РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.09.2015Справа №910/18725/15

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Головіної К.І., при секретарі судового засідання Мельник Ю.О., розглянувши матеріали справи

за позовною заявою Приватного акціонерного товариства "Лукор"

до Публічного акціонерного товариства "Банк Петрокоммерц-Україна"

про розірвання договору № 1688 від 29.02.2012 р., стягнення 56 716 745,17 грн.

за участю представників:

від позивача:Бабій В.В. - представник за довіреністю № 26/1-16 від 10.08.2015 р.;
від відповідача:Шульженко Д.Ю.- представник за довіреністю № 05-11/44 від 15.05.2015 р.

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду міста Києва звернулось Приватне акціонерне товариство "Лукор" з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства "Банк Петрокоммерц-Україна" про розірвання договору № 1688 від 29.02.2012 р., стягнення 54 365 142,43 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов договору банківського рахунку № 1688 від 29.02.2012 р. в частині своєчасного здійснення розрахунково-касових операцій за платіжними дорученнями № 372 від 08.07.2015 р., № 416 від 09.07.2015 р., що були пред'явлені банку до виконання, внаслідок чого Приватне акціонерне товариство "Лукор" було позбавлене можливості перерахувати кошти за призначенням платежу.

У позові Приватне акціонерне товариство "Лукор" просить суд розірвати договір банківського рахунку № 1688 від 29.02.2012 р., стягнути з Публічного акціонерного товариства "Банк Петрокоммерц-Україна" грошові кошти, які знаходяться на рахунку у відповідача в сумі 54 078 361,61 грн., а також пеню у сумі 21 780,82 грн. та 3 % річних у сумі 265 000,00 грн., всього - 54 365 142,43 грн.

Під час розгляду справи по суті позивач неодноразово збільшував позовні вимоги (заяви від 26.08.2015 р., від 02.09.2015 р.), та остаточно просив суд розірвати договір банківського рахунку № 1688 від 29.02.2012 р., стягнути з Публічного акціонерного товариства "Банк Петрокоммерц-Україна" грошові кошти, які знаходяться на рахунку у відповідача у сумі 54 078 361,61 грн., пеню у сумі 2 438 000,00 грн. та 3 % річних у 200 383,56 грн., а всього - 56 716 745,17 грн.

У судовому засіданні представник позивача підтримав та обґрунтував збільшені позовні вимоги, просив їх задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечив, зазначив, що при зверненні позивача з платіжними дорученнями № 372 від 08.07.2015 р., № 416 від 09.07.2015 р., були порушені вимоги Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21 січня 2004 р. № 22 та вказані платіжні доручення викликали сумнів у банку, оскільки були надіслані особою, відмінною від клієнта. Просив відмовити у задоволенні позову.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з огляду на таке.

Судом встановлено, що 29.02.2012 р. між Приватним акціонерним товариством "Лукор" (клієнт) та відповідачем - Публічним акціонерним товариства "Банк Петрокоммерц-Україна" (банк) був укладений договір банківського рахунку № 1688 (далі - договір-1).

Згідно з п.п. 1.1, 1.2 договору-1 банк зобов'язується відкрити клієнту поточні рахунки у визначених ним валютах, згідно заяв на відкриття, приймати і зараховувати на рахунки грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунків та проведення інших операцій за рахунками, відповідно до умов цього договору, банківських правил, чинного законодавства України та тарифів банку. За надані послуги за рахунками клієнт сплачує банку плату в розмірах, встановлених банком відповідно до діючих тарифів.

Відповідно до п.п. 2.1, 2.2 договору-1 банк списує грошові кошти з рахунків на підставі розпорядження клієнта, рішення суду та у випадках встановлених цим договором.

Згідно з п. 3.1.8 договору-1 банк зобов'язується виконувати доручення клієнта на здійснення договірного списання коштів з його рахунків, в порядку встановленому чинним законодавством.

Клієнт може здійснювати безготівкові розрахунки шляхом використання відповідних розрахункових документів, передбачених чинним законодавством (п. 4.1 договору-1).

Договір набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками сторін і діє протягом невизначеного строку (п. 7.1 договору).

Також 29.02.2012 р. між Приватним акціонерним товариством "Лукор" (клієнт) та відповідачем - Публічним акціонерним товариства "Банк Петрокоммерц-Україна" (банк) був укладений договір про банківське обслуговування з використанням програмно-технічного комплексу «Банк-Клієнт» № W085 (далі - договір-2).

Відповідно до п. 1.1 договору-2 клієнт доручає, а банк бере на себе забезпечення надання банківських послуг із використанням програмно-технічного комплексу «Банк-Клієнт».

Відповідно до п. 3.2.1 цього договору клієнт має право вимагати від банка своєчасного виконання електронних платежів, переданих у банк по каналах звязку, якщо дані документи оформлені і передані належним чином.

Банк зобов'язується здійснювати операції по списанню коштів з рахунку клієнта на підставі електронних документів, прийнятих по каналах зв'язку. Проводити списання коштів з рахунку клієнта на підставі електронних документів, якщо вони надійшли в банк в межах операційного часу (з 9-00 до 17-00). Платежі відправлені іншим часом, будуть виконані наступним банківським днем. Платежі з рахунку клієнта здійснюються банком у межах залишків коштів на початок операційного дня (п.п. 3.3.1, 3.3.2 договору-2).

Договір вважається укладеними на невизначений термін і набуває чинності з дня його підписання обома сторонами (п. 7.1 договору-2).

У судовому засіданні встановлено, що на виконання договору-1 банк відкрив клієнту (позивачу) банківський рахунок у національній валюті № 102.

08.07.2015 р. та 09.07.2015 р. позивач подав відповідачу на виконання платіжні доручення № 372 та № 416 на загальну суму 53 000 000,00 грн. за допомогою програмно-технічного комплексу «Банк-Клієнт».

08.07.2015 р. та 09.07.2015 р. листами № 05-20/1268 та №05-20/1291, посилаючись на п. 5.1 договору-2, банк звернувся до позивача з проханням надати йому оригінали вказаних платіжних доручень.

У відповідь на вказані листи, до банку були направлені по одному примірнику оригінали вказаних платіжних доручень кур'єрскою службою. Разом з тим, розрахункові документи були залишені банком без виконання.

Частиною 1 ст. 1066 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Відповідно до ч. 3 ст. 1066 ЦК України банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 1068 Цивільного кодексу України банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Згідно з ч. 5 статті 341 Господарського кодексу України установи банків забезпечують розрахунки відповідно до законодавства та вимог клієнта, на умовах договору на розрахункове обслуговування.

Як встановлено судом, п.п. 4.2, 4.3 договору-1 сторони погодили, що банк здійснює розрахункові операції відповідно до чинного законодавства України та нормативно-правових актів Національного банку України за умови належного оформлення клієнтом розрахункових документів. Платежі з рахунку клієнта банк виконує в межах залишку коштів на рахунку. Операції за розрахунковими документами клієнта здійснюються згідно встановленого режиму роботи банку.

Відповідно до п. 8.1 ст. 8 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" розрахункові документи, що надійшли до банку протягом операційного часу банк виконує в день їх надходження. Розрахункові документи, що надійшли після операційного часу, банк виконує наступного операційного дня. Банк і клієнт мають право, ураховуючи встановлені законодавством строки проведення переказу, передбачити в договорі банківського рахунку інші строки виконання розрахункових документів клієнта. Порядок виконання таких документів визначається договором між банком і клієнтом та внутрішніми правилами банку.

Відповідно до п. 2.6. Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління НБУ від 21.01.2004 № 22 (далі - Інструкція), розрахунковий документ (за винятком розрахункового чека) виписується в кількості примірників, потрібних для всіх учасників безготівкових розрахунків, з використанням електронно-обчислювальних і друкарських машин за один раз. Вказане зазначено також у пункті 3.1 Інструкції.

Згідно з п. 2.24 Інструкції списання коштів (і в повній, і в частковій сумі) з рахунку платника здійснюється на підставі примірника розрахункового документа, який залишається на зберіганні в банку платника. На вимогу клієнта банк надає довідку про виконання (часткове виконання) платіжної вимоги, що підписується уповноваженою/ими особою/ами, або примірник підписаної нею/ними платіжної вимоги, на підставі якої здійснено оплату. Інші примірники розрахункового документа, але не менше ніж один (за винятком розрахункових чеків), банк передає платнику.

Пунктом 1.4 Інструкції визначено учасників безготівкових розрахунків, до яких віднесено банки та їх філії, підприємства, фізичні особи та інших клієнти банку, з рахунків яких списуються або на рахунки яких зараховуються кошти.

Враховуючи зазначені норми законодавства, платіжні доручення повинні подаватись до банку для їх виконання не менше, ніж у двох примірниках: один - для банку, один - для платника.

Оскільки позивач не дотримався вимог чинного законодавства, суд вважає, що банк правомірно не здійснив розрахунково-касову операцію за поданими до нього оригіналами платіжних доручень № 372 від 08.07.2015 р. та № 416 від 09.07.2015 р. на загальну суму 53 000 000,00 грн.

Посилання позивача на те, що 07.09.2015 р. листом № 144 він направив банку оригінали платіжних доручень № 372 від 08.07.2015 р. та № 416 від 09.07.2015 р. у двох екземплярах по кожному платіжному дорученню, суд не приймає, оскільки вказані дії позивачем були вчинені вже після порушення провадження у даній справі (21.07.2015 р.).

Крім того, необхідно зазначити, що відповідно до абзацу 1 статті 22.5 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» подання паперових розрахункових документів до банку має здійснюватися клієнтом особисто, якщо інше не передбачено договором.

Відповідно до п. 2.13 Інструкції банки приймають до виконання лише розрахункові документи своїх клієнтів, які подають їх у банк у порядку, передбаченому договорами банківського рахунку цих клієнтів.

Згідно з п. 1.4 Інструкції надсилання (відсилання) паперового розрахункового документа та інших документів у паперовій формі, які надаються разом з ним для інших, крім банків, учасників безготівкових розрахунків означає - доставляння їх представником (фізичною особою - також особисто) або передавання підприємству зв'язку чи іншому спеціалізованому підприємству для відправлення засобами спецзв'язку (кур'єрською, фельд'єгерською поштою тощо) згідно з правилами приймання, оброблення та доставки кореспонденції банківських установ спецзв'язком Державного комітету зв'язку та інформатизації України або передавання підприємству зв'язку для відправлення рекомендованим чи цінним листом відповідно до правил користування послугами поштового зв'язку України.

Пунктом 3 Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 17 серпня 2002 р. № 1155, визначено, що відправник - юридична або фізична особа, яка яка безпосередньо або через уповноважену особу подає оператору поштового зв'язку для пересилання поштове відправлення (поштовий переказ).

Як вже зазначалось, оригінали платіжних доручень № 372 від 08.07.2015 р. та № 416 від 09.07.2015 р. на загальну суму 53 000 000,00 грн. були відправлені банку кур'єрскою службою, але фактично направлені були не позивачем, а - ТОВ «Карпатнафтохім», тобто іншою особою, про що свідчить відповідна накладна від 09.07.2015 р.

При цьому, у матеріалах справи відсутні будь-які документи, які підтверджують право ТОВ «Карпатнафтохім» подавати від імені позивача платіжні документи.

Згідно з п. 3.4.1 договору-2 банк має право не проводити списання коштів із рахунку клієнта, якщо електронний платіжний документ, переданий клієнтом по каналах зв'язку, не відповідає правилам здійснення безготівкових розрахунків.

Також суд приймає до уваги доводи позивача про те, що подані на виконання позивачем розрахункові документи викликали сумнів у відповідача по їх змісту.

Так, з матеріалів справи вбачається, що ПрАТ «Лукор» прийнято рішення, оформлене протоколом № 15 від 17.01.2014 р., про припинення його діяльності шляхом добровільної ліквідації підприємства, у зв'язку з тим, що подальше існування товариства недоцільне з економічної точки зору. Вказані обставини розміщені в офіційному публічному виданні "Урядовий кур'єр" № 14 від 24 січня 2014 року.

При цьому з платіжних доручень № 372 від 08.07.2015 р. та № 416 від 09.07.2015 р. вбачається, що призначенням платежу є надання поворотної фінансової допомоги іншому суб'єкту господарювання.

Пунктом 5.1 договору-2 передбачено, що у разі сумнівності змісту платіжних доручень, які надійшли в банк по каналах зв'язку, банк має право вимагати від клієнта надавати оригінали платіжних доручень і не проводити списання коштів до одержання оригіналів, повідомивши про це клієнта по телефону.

Враховуючи викладене та зважаючи на встановлені обставини у справі, суд приходить до висновку, що позивачем не було дотримано норм, передбачених Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» та Інструкцією про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженою постановою Правління НБУ від 21.01.2004 № 22, щодо переказу грошових коштів за платіжними дорученнями № 372 від 08.07.2015 р. та № 416 від 09.07.2015 р., а тому банк правомірно залишив дані платіжні доручення без виконання.

Щодо позовних вимог про розірвання договору банківського рахунку суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 188 Господарського кодексу України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Відповідно до ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом; у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Беручи до уваги висновок суду про правомірність залишення платіжних доручень № 372 від 08.07.2015 р. та № 416 від 09.07.2015 р. без виконання, а, отже, відсутність факту істотного порушення відповідачем умов договору банківського рахунку № 1688 від 29.02.2012 р., та зважаючи на норми діючого законодавства, суд приходить до висновку, що вимога позивача про розірвання договору № 1688 від 29.02.2012 р. є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Щодо вимоги про стягнення залишку грошових коштів на поточному рахунку позивача у сумі 54 078 361,61 грн. та нарахованих на цю суму штрафних санкцій - пені у сумі 2 438 000,00 грн. та 3 % річних у сумі 200 383,56 грн., суд зазначає, що оскільки підстав для розірвання договору банківського рахунку № 1688 від 29.02.2012 р. судом не встановлено, відсутні й підстави, для стягнення з банку грошових коштів з рахунку у сумі 54 078 361,61 грн. та нарахування на цю суму штрафних санкцій.

З урахуванням викладеного та зважаючи на встановлені обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ПрАТ "Лукор" про розірвання договору № 1688 від 29.02.2012 р., стягнення 56 716 745,17 грн. задоволенню не підлягають.

За правилами ст. 49 ГПК України у разі відмови у задоволенні позову витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 32-34, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Відмовити у позові Приватного акціонерного товариства "Лукор" до Публічного акціонерного товариства "Банк Петрокоммерц-Україна" про розірвання договору № 1688 від 29.02.2012 р., стягнення 56 716 745,17 грн.

Рішення ухвалено в нарадчій кімнаті та проголошено його вступну та резолютивну частини в судовому засіданні у присутності представників сторін 21 вересня 2015 року.

Повний текст рішення підписано 28 вересня 2015 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду через господарський суд міста Києва шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня підписання повного тексту рішення.

Суддя К.І. Головіна