РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.09.2015Справа №910/16783/15

За позовом Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Акціонерний Банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "ВіЕйБі банк" Славкіної М.А.,

до Державної компанії з експорту та імпорту продукції та послуг військового та спеціального призначення "Укрспецекспорт"

про стягнення заборгованості за надані послуги в сумі 301 605,64 грн.

Суддя О.С. Комарова

Представники сторін:

від позивача Петровська А.М. (представник за довіреністю);

від відповідача Попічко Р.Р. (представник за довіреністю);

В судовому засіданні 15 вересня 2015 року, відповідно до положень ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач, Публічне акціонерне товариство "Всеукраїнський Акціонерний Банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "ВІЕЙБІ БАНК" Славкіної М.А., 01 липня 2015 року звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заявою № 31/1-16715 від 25.06.2015 року до відповідача, Державної компанії з експорту та імпорту продукції та послуг військового та спеціального призначення "Укрспецекспорт", про стягнення заборгованості за надані послуги в сумі 301 605,64 грн.

Ухвалою суду від 03.07.2015 року (суддя Комарова О.С.) порушено провадження у справі № 910/16783/15 та призначено розгляд справи на 28.07.2015 року.

23 липня 2015 року через відділ діловодства Господарського суду м. Києва від представника позивача на виконання вимог ухвали суду надійшли додаткові документи, які долучені до матеріалів справи.

27 липня 2015 року через відділ діловодства Господарського суду м. Києва від представника відповідача на виконання вимог ухвали суду надійшов відзив на позовну заяву, який долучено до матеріалів справи.

В судове засідання 28.07.2015 представники сторін з'явились, надали усні пояснення по суті спору, представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник відповідача заперечив проти задоволення позовних вимог. Також в судовому засіданні 28.07.2015 року представниками сторін було подано спільне клопотання про продовження строку вирішення спору.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.07.2015 року судом, за клопотанням представника позивача, у відповідності до положень ст. 69 Господарського процесуального кодексу України, продовжено строк вирішення спору на 15 (п'ятнадцять) днів, та оголошено перерву в судовому засіданні до 08.09.2015 року.

Через відділ діловодства суду 03.09.2015 року позивачем були подані додаткові пояснення до позовної заяви, які суд прийняв до свого провадження.

В судове засідання 08.09.2015 року представники сторін з'явились. Дали пояснення по суті спору. Представник відповідача подав пояснення у справі, які було долучено судом до матеріалів справи. В судовому засіданні було оголошено перерву до 15.09.2015 року.

В судове засідання 15.09.2015 року представники сторін з'явились, дали пояснення по суті спору. Представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив їх задовольнити. Представник відповідача заперечив проти задоволення позову, просив відмовити в його задоволенні.

Клопотання щодо фіксації судового процесу учасниками процесу не заявлялось, у зв'язку з чим, розгляд справи здійснювався без застосуванням засобів технічної фіксації судового процесу у відповідності до статті 811 Господарського процесуального кодексу України.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд, -

ВСТАНОВИВ:

27 квітня 2011 року між Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (далі - гарант) та Державною компанією з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціального призначення "Укрспецекспорт" (далі - принципал) було укладено Договір № 94/Г-2011/USE-12.2-115-Д/Г-11 про забезпечення надання гарантії, (копія договору міститься в матеріалах справи, по тексту - Договір) відповідно до п. 11 умов якого гарант за дорученням принципала забезпечує випуск банком Bank of Algeria, Алжир гарантії виконання на суму 406 170,49 доларів США на користь Центрального управління матеріально-технічного забезпечення Міністерства національної оборони АНДР, згідно з контрактом № Е02108 від 17.04.2008 (дата повідомлення про ратифікацію - 23.05.2009) (USE - 17.2-14-К/КЕ-11 від 16.02.2011 - надалі - Контракт), укладеним між принципалом та бенефіціаром.

Відповідно до п.1.2 Договору для забезпечення випуску гарантії банком бенефіціара гарант випускає контргарантію на користь Банку бенефіціара для подальшого випуску гарантії банком бенефіціара на користь бенефіціара.

Пунктами 1.6.1, 1.6.2 Договору передбачено, що принципал сплачує гаранту комісію за надання та обслуговування контргарантії згідно з тарифами гаранта зокрема: за підготовку надання контргарантії - 100,00 доларів США; за обслуговування контргарантії - 0,3% від суми контргарантії за квартал або його частину, мін. 200,00 доларів США; інші комісії згідно з діючими тарифами гаранта; комісію за прийняття зобов'язань по контргарантіі у розмірі 3,5% процентів річних від суми наданої контргарантії, яка сплачується за період з дати випуску контргарантії і до дня виконання гарантом зобов'язань перед банком бенефіціара за наданою контргарантією або до закінчення строку дії контргарантії.

Відповідно до п. 2.1 Договору принципал зобов'язується: сплачувати на рахунок № 0516 у ПАТ "ВіЕйБі Банк" комісію за підготовку надання контргарантії (п. 1.6.1 Договору) протягом 15-ти днів з дати надання контргарантії (одноразово); комісію за обслуговування контргарантії (п.1.6.1 Договору) протягом 15 днів з дати надання контргарантії і далі не пізніше 15-ти днів з початку наступного розрахункового періоду дії контргарантії (щоквартально); комісію за прийняття зобов'язань (п.1.6.2 Договору) не пізніше 15-го числа місяця, наступного за розрахунковим, за розрахунковий місяць (щомісячно).

Пунктом 4.1 Договору передбачено, що за невиконання або несвоєчасне виконання умов п.п. 2.1.1, 2.1.2, 2.13, 2.1.7, 2.1.9 цього Договору принципал сплачує гаранту пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми невиконаного або несвоєчасно виконаного зобов'язання за кожний день прострочення.

Як зазначено сторонами та вбачається із матеріалів справи, між гарантом та принципалом було укладено договори про внесення змін до Договору № 94/Г-2011/USE-12.2-115-Д/Г-11 від 27.04.2011 року про забезпечення надання гарантії відповідно до умов яких строк дії Договору було продовжено до 09.02.2015 року.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач зазначає, що він належним чином виконав взяті на себе зобов'язання, а саме випустив контргарантію № 058/2011/BALG від 27.04.2011 р. на суму 406 170,49 доларів США на термін до 26.01.2015 року, проте відповідач не виконав належним чином взяті на себе зобов'язання щодо своєчасного й повного внесення комісії за обслуговування гарантії. Таким чином, в результаті неналежного виконання відповідачем зобов'язань у останнього утворилась заборгованість перед Публічним акціонерним товариством "Всеукраїнський Акціонерний Банк" в розмірі 1 624,68 доларів США та 102 924,25 грн.

29 січня 2015 року позивачем була направлена на адресу відповідача вимога про сплату заборгованості по комісії за обслуговування гарантії в розмірі 1 624,68 доларів США, проте дана вимога була залишена без відповіді і виконання.

В своєму відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що належної вимоги про сплату комісії позивачем надано не було, а тому строк для виконання даного зобов'язання ще не настав. Окрім того, відповідач зауважив, що вимогу про сплату 1 624,68 доларів США комісії позивач повинен був пред'являти не відповідачу, а Банку Алжиру, а відтак, на думку відповідача, в нього немає обов'язку виконувати умови договору перед позивачем. Водночас, відповідач зазначає, що оскільки позивач перебуває в статусі «тимчасової адміністрації» ним не можуть бути виконані обов'язки щодо надання контргарантії та, відповідно, не надає зазначені послуги відповідачу, у зв'язку з чим позовні вимоги про стягнення з відповідача комісійних за надання та обслуговування контргарантії задоволенню не підлягають.

Оцінивши наявні в матеріалах справи документи та докази, господарський суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Статтею 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною першою статті 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 509 Цивільного Кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до приписів ст. 526 Цивільного кодексу України, які кореспондуються з відповідними приписами ст. 193 Господарського кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Судом розглянуті та відхилені заперечення відповідача щодо бездіяльності саме позивача в частині задоволення своїх вимог за рахунок коштів відповідача, які знаходяться на рахунках останнього, з огляду на наступне.

Відповідно до норм чинного законодавства на підставі постанови Правління Національного Банку України виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 733 від 20.11.2014 року «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» до категорії неплатоспроможних» прийнято рішення № 123 «Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Всеукраїнський акціонерний банк», відповідно до якого з 21.11.2014 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 19.03.2015 року №188 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк", Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 20.03.2015 року прийнято рішення №63 про початок процедури ліквідації Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк" з 20.03.2015 року.

За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 1 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" цим законом встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. Метою цього Закону є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", ліквідація банку - процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Частиною 5 статті 45 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачено, що протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду кредитори мають право заявити уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку.

З дня призначення уповноваженої особи Фонду:

1) припиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів)) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Якщо в банку, що ліквідується, здійснювалася тимчасова адміністрація, з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку тимчасова адміністрація банку припиняється;

2) банківська діяльність банку завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси;

3) строк виконання всіх грошових зобов'язань банку та зобов'язання щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів) вважається таким, що настав;

4) припиняється нарахування відсотків, неустойки (штрафу, пені) та застосування інших санкцій за всіма видами заборгованості банку;

5) відомості про фінансове становище банку перестають бути конфіденційними чи становити банківську таємницю;

6) укладення правочинів, пов'язаних з відчуженням майна банку чи передачею його майна третім особам, допускається в порядку, передбаченому статтею 51 цього Закону;

7) втрачають чинність публічні обтяження чи обмеження на розпорядження (у тому числі арешти) будь-яким майном (коштами) банку. Накладення нових обтяжень чи обмежень на майно банку не допускається.

Вимоги за зобов'язаннями банку, що виникли під час проведення ліквідації, можуть пред'являтися тільки в межах ліквідаційної процедури (частини 2 та 3 статті 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів").

Положеннями статті 48 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачено повноваження уповноваженої особи Фонду, зокрема, відповідно до пункту 4 частини 1 вказаної статті, уповноважена особа Фонду з дня свого призначення здійснює такі повноваження складає реєстр акцептованих вимог кредиторів та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів.

Уповноважена особа Фонду припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами.

Протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону уповноважена особа Фонду здійснює такі заходи:

1) визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення;

2) відхиляє вимоги в разі їх не підтвердження фактичними даними, що містяться у розпорядженні уповноваженої особи Фонду, та, у разі потреби, заявляє в установленому законодавством порядку заперечення за заявленими до банку вимогами кредиторів;

3) складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду (частина 1 та 2 статті 49 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб").

Частиною 4 вказаною вище статті передбачено, що будь-які спори щодо акцептування вимог кредиторів підлягають вирішенню у судовому порядку. Судове провадження щодо таких вимог не припиняє перебіг ліквідаційної процедури.

Отже, з огляду на вищезазначене, та враховуючи прийняте рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк" здійснення будь - яких фінансових операцій можливе виключно у межах процедури ліквідації банку та у порядку передбаченому Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Відповідно до вищевикладеного, суд дійшов висновку, у позивача виникло право на нарахування та стягнення з відповідача заборгованості по комісії за обслуговування, покритої коштами клієнта гарантії, яка виникла до початку призначення виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб «тимчасової адміністрації» та віднесення банку до категорії неплатоспроможних, тобто до 20.11.2014 року.

Таким чином, періодом нарахування зазначеної заборгованості є проміжок часу з 01.11.2014 року по 19.11.2014 року включно, розмір заборгованості за вказаний період становить 10 868,95 грн., що підтверджується матеріалами справи.

Отже, суд зазначає, що відповідач, в порушення вищезазначених норм Цивільного кодексу України та умов Договору, не здійснив оплату по комісії, тобто не виконав свої зобов'язання належним чином, а тому позовні вимоги щодо стягнення 10 868,95 грн. - суми комісійних є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

При зверненні до суду позивач також просив стягнути з відповідача за загальний період прострочення на його користь пеню за несвоєчасну оплату комісій 21 793,24 грн. та пеню в розмірі 327,37 доларів США за несвоєчасну сплату комісій банку, 3% річних в розмірі 1 170,83 грн. та інфляційні в розмірі 33 867,87 грн., заборгованість за комісійні іншого банку-гаранта - 1 624,68 доларів США, комісійні за надання обслуговування 46 622,24 грн., проте суд дійшов висновку, що зазначені вимоги позивача задоволенню не підлягають з огляду на те, що з розрахунку позивача вбачається період нарахування з грудня 2014 року, тоді як з листопада 2014 в банку була введена «тимчасова адміністрація».

Пунктом 1.12. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 року "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" визначено, що з огляду на вимоги частини першої статті 4-7 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

У відповідності до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до приписів ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог та заперечень.

Положеннями ст. 34 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, яка бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Враховуючи все вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в розмірі 10 868,95 грн.

Господарський суд, враховуючи загальну суму ціни позову в розмірі 301 605,64 грн., а також фактичний розмір позовних вимог, що підлягає стягненню, в розмірі 10 868,95 грн., дійшов висновку, що судові витрати по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених вимог в сумі 1 827,00 грн., відповідно до положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 4-3, 33, 34, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства Державна компанія з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціального призначення "Укрспецекспорт" (ЄДРЮОФОП 21655998; адреса: 04119, м. Київ, ВУЛИЦЯ ДЕГТЯРІВСЬКА, будинок 36), з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання рішення суду, на користь Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Акціонерний Банк" (ЄДРЮОФОП 19017842; адреса 04119, м. Київ, ВУЛИЦЯ ДЕГТЯРІВСЬКА, будинок 27 Т) на будь-який рахунок, виявлений державним виконавцем під час виконання рішення суду, грошові кошти в розмірі 10 868,95 грн. (десять тисяч вісімсот шістдесят вісім гривень 95 копійок).

3. Стягнути з Державного підприємства Державна компанія з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціального призначення "Укрспецекспорт" (ЄДРЮОФОП 21655998; адреса: 04119, м. Київ, ВУЛИЦЯ ДЕГТЯРІВСЬКА, будинок 36) в дохід Державного бюджету України судовий збір у розмірі 1 827,00 (одна тисяча вісімсот двадцять сім) гривень.

4. В іншій частині позову відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції в порядку та в строки, передбачені нормами ст.ст. 91, 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 21.09.2015 року.

Суддя О.С. Комарова