ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" вересня 2015 р. Справа № 922/1677/15

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Істоміна О.А., суддя Барбашова С.В., суддя Плужник О.В.

при секретарі Кохан Ю.В.

за участю представників:

позивача - ОСОБА_1, за довіреністю №60 від 01.09.2015.

відповідача - ОСОБА_2, за довіреністю б/н від 05.05.2015.

третьої особи - не з"явився.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Український ОСОБА_3" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Укрбізнесбанк" ОСОБА_4 (вх.№ 3913 Х/3-10) на рішення господарського суду Харківської області від 08 червня 2015 року по справі №922/1677/15,

за позовом Публічного акціонерного товариства "Український ОСОБА_3", м. Донецьк,

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Реал-Агроекспорт", м. Харків,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Приватне підприємство "Реал-Ком", м. Харків

про стягнення коштів 2384455,28 грн.,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Харківської області від 08.06.2015 по справі №922/1677/15 (суддя Чистякова І.О.) в задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, Публічне акціонерне товариство "Український ОСОБА_3" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Укрбізнесбанк" ОСОБА_4 звернулось до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Харківської області від 08.06.2015 по справі №922/1677/15 скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В апеляційній скарзі заявник посилається на те, що оскаржуване рішення прийняте з порушенням норм чинного законодавства України і що суд першої інстанції не в повному обсязі з'ясував обставини справи, які мають значення для правильного вирішення господарського спору, неправильно та неповно дослідив докази, що призвело до невідповідності висновків суду обставинам справи, а також на те, що суд невірно застосував норми як матеріального, так і процесуального права, що потягло за собою неправильне вирішення господарського спору та згідно статті 104 Господарського процесуального Кодексу України є підставою для його скасування.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Реал-Агроекспорт" у відзиві на апеляційну скаргу проти доводів викладених в апеляційні скарзі заперечує, вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції прийняте з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права та всебічним дослідженням обставин справи, просить рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи представник Приватного підприємства "Реал-Ком" в судове засідання 24.09.2015 не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. Крім того, в матеріалах справи відсутній відзив на апеляційну скаргу.

За статтею 77 Господарського процесуального кодексу України господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні. Такими обставинами, зокрема, є: нез'явлення в судове засідання представників сторін, інших учасників судового процесу.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку, який кореспондується з обовязком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення від 07.07.1989 Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Пунктом 3.9.2 Постанови №18 від 26.12.2011 Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» визначено, що у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

За висновками суду апеляційної інстанції, незважаючи на те, що третя особа свого представника у судове засідання не направила, у відповідності до вимог статті 75 Господарського процесуального кодексу України справа може бути розглянута за наявними у ній документами, а неявка вказаних учасників судового спору не перешкоджає вирішенню справи по суті.

Колегія вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, виходячи з вимог чинного законодавства, дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно статті 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду в повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 15.08.2014 року між Публічним акціонерним товариством "Український ОСОБА_3" (ОСОБА_3, позивач у справі) та Приватним підприємством "Реал-Ком" (Позичальник, третя особа у справі) було укладено кредитний договір №12-14-Хрк.

За умовами кредитного договору банк надає позичальнику у тимчасове користування довгостроковий кредит у формі поновлюваної кредитної лінії з лімітом кредитування у сумі 2877700,00 грн., на поповнення оборотних коштів, розрахунки з постачальниками та підрядниками, оплату послуг, товарів, інших фінансово-господарських операцій та погашення простроченої заборгованості за кредитним договором №2-14-Хрк від 24.01.2014 в сумі 2877733,73 грн., строком до 30.06.2015 зі сплатою 23,75% річних (пункт 1.1. кредитного договору).

Контрагенти додатком № 1 узгодили графік погашення ліміту кредитування (початок кредитування 15.08.2014, кінцева дата виплат 30.06.2014). Даний додаток є невідємною частиною кредитного договору.

Позичальник, у разі невиконання зобов'язань, відповідно до пункту 4.5 договору, а саме невиконання зобовязання щодо зменшення суми ліміту кредитування згідно з графіком погашення та/або не виконання зобовязання щодо повного остаточного погашення кредиту до 30.06.2015 року включно, сплачує Банку проценти у розмірі 47,50% річних на суму простроченої заборгованості до моменту її погашення (пункт 4.6 кредитного договору).

В забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором 15.08.2014 року між Публічним акціонерним товариством "Український ОСОБА_3" (ОСОБА_3, позивач у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Реал-Агроекспорт" (Поручитель, відповідач у справі) укладено договір поруки №12-14/ХРК/ПОР2 за умовами якого (пункт 1.1) поручитель зобов'язується солідарно нести відповідальність перед Банком за виконання зобов'язань за кредитним договором №12-14-Хрк від 15.08.2014 року, укладений між Банком та Приватним підприємством "Реал-Ком" (Боржник, третя особа у справі) на суму 2877700,00 грн. зі сплатою 23,75% річних, а також комісії, пені, штрафів згідно з умовами Кредитного договору, із встановленим строком погашення до 30.06.2015 року.

Відповідно до пункту 2.1 договору поруки поручитель зобовязується у разі невиконання або неналежного виконання боржником своїх зобовязань перед Банком за кредитним договором, в триденний термін з моменту отримання письмового повідомлення Банку про це погасити заборгованість боржника по сумі платежів (сума кредиту, відсотків за користування кредитом та комісій) і штрафних санкцій в разі їх застосування до боржника.

Договір набуває чинності та діє з моменту його підписання до закінчення трьох років з дня настання строку виконання Боржником боргових зобовязань перед Банком. У випадку повного виконання Боржником та/або Поручителем боргових зобовязань перед Банком, дія договору вважається припиненою (пункт 3.1, 3.3 договору поруки).

Згідно пункту 4.1. договору поруки у разі невиконання або неналежного виконання Боржником зобов'язань за Кредитним договором, Боржник і Поручитель відповідають перед Банком як солідарні боржники.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було виконано умови укладеного договору, а саме надано кредитний ліміт Приватному підприємству "Реал-Ком" в розмірі 2877700,00 грн. Однак відповідач свої зобов'язання за кредитним договором у повному обсязі не виконав, в зв'язку з чим утворилась заборгованість, яка станом на 13.03.2015 складає 2384455,28 грн.

У зв'язку із неналежним виконанням третьою особою умов договору, Публічне акціонерне товариство "Український ОСОБА_3" звернувся до суду із позовом, в якому прохав стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Реал-Агроекспорт", як з солідарного боржника, заборгованість за кредитним договором №12-14-Хрк від 15.08.2014 в розмірі 2 384 455,28 грн.

Місцевий господарський суд беручи до уваги, що банк не виконав положення договору, які передбачають обовязковість повідомлення поручителя про погашення заборгованості Боржника за кредитним договором, як-то встановлено пунктом 2.1 договору поруки, дійшов висновку про передчасність заявлених позивачем вимог та відмовив в позові.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції зважаючи на наступне.

З огляду на вимоги статті 509 Цивільного кодексу України вбачається, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

У відповідності до пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України договір - є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків. Цивільні права і обов'язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Відповідно до частини 1 статті 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Договір про відкриття кредитної лінії є одним із видів кредитного договору, а кредитна лінія - однією із форм її кредитування, в якій у межах встановленого ліміту здійснюється видача і погашення кредиту кількома частинами (траншами). Оскільки в цьому договорі передбачено всі істотні умови, необхідні для кредитного договору, то зобов'язання з надання кредиту є дійсним із моменту укладення кредитного договору - договору про відкриття кредитної лінії.

Кредитний договір визнається укладеним із моменту, коли сторони у належній формі (відповідно до статті 1055 Цивільного кодексу України) формі досягли згоди з усіх істотних умов.

Договір, відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно зі статті 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується зі статтями 525, 526 Цивільного Кодексу України, відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, належне виконання зобов'язання є виконання зобовязань, з додержанням вимог і принципів виконання зобов'язання встановленими умовами договору та приписами чинного законодавства.

Статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання (стаття 612 Цивільного кодексу України).

У відповідності до частини 1 статті 614 Цивільного кодексу України вбачається, що особа, яка порушила зобовязання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобовязання.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, Приватне підприємство "Реал-Ком" належним чином не виконував умов кредитного договору щодо вчасної сплати суми кредиту, відсотків за користування кредитними коштами у встановленому порядку та розмірі.

В матеріалах справи наявний договір поруки договір поруки №12-14/ХРК/ПОР2 від 15.08.2014 року, відповідно до умов якого Товариства з обмеженою відповідальністю "Реал-Агроекспорт" поручився за виконання Приватне підприємство "Реал-Ком" зобов'язання по кредитному договору №12-14-Хрк від 15.08.2014.

Порука є способом забезпечення виконання зобов'язання (стаття 553 Цивільного кодексу України), договір поруки не створює обов'язків для будь-яких інших осіб, крім сторін за договором.

Поручитель приймає на себе зобов'язання відповідати за виконання кредитного договору за боржника (статті 553 - 554 Цивільного Кодексу України), а також за будь-якого боржника в разі переводу боргу чи смерті боржника, якщо таке зазначено у договорі поруки.

Таким чином, на поручителів може бути покладено відповідальність за порушення боржником обов'язку щодо виконання зобов'язання за кредитним договором у випадку смерті позичальника лише за наявності у позичальника правонаступника, який прийняв спадщину, та згоди поручителя відповідати за будь-якого нового боржника, зафіксоване в тому числі у договорі поруки.

Як зазначено в пункті 4.1.7 Пленуму Вищого господарського суду України № 1 від 24.11.2014 «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з кредитних договорів» пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення, так і вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору). Якщо основним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то строк пред'явлення кредитором вимоги до поручителя має обчислюватися з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі.

Відповідно до частини 1 статті 554 Цивільного кодексу України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

На правовідносини, що виникли між позивачем та відповідачем, розповсюджується вимоги статті 530 Цивільного Кодексу України, а саме якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Як вбачається з матеріалів справи, умовами кредитного договору №12-14-Хрк від 15.08.2014 встановлено строк погашення до 30.06.2015.

При цьому, за умовами пункту 1.1 договору поруки №12-14-ХРК/ПОР2 від 15.08.2014 поручитель зобов'язується солідарно нести відповідальність перед Банком за виконання зобов'язань за кредитним договором №12-14-Хрк від 15.08.2014 року, укладений між Банком та Приватним підприємством "Реал-Ком" (Боржник, третя особа у справі) на суму 2 877 700,00 грн. зі сплатою 23,75% річних, а також комісії, пені, штрафів згідно з умовами Кредитного договору, із встановленим строком погашення до 30.06.2015 року.

Таким чином, станом на 13.03.2015 (дата подання позову) у Товариства з обмеженою відповідальністю "Реал-Агроекспорт" та Приватного підприємства "Реал-Ком" не настав строк виконання зобовязання у повному обсязі.

Крім того, положеннями пункту 2.1 договору поруки поручитель зобовязується у разі невиконання або неналежного виконання боржником своїх зобовязань перед Банком за кредитним договором, в триденний термін з моменту отримання письмового повідомлення Банку про це погасити заборгованість боржника по сумі платежів (сума кредиту, відсотків за користування кредитом та комісій) і штрафних санкцій в разі їх застосування до боржника.

Отже, моментом, коли боржник буде вважатися таким, що прострочив виконання, настає зі спливом триденного строку після надіслання кредитором вимоги щодо виконання зобовязання боржником. З цього ж моменту буде порушення права кредитора і виникнуть підстави для звернення до суду за захистом порушених прав.

Позивач не надав докази надсилання кредитором вимоги.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права згідно статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", - право на справедливий суд охоплює не лише стадію розгляду справи по суті, але також дотримання всіх процедур, що передбачені національним законодавством і повинні відбуватися до порушення провадження у справі.

Зважаючи на те, що на момент звернення позивача з позовом до суду строк виконання зобовязання за кредитним договором не настав, позивач не звертався до відповідача з вимогою в порядку пункту 2.1 договору до закінчення остаточного строку погашення кредитних коштів, тому відсутні підстави стверджувати про існування спору між сторонами, тобто факту порушення або оспорювання прав і охоронюваних законом інтересів позивача.

Враховуючи те, що позивачем не доведено суду факту порушення своїх законних прав та інтересів з боку відповідача, колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про безпідставність позовних вимог та визнав їх такими, що не підлягають задоволенню.

Щодо зауваження скаржника про недотримання судом першої інстанції вимог статті 43 Господарського процесуального кодексу України щодо обов'язку всебічно, повно і об'єктивно розглянути в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності, колегія суддів вважає за необхідне зазначити про наступне.

Згідно постанови Пленуму Верховного суду України від 18.12.2009 № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

За практикою Європейського суду з прав людини, визначено, що обсяг обов'язку щодо обґрунтовування рішення може бути різним залежно від характеру самого рішення і має визначатись з урахуванням обставин відповідної справи. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах - учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формування рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У відповідності з пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України та статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, рішення господарського суду Харківської області від 08.06.2015 по справі №922/1677/15 прийняте при належному зясуванні обставин, що мають значення для справи та у відповідності до норм матеріального та процесуального права та відсутні підстави для його скасування, в звязку з чим, апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 22, 85, 99, 101, пунктом 1 статті 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Український ОСОБА_3" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Укрбізнесбанк" ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 08.06.2015 по справі №922/1677/15 залишити без змін.

Постанова може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання судовим рішенням апеляційного господарського суду законної сили.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 24 вересня 2015 року.

Головуючий суддя Істоміна О.А.

Суддя Барбашова С.В.

Суддя Плужник О.В.