угоди згідно п. 1.2.3. Договору на поточний рахунок Продавця на Дату розрахунків (п. 1.2.2. Договору), а продавець зобов'язаний перерахувати цінні папери, що зазначені у пункті 1.1. та 1.2.1. Договору, зі свого рахунку в цінних паперах на рахунок у цінних паперах Покупця до 10 вересня 2012р. (включно).

Протоколом узгодження суми заборгованості від 20 червня 2013 року між ТОВ «Ласфано Україна» та ТОВ «Рейкон» сторони дійшли згоди, що останній станом на 20 червня 2013 року має заборгованість за Договором № 49БВ/01 купівлі-продажу інвестиційних сертифікатів від 09.08.2012р. в розмірі 36 871 780,00 грн. (з урахуванням часткової оплати). Крім того, ТОВ «Ласфано Україна» та ТОВ «Рейкон» підтвердили реальність заборгованості, оскільки реєстрацію переходу права власності на 42 000 шт. простих іменних інвестиційних сертифікатів ТОВ «КУА «Промислові інвестиції» (ПВІФ «Третій венчурний фонд КУА «Промислові інвестиції») від Продавця до Покупця було здійснено в депозитарних установах у повному обсязі.

Статтею 512 Цивільного кодексу України передбачено, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, в тому числі, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

В силу ст. 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

З ч. 1 ст. 513 Цивільного кодексу України вбачається, що правочин стосовно заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

26.06.2013р. між ТОВ «Ласфано Україна» та ТОВ «Компанія з управління активами «Промислові інвестиції», що діє в інтересах Пайового венчурного інвестиційного фонду «Четвертий венчурний фонд - Промислові інвестиції» не диверсифікованого виду закритого типу був укладений Договір про відступлення права вимоги № 26/06-ПВ/Р згідно п. 1.1. якого первісний кредитор відступає, а новий кредитор зобов'язується сплатити і прийняти право грошової вимоги на умовах визначених цим Договором.

Відповідно до п. 1.2. Договору з моменту підписання цього Договору всі права і обов'язки первісного кредитора переходять до нового кредитора в об'ємі і на умовах, які існували на дату укладання цього Договору. В тому числі до нового кредитора переходить: право вимоги на суму основного зобов'язання, пені та штрафів у разі їх нарахування станом на момент підписання цього Договору; інші права, що випливають з Документації та можуть бути здійснені Новим кредитором як кредитором боржника (ТОВ «Рейкон»).

Згідно з п. 2.1. Договору первісний кредитор відступає, а новий кредитор набуває права вимоги до боржника у повному об'ємі в момент укладення цього Договору, що підтверджується підписами уповноважених осіб сторін та скріплення відбитками печаток Сторін як юридичних осіб цього Договору.

27 червня 2013 року на підставі Акту прийому-передачі документації за Договором про відступлення права вимоги № 26/06-ПВ/Р від 26 червня 2013 року, первісний кредитор передав новому кредитору документацію, що підтверджує право вимоги до відповідача за Договором № 49БВ/01 купівлі-продажу інвестиційних сертифікатів від 09.08.2012 року.

15 квітня 2015 року ТОВ «Компанія з управління активами «Промислові інвестиції» звернулося до ТОВ «Рейкон» з вимогою оплатити заборгованість за Договором № 49БВ/01 купівлі-продажу інвестиційних сертифікатів від 09.08.2012 року в розмірі 36 871 780,00 грн.

Листом б/н від 23.04.2015 року ТОВ «Рейкон» було повідомлено ТОВ «Компанія з управління активами «Промислові інвестиції», що ним визнається пред'явлена грошова вимога за Договором № 49БВ/01 купівлі-продажу інвестиційних сертифікатів від 09.08.2012 року (належним чином завірені копії документів долучені до матеріалів справи).

Враховуючи викладене, зважаючи на те, що строк оплати вартості цінних паперів настав, борг визнаний відповідачем листом б/н від 23.04.2015 року, доказів оплати вартості цінних паперів у більшому розмірі станом на день розгляду справи відповідачем не надано, обґрунтованими є позовні вимоги про стягнення з останнього заборгованість за Договором № 49БВ/01 купівлі-продажу інвестиційних сертифікатів від 09.08.2012 року в розмірі 36 871 780,00 грн.

Судові витрати, відповідно до положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України пропорційно розміру задоволених позовних вимог покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "РЕЙКОН" (04050, м. Київ, вулиця Мельникова, будинок 12, ідентифікаційний код 33155734), з будь-якого рахунку виявленого державним виконавцем під час виконання рішення суду, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "КОМПАНІЯ З УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ "ПРОМИСЛОВІ ІНВЕСТИЦІЇ" (04053, м. Київ, провулок Несторівський, будинок 6, ідентифікаційний код 33640219), що діє в інтересах та за рахунок Пайового венчурного інвестиційного фонду «Четвертий венчурний фонд - Промислові інвестиції» недиверсифікованого виду закритого типу (реєстраційний код за ЄДРІСІ 23300152), на будь-який рахунок, виявлений державним виконавцем під час виконання рішення суду грошові кошти: 36 871 780,00 грн. (тридцять шість мільйонів вісімсот сімдесят одна тисяча сімсот вісімдесят гривень) основного боргу та 73 080,00 грн. (сімдесят три тисячі вісімдесят гривень) судового збору. Видати наказ.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 18.09.2015р.

Суддя Ю.В. Цюкало