КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" вересня 2015 р. Справа№ 910/10061/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко А.І.

суддів: Отрюха Б.В.

Михальської Ю.Б.

За участю представників:

від позивача: не з'явився

від відповідача: не з'явився

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ "Надра" Стрюкової І.О.

на рішення

Господарського суду м. Києва

від 04.06.2015р.

у справі № 910/10061/15 (суддя Н.Б. Плотницька)

за позовом Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності в особі Вільногірської міжрайонної виконавчої дирекції Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності

до Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра"

про зобов"зання перерахувати кошти у розмірі 203 791 грн. 89 коп.

ВСТАНОВИВ:

Дніпропетровське обласне відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності в особі Вільногірської міжрайонної виконавчої дирекції Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності про зобов'язання перерахувати кошти в розмірі 203 791 грн. 89 коп.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 04.06.2015 у позовні вимоги задоволено повністю, зобов'язано Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк "Надра" виконати умови договору банківського рахунку № 10/2011/10004344 від 29.10.2011 в частині перерахування до Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності коштів в розмірі 203 791 грн. 89 коп.

На підставі рішення суду з Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк "Надра" підлягає стягненню в доход Державного бюджету України 1 218 грн. 00 коп. судового збору.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, просить оскаржуване рішення місцевого господарського суду скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову повністю посилаючись на те, що місцевим судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, а також на невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Законами України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" та "Про банки і банківську діяльність" встановлено спеціальний порядок здійснення ліквідації банку та проведення розрахунків з його кредиторами, який унеможливлює задоволення вимог кредиторів Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" поза межами ліквідаційної процедури та визначеної черговості.

В судове засідання, представники сторін не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення № 494, № 040, про причини неявки суд не повідомлено.

Від представника позивача через відділ документального забезпечення суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить суд залишити рішення місцевого господарського суду без змін, посилаючись на те, що доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, полягають у неможливості виконання ПАТ «КБ «Надра» договірних зобов»язань, оскільки пунктом першим частиною п»ятої статті 36 Закону «Про банки і банківську діяльність» не передбачено задоволення вимог кредиторів під час введення тимчасової адміністрації, яка запроваджена до ПАТ «КБ «Надра» з 06.02.2015 року.

Однак позивач зазначає, що у розумінні пункту 4 частини першої статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» позивач не є вкладником ПАТ «КБ «Надра», а відповідно до приписів статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» не є його кредитором. Позивач є клієнтом вказаного банку та власником грошових коштів, що є на його рахунку, який обслуговує ПАТ «КБ «Надра».

Позивач зазначає, що він не підпадає ні під одну з перелічених у ст. 59 Закону України №2121 та ст. 1074 Цивільного кодексу України обмежень прав Клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, а саме: в разі накладення арешту за рішенням суду; разі фінансових операцій, які можуть бути пов»язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом; в разі фінансування тероризму.

Крім того, пунктом 5 статті 36 Закону «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» також встановлено перелік дій, які не можуть бути здійсненні банками під час запровадження тимчасової адміністрації. До вказаного переліку не входить здійснення розрахунково-касових операцій банками, що в свою чергу підтверджує правомірність та обґрунтованість позовних вимог позивача щодо зобов»язання ПАТ «КБ «Надра» виконати умови чинного договору (договірні зобов»язання), яким ні в жодному разі не передбачено зміну чи припинення його умов в разі запровадження до банку процедур банкрутства.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає можливим здійснити розгляду справи в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи у відсутності учасників судового процесу, які були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, проте не скористалась своїми правами, передбаченими статтею 22 ГПК України, та виходячи з того, що явка сторін не визнавалася обов'язковою судом апеляційної інстанції, а участь в засіданні суду (як і інші права, передбачені статті 22 ГПК України) є правом, а не обов'язком сторони.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, наявні матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права колегія встановила наступне.

29 жовтня 2011 року між Вільногірською міжрайонної виконавчою дирекцією Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності (клієнт за договором) та Публічним акціонерним товариством "Комерційний Банк "Надра" (банк за договором) укладено договір банківського рахунка № 10/2011/10004344, відповідно до умов якого банк відкрив клієнту поточні рахунки у гривні № 7001, № 7002, № 7003 для зберігання коштів та здійснення розрахунково-касових операції допомогою платіжних інструментів та зобов'язується приймати та зараховувати рахунок клієнта грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунку та проведення інших операцій з рахунком, що передбачені чинним законодавством України.

Як вбачається з повідомлення від 17.02.2012 банк повідомив клієнта про зміну номерів та реквізитів, у зв'язку з проведенням реорганізації філії банку, а саме: рахунок № 7001 змінено на рахунок № 3001, рахунок № 7002 змінено на рахунок № 3002, рахунок № 7003 змінено на рахунок № 3003, рахунок № 7001 на рахунок № 3001.

Відповідно до п. 2.1.1. договору банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи йому право безперешкодно розпоряджатися цими коштами.

Згідно п. 2.2.1 Договору клієнт має право самостійно розпоряджатися коштами на своєму рахунку з дотриманням вимог чинного законодавства України, крім випадків обмеження права розпорядження коштами на рахунку за рішенням суду у випадках, встановлених законом.

За умовами вказаного правочину банк взяв на себе зобов'язання, зокрема, своєчасно здійснювати розрахунково-касове обслуговування клієнта, у відповідності з чинним законодавством України. У разі відсутності або недостатності коштів на рахунку клієнта для здійснення операції та сплати відповідно комісії за РКО на момент подання розрахункових документів до Банку, здійснювати списання коштів з рахунку в межах суми встановленого овердрафту , якщо це обумовлено окремо укладеним договором між клієнтом та банком, в іншому випадку повертати розрахункові документи без виконання не пізніше наступного робочого дня з відміткою про причини повернення (п.2.3.3. договору).

Відповідно до пункту 3.3.2. договору банк зобов'язався приймати і зараховувати на рахунок клієнта грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунку та проводити інші операції, які дозволені нормами чинного законодавства. Своєчасно здійснювати розрахункові операції відповідно до вимог нормативно-правових актів України.

Договір укладений на невизначений строк та набуває чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками (п. 8.1 договору).

Станом на 06.02.2015 на рахунках позивача знаходились кошти в сумі 203 791 грн. 89 коп., а саме: 165 222 грн. 26 коп. на рахунку № 3003 та 38 569 грн. 63 коп. на рахунку № 3001, що підтверджується виписками по рахункам Вільногірською міжрайонної виконавчої дирекції Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності.

Умовами п. 4.2. договору № 98010 визначено, що операції за розрахунковими документами у гривнях, що надійшли до банку в операційний час (до 17 год. 30 хв.) виконуються банком того ж дня. Операції за розрахунковими документами в іноземній валюті для здійснення термінових переказів виконуються згідно затверджених тарифів. Документи, отримані до операційного часу, відмічаються штампом "Вечірня" та "післяопераційний час" та проводяться банком до 12 год. 00 хв. наступного робочого дня.

Судом встановлено, що в період з 28.01.2015 по 05.02.2015 Вільногірською міжрайонної виконавчою дирекцією Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності через систему клієнт-банк було направлено розрахункові документи на переказ та списання грошових коштів у розмірі 203 791 грн. 89 коп. В результаті банківської операції СТОРНО списані 06.02.20215 кошти були повернуті на рахунок клієнта.

Позивач вважає, що відповідачем в порушення умов договору банківського рахунку та норм чинного законодавства не виконані надані ним розрахункові документи на загальну суму 203 791 грн. 89 коп., у зв»язку із чим він звернувся до суду з позовом до відповідача про зобов'язання останнього виконати умови договору банківського рахунку № 10/2011/10004344 від 29.10.2011 в частині перерахування грошових коштів в сумі 203 791 грн. 89 коп.

За своєю правовою природою укладений між сторонами правочин є договором банківського рахунка, положення якого врегульовано главою 72 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Відповідно до ч.ч. 1 та 3 статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

В силу ч. 3 статті 1068 ЦК України банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Стаття 1074 ЦК України передбачає, що обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом.

Згідно з ст.1089 ЦК України за платіжним дорученням банк зобов'язується за дорученням платника за рахунок грошових коштів, що розміщені на його рахунку у цьому банку, переказати певну грошову суму на рахунок визначеної платником особи (одержувача) у цьому чи в іншому банку у строк, встановлений законом або банківськими правилами, якщо інший строк не передбачений договором або звичаями ділового обороту.

Відповідно до п.1.15 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21 січня 2004 № 22, доручення платників про списання коштів зі своїх рахунків і зарахування коштів на рахунки отримувачів банки здійснюють у термін, встановлений законодавством України.

Відповідно до п. 8.1 статті 8 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження. У разі надходження розрахункового документа клієнта до обслуговуючого банку після закінчення операційного часу банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в цьому розрахунковому документі, не пізніше наступного робочого дня.

За приписами п. 7.1.2. ст. 7 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання коштів і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України.

Пунктом 1.24 статті 1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" переказ коштів - рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому у готівковій формі. Ініціатор та отримувач можуть бути однією і тією ж особою.

Відтак, між сторонами склалися зобов'язальні правовідносини на підставі договору банківського рахунка, які мають майново-грошовий характер, а тому у цьому випадку позивач виступає кредитором за майновою вимогою з розпорядження належними йому коштами.

Відповідно до ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається (ст. 525 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі постанови Правління Національного банку України від 05.02.2015 № 83 "Про віднесення ПАТ "Комерційний банк "Надра" до категорії неплатоспроможних", Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 05.02.2015 було прийнято рішення № 26 "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "Комерційний банк "Надра". Пунктом 1,2 вказаного рішення було вирішено розпочати з 06.02.2015 процедуру виведення ПАТ "Комерційний банк "Надра" з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації строком на три місяці з 06.02.2015 по 05.05.2015.

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 23.04.2015 № 85 продовжено здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ "Комерційний банк "Надра" по 05.06.2015 (включно).

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №113 на підставі постанови Правління Нацбанку України від 04.06.2015 № 356 у ПАТ "Комерційний банк "Надра" розпочато процедуру ліквідації, призначено уповноважену особу Фонду на ліквідацію банку на період з 05.06.2015 до 04.06.2016 включно.

Процедура щодо виведення неплатоспроможного банку з ринку та питання запровадження і здійснення тимчасової адміністрації регулюються спеціальними нормами Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", який є спеціальним щодо інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Пунктом 16 частини 1 статті 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" встановлено, що тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом гарантування вкладів фізичних осіб стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом, а відповідно до пункту 6 частини 1 статті 2 зазначеного Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Процедура виведення неплатоспроможного банку з ринку та питання запровадження і здійснення тимчасової адміністрації регулюються спеціальними нормами Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", який є спеціальним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Відповідно до пункту 1 частини 5 статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, зокрема щодо майнових зобов'язань, які здійснюються виключно у межах процедури ліквідації банку.

В силу пункту 1 частини 6 статті 36 даного Закону передбачено, що обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом.

Однак, згідно з п. 4 частини 1 статті 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" у цьому Законі термін "вкладник" вживається у значені "фізична особа (крім фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката".

Таким чином, враховуючи дану норму, фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності та юридичні особи не підпадають під визначення поняття "вкладник" у розумінні вищевказаного Закону. Тому, на них не поширюється виняток з обмеження встановленого пунктом 1 частини 5 статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Статтею 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" визначено, що кредитор банку - юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов'язань.

Виходячи з системного аналізу положень ЦК України, Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" та Закону України "Про банки і банківську діяльність", колегія суддів апеляційної інстанції відзначає, що між сторонами склалися зобов'язальні правовідносини на підставі договору банківського рахунка, які мають майново-грошовий характер, а відтак, у цьому випадку позивач виступає кредитором за майновою вимогою з розпорядження належними йому коштами.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 20.05.2015 у справі № 910/11139/14.

Тобто, у спірних правовідносинах позивач виступає кредитором, а відповідач - боржником, оскільки позивач звернувся до відповідача з вимогою здійснити переказ грошових коштів за договором.

Обґрунтовуючи свої висновки посиланням на те, що виходячи із договору, укладеного між відповідачем та позивачем, клієнт не є грошовим кредитором банку, Господарський суд міста Києва не взяв до уваги, що таке визначення поняття кредитора встановлено ст. 1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", дія якого, згідно з Прикінцевими та перехідними положеннями Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" не поширюється на банки, а тому не підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 27.05.2015 у справі № 910/12766/14.

Статтею 111-28 ГПК України визначено, що висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 111-16 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Невиконання судових рішень Верховного Суду України тягне за собою відповідальність, установлену законом.

При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що дата подання платіжних доручень до банку для здійснення останнім розрахунково-касових операцій (до чи після введення тимчасової адміністрації) не впливає на відсутність підстав для задоволення позову.

Водночас, рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05.06.2015 №113 на підставі постанови Правління Національного банку України від 04.06.2015 №356 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" розпочато ліквідацію відповідача та призначено Стрюкову І.О. уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банку строком на 1 рік з 05.06.2015 по 04.06.2016 включно.

Порядок ліквідації банків врегульований розділом VІІІ Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", згідно з ч.4 ст.45 якого (у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду кредитори мають право заявити уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються.

Відповідно до ст.46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) уповноважена особа Фонду від імені Фонду виконує функції з ліквідації банку відповідно до цього Закону та приступає до виконання своїх обов'язків негайно після прийняття Фондом рішення про призначення уповноваженої особи Фонду.

До кола повноважень уповноваженої особи Фонду віднесено, зокрема, складання не пізніше ніж через три дні з дня свого призначення переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду; складання реєстру акцептованих вимог кредиторів (вносить зміни до нього) та здійснення заходів щодо задоволення вимог кредиторів; здійснення відчуження активів і зобов'язань банку в разі, якщо це було передбачено планом врегулювання, або в інших випадках за рішенням виконавчої дирекції Фонду (ч.1 ст.48 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб").

Уповноважена особа Фонду припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами (ст.49 вказаного нормативно-правового акта).

Тобто, нормами спеціального законодавства встановлено порядок ліквідації банку та проведення розрахунків з його кредиторами, який унеможливлює задоволення вимог кредиторів Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" поза межами ліквідаційної процедури.

Предметом позову є зобов'язання Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" виконати умови договору шляхом перерахування коштів на інший рахунок позивача.

За змістом ч.2 ст.47 Закону України "Про банки і банківську діяльність" банк має право здійснювати банківську діяльність на підставі банківської ліцензії шляхом надання банківських послуг.

Приймаючи до уваги, що банківська ліцензія на здійснення банківських та інших фінансових послуг (крім послуг у сфері страхування) у Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" відкликана, підстави для проведення апелянтом розрахункових документів позивача і як наслідок задоволення вимог Сумського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, відсутні.

Разом з тим, слід зазначити, що задоволення вимог кредиторів банку, в якому запроваджено тимчасову адміністрацію, може бути здійснено виключно у процедурі ліквідації банку та в порядку черговості, визначеної Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Отже, позивач не позбавлений можливості захистити свої майнові права за договором банківського рахунку в порядку передбаченому Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Відповідно до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно частини 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

На підставі вищевикладеного колегія приходить до висновку про те, що рішення місцевого суду не відповідає фактичним обставинам справи, як таке, що прийняте з порушенням норм матеріального права, а тому підлягає скасуванню, а апеляційна скарга задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, колегія суддів враховує, що обидві сторони від сплати судового збору звільнені.

Керуючись ст.ст. 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "КБ "Надра" Стрюкової І.О. на рішення Господарського суду міста Києва від 04.06.2015 у справі № 910/10061/15 задовольнити.

Рішення Господарського суду міста Києва від 04.06.2015 у справі № 910/10061/15 скасувати.

У задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Матеріали справи № 910/10061/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя А.І. Тищенко

Судді Б.В. Отрюх

Ю.Б. Михальська