Господарський суд Чернігівської області
========================================================================================================================================================================
. Іменем України
Р І Ш Е Н Н Я

29 вересня 2015 року № 927/1192/15

Позивач: Комунальне підприємство «Деснянське» Чернігівської міської ради

14027 м. Чернігів, вул. Академіка Павлова, 13

Відповідач: Комунальне підприємство «ЖЕК-10» Чернігівської міської ради

14032 м. Чернігів, вул. Доценко, 25-Б

Предмет спору: про стягнення 50613,12 грн.

Суддя Фетисова І.А.

Представники сторін:

від позивача: Гламазда С.М. довіреність 02-38 від 16.01.2015 року

від відповідача: Бурханова Т.В. довіреність 01-12-1 від 02.01.2015 року

Рішення приймається після оголошеної в судовому засіданні 15.09.2015 р. перерви відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

Позивачем подано позов про стягнення з відповідача 50613,12 грн. за надані послуги відповідно до акту Державної фінансової інспекції в Чернігівській області від 23.02.2015 р. № 25-05-21/1.

Відповідач у відзиві на позов повідомив про невизнання позовних вимог. У відзиві на позов відповідач посилається, що пунктом 2.3 договору № 118 визначено, що будь-яке уточнення ціни договору обґрунтовується розрахунками і оформлюється шляхом укладання додаткових угод. Протягом 2013-2014 року вказане питання з боку КП «Деснянське» не підіймалося, на адресу підприємства будь-яких листів в яких йшлося про вищевказане чи додаткових угод до договору № 118 не надходило. Рахунки КП «Деснянське» виставлялися щомісяця в однаковому розмірі і жодного разу позивачем не переглядались і відповідної ініціативи від нього не було. Той факт, що при проведенні перевірки Державною фінансовою інспекцією було виявлено недоотримання позивачем доходу в розмірі 50613,12 грн. свідчить лише про те, що КП «Деснянське» не мало наміру підвищувати розмір плати за надані ними послуги з ліквідації аварійних ситуацій за договором № 118 або про недопрацювання окремих працівників підприємства, які мали можливість встановити даний факт до перевірки ДФІ і ініціювати питання про зміну істотної умови договору № 118 - ціни. Позивачем у 2014 році таке питання порушене не було. Відповідач вважає стягнення 50613,12 грн. є безпідставним.

В письмових поясненнях позивач повідомив що вартість аварійного обслуговування відповідно до додатку № 1 договору за 1 кв. м житлового фонду відповідача складає 0,071 грн. Сума зазначена у вищевказаних рахунках до сплати - це сума понесених витрат позивача що розраховувалась з урахуванням фонду заробітної плати працівників у 2013 році, вартість матеріалів, нарахованої амортизації, загальновиробничих та адміністративних витрат та ПДВ. Позивачем наказом № 103 від 28.11.2013 р. було затверджено та введено в дію нові штатні розписи, згідно яких посадові оклади та погодинні ставки працівників збільшились, також збільшились статті накладних витрат підприємства пов'язані з наданням послуг, а саме адміністративні, загальновиробничі витрати. В результаті застосування розрахунку вартості аварійного обслуговування який не був переглянутий своєчасно з урахуванням підвищення розміру фактично понесених витрат в 2014 році позивач недоотримав дохід від надання послуг по ліквідації аварій на суму 50613,12 грн.

Розглянувши подані матеріали, заслухавши повноважних представників позивача та відповідача , з'ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи по суті, господарський суд встановив:

01.02.2013 р. між сторонами укладено договір № 118 на виконання робіт по ліквідації аварійних ситуацій на внутрішньо будинкових інженерних мережах житлового фонду електропостачання, холодного водопостачання та водовідведення.

Відповідно до умов договору замовник (відповідач) доручає, а виконавець (позивач) приймає на себе роботи по ліквідації аварій на внутрішньо будинкових інженерних мережах електропостачання, холодного водопостачання та водовідведення житлового фонду, що знаходиться в підпорядкованості замовника, відповідно з переліком робіт вказаних в розділі 3 договору.

Відповідно до п. 2.1 договору ціна договору визначається на основі затвердженого виконавцем розрахунку вартості аварійного обслуговування 1 м кв. житла, яка складає 0,071 грн. з ПДВ (додаток № 1) та загальної площі квартир житлового фонду замовника (додаток № 2).

Відповідно до п. 2.2 договору загальна вартість договору становить 3723400,80 грн. з ПДВ. Ціна договору є періодичною і може бути переглянута за погодженням сторін при настанні однієї з наступних умов: зміни обсягів та складу робіт; причини, які не залежать від діяльності виконавця; прийняття нових законодавчих і нормативних актів, що впливають на вартість робіт.

Відповідно до п. 2.3 договору будь-яке уточнення ціни договору обґрунтовується розрахунками і оформлюється шляхом укладання додаткових угод.

Згідно додатку № 1 до договору розрахунок вартості аварійного обслуговування 1 м кв. житла складає 0,071 грн.

Листом № 25-05-18-14/1984 від 10.03.2015 р. Державна фінансова інспекція в Чернігівській області повідомила позивача про усунення виявлених ревізією порушень, а саме під час планової ревізії фінансово-господарської діяльності КП «Деснянське» за період з 01.01.2012 р. по 31.12.2014 р. встановлено що в порушення п. 2.2, 2.3 договору на виконання робіт по ліквідації аварій на внутрішньо будинкових інженерних мережах електропостачання, холодного водопостачання та водовідведення від 01.02.2013 р. № 118 не жито заходів щодо зміни ціни зазначеного договору в результаті чого підприємством недоотриманий дохід на суму 50613,12 грн. Для усунення зазначених порушень запропоновано внести зміни до договору № 118 від 01.02.2013 р. (як це було передбачено п. 2.2 та п. 2.3 договору) щодо зміни вартості аварійного обслуговування 1 кв. м житла; стягнути з КП «ЖЕК-10» кошти в сумі 50613,12 грн. за надані послуги згідно договору № 118 від 01.02.2013 р. з урахуванням фактично понесених витрат 2014 р.

Позивачем 28.05.2015 р. було направлено відповідачу претензію з проханням перерахувати недоотриманий дохід в розмірі 50613,12 грн. виявлений під час ревізії Державної фінансової інспекції в Чернігівській області.

Відповідач листом № 01-12-865 від 24.06.2015 р. повідомив, що позивачем виставлялись рахунки за проведене аварійне обслуговування відповідно до умов договору № 118 протягом 2014 р. В діях відповідача порушень чинного законодавства не було, в зв'язку з чим відсутні підстави для стягнення з відповідача додатково інших грошових коштів.

10.07.2015 р. позивачем було направлено відповідачу претензію з проханням перерахувати недоотриманий дохід в розмірі 50613,12 грн. виявлений під час ревізії Державної фінансової інспекції в Чернігівській області.

05.08.2015 р. відповідач листом № 01-12-1064 повідомив позивача що згідно виставлених рахунків та наданих актів виконаних робіт у 2014 році оплата за договором № 118 здійснена в повному обсязі. Жодних порушень в діях КП «ЖЕК-10» допущено не було, в зв'язку з чим відсутні підстави для стягнення з підприємства додатково інших грошових коштів.

Дійсно, матеріалами справи підтверджується факт проведених відповідачем оплат послуг позивача за період з січня 2014 року по грудень 2014 року за 12 місяців послуг в сумі 744680,16 грн.

В судовому засіданні 29.09.2015 року, представник позивача усно повідомив про повну оплату відповідачем всіх актів за 12 місяців 2014 року .

Відповідно до ст. 6 ГК України загальними принципами господарювання в Україні є:

- забезпечення економічної багатоманітності та рівний захист державою усіх суб'єктів господарювання;

- свобода підприємницької діяльності у межах, визначених законом;

- вільний рух капіталів, товарів та послуг на території України;

- обмеження державного регулювання економічних процесів у зв'язку з необхідністю забезпечення соціальної спрямованості економіки, добросовісної конкуренції у підприємництві, екологічного захисту населення, захисту прав споживачів та безпеки суспільства і держави;

- захист національного товаровиробника;

- заборона незаконного втручання органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб у господарські відносини.

Відповідно до приписів ст.11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків визначено договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 179 ГК України майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями. Укладення господарського договору є обов'язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов'язком для суб'єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі: вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству; примірного договору, рекомендованого органом управління суб'єктам господарювання для використання при укладенні ними договорів, коли сторони мають право за взаємною згодою змінювати окремі умови, передбачені примірним договором, або доповнювати його зміст; типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови; договору приєднання, запропонованого однією стороною для інших можливих суб'єктів, коли ці суб'єкти у разі вступу в договір не мають права наполягати на зміні його змісту.

Зміст договору, що укладається на підставі державного замовлення, повинен відповідати цьому замовленню.

Суб'єкти господарювання, які забезпечують споживачів, зазначених у частині першій цієї статті, електроенергією, зв'язком, послугами залізничного та інших видів транспорту, а у випадках, передбачених законом, також інші суб'єкти зобов'язані укладати договори з усіма споживачами їхньої продукції (послуг). Законодавством можуть бути передбачені обов'язкові умови таких договорів.

Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Приписами ст. 193 ГК України визначено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Застосування господарських санкцій до суб'єкта, який порушив зобов'язання, не звільняє цього суб'єкта від обов'язку виконати зобов'язання в натурі, крім випадків, коли інше передбачено законом або договором, або управнена сторона відмовилася від прийняття виконання зобов'язання.

Управнена сторона має право не приймати виконання зобов'язання частинами, якщо інше не передбачено законом, іншими нормативно-правовими актами або договором, або не випливає із змісту зобов'язання.

Зобов'язана сторона має право виконати зобов'язання достроково, якщо інше не передбачено законом, іншим нормативно-правовим актом або договором, або не випливає із змісту зобов'язання.

Зобов'язана сторона має право відмовитися від виконання зобов'язання у разі неналежного виконання другою стороною обов'язків, що є необхідною умовою виконання.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Управнена сторона, приймаючи виконання господарського зобов'язання, на вимогу зобов'язаної сторони повинна видати письмове посвідчення виконання зобов'язання повністю або його частини.

Згідно ст. 188 ГК України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором.

Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду.

У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

Умовами п.2.2, 2.3., 2.4 договору №118 сторонами визначено, що ціна може бути переглянута за погодженням сторін шляхом укладання додаткових угод.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Ухвалою суду від 07.09.2015 р. витребувано у позивача докази пропонування внесення змін до договору.

Однак, таких доказів суду не надано, матеріали справи не містять доказів пропонування позивачем відповідачу внести зміни до договору, в т.ч. в частині визначення іншої ціни послуг.

Статтею 224 ГК України визначено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Таким чином, умовою відшкодування збитків є порушення господарського зобов'язання.

Однак, з матеріалів справи не вбачається порушення відповідачем господарського зобов'язання за умовами договору №118 від 01.02.2013 р. на виконання робіт по ліквідації аварійних ситуацій на внутрішньо будинкових інженерних мережах житлового фонду електропостачання, холодного водопостачання та водовідведення щодо проведення оплат виконаних позивачем послуг на підставі актів виконаних робіт, підписаних як позивачем так й відповідачем на суму щомісячних оплат 62 056,68 грн. (за 12 місяців 2014 року на суму 744680,16 грн.), які фактично оплачені відповідачем на умовах п. 2.1., 5.1.договору №118 від 01.02.2013 року .

А тому, суд приходить до висновку про відсутність порушення господарського зобов'язання відповідачем по справі в частині оплати прийнятих на умовах договору №118 по цінам , встановленим п.2.1 договору №118 та відсутності підстав покладення на відповідача обов'язку відшкодувати збитки позивачу.

Інших підстав покладення на відповідача здійснити оплату відповідачу суми 50613,12 грн. судом, в процесі розгляду справи не встановлено.

За таких обставин , позовні вимоги є необґрунтованими й задоволенню не підлягають, в позові має бути відмовлено.

З огляду на такий висновок суду, відшкодування судового збору сплаченого позивачем при поданні позову не проводиться.

Керуючись ст.ст. 6,179,188,193, 224 Господарського кодексу України, 11 Цивільного кодексу України, ст.ст.22,33,49,82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

В позові відмовити повністю.

Суддя І.А.Фетисова