ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" вересня 2015 р. Справа № 922/3009/15

Колегія суддів у складі: головуючого судді Бородіної Л.І., судді Лакізи В.В., судді Шутенко І.А.,

при секретарі Міракові Г.А.,

за участю представників сторін:

від позивача - старший прокурор -Ногіна О.М. - посвідчення від 11.02.2015р. №032167;

від 1-го відповідача - не з'явився;

від 2-го відповідача - не з'явився;

розглянувши апеляційну скаргу заступника прокурора Харківської області, Харків,

на рішення господарського суду Харківської області від 23.07.2015р.

у справі № 922/3009/15

за позовом: заступника прокурора Ленінського району м. Харкова, м. Харків

до 1-го відповідача: Харківської міської ради, м. Харків

до 2-го відповідача: Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Квантум», Харків

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Державної інспекції сільського господарства в Харківській області, м. Харків

про визнання недійсним державного акту та скасування рішення

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Харківської області від 23.07.2015р. у справі №922/3009/15 (суддя Присяжнюк О.О.) відмовлено заступнику прокурора Ленінського району м. Харкова у задоволенні позову про визнання незаконним та скасуванні п. 80 додатку №1 до рішення Харківської міської ради від 24.12.2008 р. № 350/08 в частині надання у власність ОК «ЖБК «Квантум» земельної ділянки, за рахунок земель житлової та громадської забудови, загальною площею 1,7742 га (в межах договору оренди землі від 21.04.2006 № 30) по вул. Кокчетавській, 9, в місті Харкові, для будівництва об'єкту зі зміною його функціонального призначення під житлову забудову; визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №492576 від 29.01.2010р. на право власності на земельну ділянку, площею 1,7742га, кадастровий номер :02:013:0004, яка розташована по вул. Кокчетавській, 9, в місті Харкові, виданий ОК «ЖБК «Квантум»; визнання недійсним запису у книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договору оренди землі за № 01 щодо державної реєстрації державного акта на право власності на землю; зобов'язання ОК «ЖБК «Квантум» передати, а Харківську міську раду прийняти земельну ділянку площею 1,7742 га, кадастровий номер :02:013:0004, про що скласти акт прийому-передачі.

Рішення суду з посиланням на статті 13, 14, 44 Конституції України, статті 1, 2, 12, 41, 78, 116 ЗК України, статті 4, 81, 83, 87,89, 91, 92,100 ЦК України, статті 1, 2, 6, 7, 10, 24, 27, 29, 30, 41 Закону України «Про кооперацію», статті 56,87 ГК України мотивоване тим, що: по-перше, надання спірної земельної ділянки відбулося у межах компетенції Харківської міської ради; по-друге, найменування другого відповідача визначає його вид та напрям діяльності, що узгоджується із п.п.1.2.,1.4 Вимог щодо написання найменування юридичної особи або її відокремленого підрозділу; по-третє, положення Закону України «Про кооперацію» містять інші вимоги до кооперативу, ніж ті, що були визначені у ЖК УРСР та Примірному статуті, та, відповідно, з моменту набрання чинності Закону України «Про кооперацію» кооперативи мають керуватись саме цими положеннями, що відповідає приписам його перехідних положень; по-четверте, на момент створення ОК «ЖБК «Квантум» вимоги Закону України «Про кооперацію» та Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» не містили вказівок на обов'язкове дотримання при його створенні положень статей 133,135,137 Житлового кодексу УРСР та Примірного статуту; по- п'яте, рішення про передачу кооперативу у власність та оренду земельної ділянки є ненормативним актом органу місцевого самоврядування, який вичерпав свою дію внаслідок його виконання, а скасування такого акту не породжує наслідків для власника чи орендаря земельної ділянки, оскільки захист порушеного права має вирішуватись за нормами цивільного законодавства; по-шосте, на момент розгляду справи державна реєстрації ОК «ЖБК «Квантум» не скасована та не визнана недійсною у встановленому законом порядку, що спростовує твердження прокурора про незаконність створення 2-го відповідача. В частині позовних вимог про визнання недійсним державного акту на право власності на земельні ділянки від 29.01.2010р. серії ЯЕ№492576, визнання недійсним запису у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 01 щодо державної реєстрації зазначеного державного акта та зобов'язання ОК «ЖБК «Квантум» передати, а Харківську міську раду прийняти земельну ділянку площею 1,7742 га, кадастровий номер :02:013:0004, про що скласти акт прийому-передачі, місцевий господарський суд зазначив, що ці вимоги є похідними від вимоги про визнання недійсним та скасування рішення Харківської міської ради, а тому не підлягають задоволенню. Також місцевий господарський суд відмовив у задоволенні клопотання про застосування позовної давності з підставі недоведеності позовних вимог прокурора та відсутності порушеного права.

Заступник прокурора Харківської області з рішенням суду першої інстанції не погодився та звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 23.07.2015р. у справі №922/3009/15 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник вказує на те, що земельна ділянка, передана на підставі спірного рішення, віднесена до земель промисловості, у відповідності до публічної кадастрової карти України, яка розміщена на сайті Держземагенства та складалась з двох ділянок площею 1,0654га та 0,7088га. При організації нового об'єкту-земельної ділянки площею 1,7742га з кадастровим номером №:02:013:0004 землеустрій не проводився, а отже п.80 додатку 1 до рішення 29 сесії Харківської міської ради V скликання «Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для будівництва об'єктів» від 24.12.2008р. порушує вимоги статті 20 ЗК України та статей 20,51 Закону України «Про землеустрій», оскільки прийнятий без зміни цільового призначення нової ділянки. Крім того, зазначає, вказане рішення порушує права ТОВ «Автоком-Трейд», що за приписами статті 155 ЗК України є підставою для його скасування. Також зазначає, що норми Житлового кодексу України мають пріоритет по відношенню до норм Закону України «Про кооперацію», що відображено у статті 5 даного Закону. Також, апелянт вказує на те, що Обслуговуючий кооператив «Житлово-будівельний кооператив «Квантум» не створювався як житлово-будівельний кооператив відповідно до вимог Житлового кодексу УРСР та Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу і фактично є обслуговуючим кооперативом, а, відповідно, не мав права на отримання безоплатно земельних ділянок у власність відповідно до статті 41 Земельного кодексу України, а тому у органу місцевого самоврядування не будо достатніх правових підстав для безоплатної передачі йому спірної земельної ділянки. На думку апелянта, право, посвідчене державним актом, є похідним від відповідного рішення органу державної влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність, а тому захист прав осіб на земельні ділянки не може здійснюватись лише шляхом визнання відповідного акту недійсним, якщо рішення, на підставі якого видано цей акт, не визнано недійсним у встановленому законом порядку. За таких обставин, апелянт вважає рішення органу місцевого самоврядування незаконним та таким, що слугувало подальшому оформленню державного акту на право власності на земельну ділянку, а отже право власності на земельну ділянку виникло через порушення норм чинного законодавства і, відповідно, державний акт на право власності не відповідає законодавству та порушує права власника, а саме територіальної громади.

Відзивом від 31.07.2015р. ОК «Житлово-будівельний кооператив «Квантум» заперечує проти вимог апеляційної скарги, вважає рішення місцевого господарського суду законним та обґрунтованим. При цьому зазначає, що виконання приписів Житлового кодексу УРСР та Примірного Статуту житлово-будівельного кооперативу, затвердженого Постановою Ради Міністрів Української РСР від 30.04.1985р. №186, при створенні житлово-будівельного кооперативу є неможливим з точки зору додержання процедури, оскільки: по-перше, житлово-будівельні кооперативи не можуть бути організовані при виконавчих комітетах місцевих рад народних депутатів, так як на момент створення ОК «ЖБК «Квантум» в Україні такий орган не існував; по-друге, за приписами п.2 Примірного Статуту Житлово-будівельні кооперативи організуються при виконавчих комітетах місцевих Рад народних депутатів за пропозиціями районних (міських) комітетів комсомолу, однак, враховуючи відсутність таких громадських організацій, виконати цю норму також не вбачалось за можливе. Також вказує на те, що з аналізу вимог Цивільного кодексу України та Закону України «Про кооперацію» Примірний статут не є обов'язковим, а його положення повинні відповідати нормам діючого законодавства та, відповідно, він застосовується в тій частині, що не суперечить вимогам чинного законодавства. Крім того, статтею 140 ЗК України визначений вичерпний перелік підстав для припинення права власності на землю, до якого не віднесено такої підстави, як скасування рішення органу державної влади чи органу місцевого самоврядування, на підставі якого було винесено державний акт на право власності на землю, що відображено у висновках Верховного Суду України, викладених у постанові від 12.09.2012р. №6-71цс12.

Відзивом від 17.08.2015р. Харківська міська рада також заперечує проти вимог апеляційної скарги та вважає рішення місцевого господарського суду законним та обґрунтованим з підстав, викладених в оскаржуваному рішенні. При цьому зазначає, що земельну ділянку по вул. Кокчетавській,9 надано у власність ОК «ЖБК «Квантум» за рахунок земель житлової та громадської забудови в межах акту встановлення меж земельної ділянки на місцевості від 05.06.2008р. №893/08 для будівництва та подальшої експлуатації житлової забудови, з урахуванням знесення існуючих будівель. Також вказує на те, що Харківська міська рада не є органом державної реєстрації юридичних осіб, а державну реєстрацію ОК «ЖБК «Квантум» на момент прийняття оскаржуваного рішення скасовано не було. Крім того, зазначає, що Примірний Статут ЖБК суперечить спеціальним нормам, а саме: Закону України «Про кооперацію» та Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців», які не передбачають обмежень при створенні житлово-будівельного кооперативу, що встановлені Примірним Статутом. А також звертає увагу суду на те, що виходячи з доводів прокурора, наявні правові підстави для застосування позовної давності в порядку статті 261ЦК України, оскільки згідно витягу з протоколу 29 сесії Харківської міської ради 5 скликання від 24.12.2008р. на пленарному засіданні був присутній прокурор м. Харкова, який відповідно до статті 121 Конституції України здійснює нагляд за додержанням і правильністю застосування законів місцевими радами та їх виконавчими комітетами, а отже був обізнаний про наявність оскаржуваного рішення.

Розпорядженням секретаря другої судової палати Харківського апеляційного господарського суду від 10.08.2015р. у зв'язку з відпусткою судді Гетьмана Р.А. для розгляду даної справи сформовано колегію суддів у складі: головуючого судді Бородіної Л.І., судді Лакізи В.В., судді Шутенко І.А.

В судовому засіданні апеляційної інстанції, 17.09.2015р., в порядку статті 77ГПК України оголошено перерву до 22.09.2015р., про що усі учасники судового процесу були повідомлені (а.с.231).

В судовому засіданні апеляційної інстанції прокурор підтримав вимоги апеляційної скарги і просив скасувати рішення господарського суду Харківської області від 23.07.2015р. у справі №922/3009/15 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги з підстав, наведених в апеляційній скарзі.

Відповідачі належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, про що свідчать підписи їх представників на повідомленні про оголошення перерви, проте не скористались своїм правом на участь у судовому засіданні

Враховуючи належне повідомлення сторін про час та місце засідання суду, а також те, що явка представників сторін не була визнана судом обов'язковою та відсутність правових підстав для відкладення розгляду справи, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності представників відповідачів за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

Статут Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Квантум» затверджено рішенням засновників, та 26.11.2008р. виконавчим комітетом Харківської міської ради проведено державну реєстрацію юридичної особи, номер запису 0042793 (а.с.16-23).

Пунктами 1.1, 1.5 Статуту ОБ «Житлово-будівельний кооператив «Квантум» встановлено, що Обслуговуючий кооператив «Житлово-будівельний кооператив «Квантум» в організаційно-правовій формі - обслуговуючого кооперативу, за напрямом діяльності є житлово-будівельним кооперативом та створений його засновниками на добровільних засадах, базуючись на нормах Конституції України, Цивільного кодексу України, Житлового кодексу УРСР, на підставі Закону України «Про кооперацію» та у відповідності із чинним законодавством України, на підставі рішення загальних зборів засновників. Засновниками кооперативу є громадяни України: Іванковський В.Ю., Аріх Д.В., Тітов С.А.

Згідно із пунктом 3.1 Статуту кооператив утворюється з метою забезпечення житлом членів кооперативу і членів їх сімей шляхом будівництва багатоквартирного жилого будинку (будинків), або одно чи багатоквартирних жилих будинків садибного типу, або багатоквартирного жилого будинку (будинків) з надвірними будівлями за власні кошти кооперативу з допомогою банківського кредиту, а також для наступної експлуатації та управління цим будинком (будинками).

Статтею 5 Статуту визначений порядок набуття та припинення членства у кооперативі.

З матеріалів справи вбачається, що згідно з пунктом 80 додатку 1 до рішення 29 сесії Харківської міської ради від 24.12.2008р. №350/08 «Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для будівництва об'єктів» передано Обслуговуючому кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Квантум» функції замовника на будівництво об'єкту зі зміною його функціонального призначення під житлову забудову по вул. Кокчетавській,9; надано Обслуговуючому кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Квантум» у власність земельну ділянку, за рахунок земель житлової та громадської забудови, по вул. Кокчетавській,9, загальною площею 1,7742га в межах акту встановлення меж земельної ділянки на місцевості від 05.06.2008р. №893/08 для будівництва та подальшої експлуатації житлової забудови, з урахуванням знесення існуючих будівель, будівництво виконати до 31.12.2011р. Пунктами 80.3, 80,4 вказаного додатку №1 встановлено, що договір оренди землі від 21.04.2006р. №30 вважати таким, що припиняє дію з дня державної реєстрації державного акту на право власності на земельну ділянку з ОК «ЖБК «Квантум»; рішення 44 сесії Харківської міської ради 4 скликання від 23.12.2005р. відмінити, як не виконане (а.с.13-15).

На підставі вказаного рішення 29 сесії Харківської міської ради від 24.12.2008р. №350/08 ОК «Житлово-будівельний кооператив «Квантум» видано державний акт на право власності на земельну ділянку, згідно з яким останній є власником земельної ділянки 1,774га, яка розташована у м. Харкові, вул. Кокчетавська,9 з цільовим призначенням - для будівництва та подальшої експлуатації житлової забудови, з урахуванням знесення існуючих будівель (а.с.25).

Згідно витягу Управління Держкомзему у місті Харкові з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 26.03.2010р. №486/10 власником земельної ділянки кадастровий №:02:013:0004, яка знаходиться за адресою: м. Харків,вул. Кокчетавська,9, з цільовим призначенням - будівництво житлової забудови, з урахуванням знесення існуючих будівель, є ОК «ЖБК «Квантум» (а.с.27).

14.05.2015р. Прокуратура Ленінського району м. Харкова звернулась до господарського суду Харківської області з позовом до Харківської міської ради та ОК «Житлово-будівельний кооператив «Квантум» про: визнання незаконним та скасування п.80 додатку 1 до рішення Харківської міської ради від 24.12.2008р. №350/08 «Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для розміщення об'єктів»; визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку від 29.01.2010р. серії ЯЕ №492576, площею 1,7742га, кадастровий номер :02:013:0004, яка розташована за адресою: м. Харків, вул. Кокчетавська,9 , виданого ОК «ЖБК «Квантум»; визнання недійсним запису у книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №01 щодо державної реєстрації державного акта на право власності на земельну ділянку; зобов'язання ОК «Житлово-будівельний кооператив «Квантум» передати, а Харківську міську раду прийняти земельну ділянку площею 1,7742га з кадастровим №:02:013:0004, про що скласти акт приймання-передачі.

Свої вимоги прокурор обґрунтовує тим, що рішення міської ради прийнято з порушенням ст.41 ЗК України, оскільки ОК «Житлово-будівельний кооператив «Квантум» створено всупереч ст.ст.133,135,137ЖК УРСР та Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу. Також зазначає, що при вирішенні питання, яким нормативним актом слід керуватися при створенні ЖБК: ст.7 Закону України «Про кооперацію» чи Примірним статутом, необхідно враховувати, що зазначені нормативні акти співвідносяться, як загальний (Закон України «Про кооперацію») та спеціальний (Примірний статут), а отже підлягають застосуванню норми спеціального нормативно-правового акту. Так, всупереч ч.6 статті 137 ЖК УРСР та Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу рішення про створення ОК «ЖБК «Квантум» (протокол загальних зборів засновників та список членів кооперативу) не затверджено виконавчим комітетом Харківської міської ради; кооператив не створювався при виконкомі місцевої ради, при підприємстві, установі чи організації, що суперечить статті 137ЖК УРСР при ньому; учасники кооперативу не потребують поліпшення житлових умов, оскільки на момент створення не перебували на обліку громадян, що потребують поліпшення житлових умов; статут не містить відомостей про те, що члени кооперативу повинні постійно проживати у місті Харкові. Також зазначає, що вказаний кооператив фактичного є обслуговуючим, оскільки його фактична мета створення, порядок створення, організації та діяльності не відповідає вимогам житлово-будівельного кооперативу.

23.06.2015р. Харківською міською радою подано до місцевого господарського суду заяву про залишення позову прокурора без розгляду, оскільки, прокурор у своєму позові не визначив позивача, в інтересах якого подано позов, а з огляду на характер спірних правовідносин цим органом є Харківська міська рада (а.с.72-78).

23.06.2015р. ОК «Житлово-будівельний кооператив «Квантум» подано заяву про застосування позовної давності з підстав обізнаності прокурора, починаючи з 24.12.2008р. про наявність оскаржуваного рішення міської ради та невчинення ним жодних заходів прокурорського нагляду, та зазначає, що у разі коли згідно з законом позивачем у справі виступає прокурор позовна давність обчислюється від дня, коли про порушення, або про особу яка його допустила, довідався або мав довідатися відповідний прокурор (а.с.94-100).

22.06.2015р. місцевим господарським судом прийнято оскаржуване рішення з підстав, зазначених вище (а.с.155-168).

Перевіривши матеріали справи, правильність їх юридичної оцінки та застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Предметом судового розгляду є вимоги про визнання незаконним та скасування п.80 додатку 1 до рішення 29 сесії Харківської міської ради від 24.12.2008р. №350/08 «Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для розміщення об'єктів»; визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №492576, площею 1,7742га, кадастровий номер :02:013:0004, яка розташована за адресою: м. Харків, вул. Кокчетавська,9 , виданий ОК «ЖБК «Квантум»; визнання недійсним запису у книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №01 щодо державної реєстрації державного акта на право власності на земельну ділянку; зобов'язання ОК «Житлово-будівельний кооператив «Квантум» передати, а Харківську міську раду прийняти земельну ділянку площею 1,7742га з кадастровим №:02:013:0004, про що скласти акт приймання-передачі.

Відповідно до статті 13 Конституції України Земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Кожний громадянин має право користуватися природними об'єктами права власності народу відповідно до закону. Власність зобов'язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. Держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб'єкти права власності рівні перед законом.

Статтею 14 Конституції України встановлено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно із статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 12 Земельного кодексу України встановлено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема, розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; організація землеустрою.

Відповідно до статті 84 ЗК України у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. У комунальній власності перебувають: усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об'єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування.

Положеннями частини 1 статті 116 ЗК України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Відповідно до статті 41 ЗК України житлово-будівельним (житловим) та гаражно-будівельним кооперативам за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування земельні ділянки для житлового і гаражного будівництва передаються безоплатно у власність або надаються в оренду у розмірі, який встановлюється відповідно до затвердженої містобудівної документації.

Прокурор як у позовній заяві, так і в апеляційній скарзі стверджує, що Харківська міська рада у відповідності до вимог Житлового кодексу УРСР та Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу при прийнятті спірного рішення зобов'язана була встановити правовий статус, мету та підстави створення ОК «ЖБК «Квантум». Також, апелянт зазначає, що Обслуговуючий кооператив «Житлово-будівельний кооператив «Квантум» не створювався як житлово-будівельний кооператив відповідно до вимог Житлового кодексу УРСР та Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу і фактично є обслуговуючим кооперативом.

Відповідно до статті 5 Закону України «Про кооперацію» законодавство про кооперацію базується на нормах Конституції України і Цивільного кодексу України, цього Закону, інших нормативно-правових актів з питань кооперації.

Таким чином правосуб'єктність, у тому числі земельна, житлово-будівельних (житлових) та гаражно-будівельних кооперативів, визначається Законом України «Про кооперацію», положеннями актів господарського та цивільного законодавства про юридичну особу та підприємство, статутами відповідних кооперативів. У частині, що не суперечить чинному законодавству України, застосовується Примірний статут житлово-будівельного кооперативу, затверджений постановою Ради Міністрів СРСР від 30.04.1985 р. № 186.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про кооперацію» кооперація - система кооперативних організацій, створених з метою задоволення економічних, соціальних та інших потреб своїх членів.

Метою кооперації є задоволення економічних, соціальних та інших потреб членів кооперативних організацій на основі поєднання їх особистих та колективних інтересів, поділу між ними ризиків, витрат і доходів, розвитку їх самоорганізації, самоуправління та самоконтролю. (стаття 3 Закону України «Про кооперацію»).

За приписами статті 2 вказаного Закону кооператив - юридична особа, утворена фізичними та/або юридичними особами, які добровільно об'єдналися на основі членства для ведення спільної господарської та іншої діяльності з метою задоволення своїх економічних, соціальних та інших потреб на засадах самоврядування.

Відповідно до статті 94 ГК України кооперативи як добровільні об'єднання громадян з метою спільного вирішення ними економічних, соціально-побутових та інших питань можуть створюватися у різних галузях (виробничі, споживчі, житлові тощо). Діяльність різних видів кооперативів регулюється законом.

У пункті 1 розділу 1 Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу встановлено, що Житлово-будівельний кооператив організується з метою забезпечення житлом членів кооперативу і членів їх сімей шляхом будівництва багатоквартирного жилого будинку (будинків), а у випадках, передбачених законодавством, - одно - і двоквартирних жилих будинків садибного типу або багатоквартирного блокованого жилого будинку (будинків) з надвірними будівлями за власні кошти кооперативу з допомогою банківського кредиту, а також для наступної експлуатації та управління цим будинком (будинками).

Пунктом 3.1 Статуту обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Квантум» встановлено, кооператив організовується з метою забезпечення житлом членів кооперативу і членів їх сімей шляхом будівництва багатоквартирного жилого будинку (будинків), або одно- чи багатоквартирних жилих будинків садибного типу, або багатоквартирного жилого будинку (будинків) з надвірними будівлями за власні кошти кооперативу з допомогою банківського кредиту, а також для наступної експлуатації управління цим будинком (будинками).

З наведеного вбачається, що мета створення кооперативу, яка визначена у Статуті ОК «ЖБК «Квантум» повністю відповідає вимогам, встановленим вищезазначеними нормативно-правовими актами.

Статтею 6 Закону України «Про кооперацію» встановлено, що кооператив є первинною ланкою системи кооперації і створюється внаслідок об'єднання фізичних та/або юридичних осіб на основі членства для спільної господарської та іншої діяльності з метою поліпшення свого економічного стану. Відповідно до завдань та характеру діяльності кооперативи поділяються на такі типи: виробничі, обслуговуючі та споживчі. За напрямами діяльності кооперативи можуть бути сільськогосподарськими, житлово-будівельними, садово-городніми, гаражними, торговельно-закупівельними, транспортними, освітніми, туристичними, медичними тощо.

Таким чином, кооперативи поділяються на типи та за напрямками діяльності, а отже поняття обслуговуючий кооператив та житлово-будівельний кооператив характеризують тип і напрями діяльності кооперативу та не є тотожними.

Пунктами 1.1,3.1 Статуту ОК «ЖБК «Квантум» встановлено, що за напрямком діяльності кооператив є житлово-будівельним та створений його засновниками на добровільних засадах, базуючись на нормах Конституції України, Цивільного кодексу України, Житлового кодексу УРСР, на підставі Закону України «Про кооперацію» та у відповідності із чинним законодавством України, на підставі рішення загальних зборів засновників з метою забезпечення житлом членів кооперативу і членів їх сімей шляхом будівництва багатоквартирного жилого будинку (будинків) тощо.

З наведеного вбачається, що положення Статуту ОК «ЖБК «Квантум» за напрямком діяльності не суперечать вимогам Закону України «Про кооперацію», Житлового кодексу Української РСР та Примірного статуту.

Крім того, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками місцевого господарського суду про те, що найменування ОК«ЖБК «Квантум» визначає його тип та напрям діяльності відповідно до різновидностей юридичних осіб організаційно-правових форм кооперативу, що узгоджується із п. п. 1.2., 1.4. «Вимоги щодо написання найменування юридичної особи або її відокремленого підрозділу», відповідно до якого назва юридичної особи може складатися з власної назви юридичної особи, а також містити інформацію щодо мети діяльності, виду, способу утворення, залежності юридичної особи та інших відомостей згідно з вимогами до найменування окремих організаційно-правових форм суб'єктів господарювання, установлених Цивільним та Господарським кодексами України та законами України. Юридична особа, крім повного найменування, може мати скорочене найменування.

Порядок створення кооперативу регулюється статтею 7 Закону України «Про кооперацію», якою встановлено, що кооператив створюється його засновниками на добровільних засадах. Засновниками кооперативу можуть бути громадяни України, іноземці та особи без громадянства, а також юридичні особи України та іноземних держав, які беруть участь у діяльності кооперативів через своїх представників. Рішення про створення кооперативу приймається його установчими зборами. Чисельність членів кооперативу не може бути меншою ніж три особи. При створенні кооперативу складається список членів та асоційованих членів кооперативу, який затверджується загальними зборами.

Отже, вказаною статтею встановлені вимоги до засновників кооперативу та чисельності його членів.

Відповідно до статті 133 ЖК Української РСР громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, вправі вступити до житлово-будівельного кооперативу і одержати в ньому квартиру.

Статтею 135 ЖК Української РСР (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) умови прийому громадян до членів житлово-будівельного кооперативу встановлюються законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР. До членів житлово-будівельного кооперативу приймаються громадяни, які постійно проживають у даному населеному пункті (якщо інше не встановлено законодавством Союзу РСР і Української РСР) і перебувають на обліку бажаючих вступити до житлово-будівельного кооперативу або користуються правом позачергового прийому до членів кооперативу, а також громадяни, зазначені в частині першій статті 143, частині другій статті 145 і частині першій статті 146 цього Кодексу.

Згідно із статтею 11 Закону України «Про кооперацію» вступ до кооперативу здійснюється на підставі письмової заяви. Особа, яка подала заяву про вступ до кооперативу, вносить вступний внесок і пай у порядку та розмірах, визначених його статутом. Рішення правління чи голови кооперативу про прийняття до кооперативу підлягає затвердженню загальними зборами його членів. Порядок прийняття такого рішення та його затвердження визначається статутом кооперативу.

Таким чином, вимоги статей 133,135 ЖК Української РСР з урахуванням вимог Закону України «Про кооперацію» регулюють порядок вступу до кооперативу, який уже заснований та зареєстрований у встановленому законом порядку, а порядок його створення регулюється статтею 7 Закону України «Про кооперацію».

Згідно із статтею 137 ЖК Української РСР Житлово-будівельні кооперативи організуються при виконавчих комітетах місцевих Рад народних депутатів, при підприємствах, установах і організаціях. Рішення про організацію кооперативів при підприємствах, установах, організаціях приймаються з урахуванням пропозицій трудових колективів. Порядок організації та діяльності житлово-будівельних кооперативів установлюється законодавством Союзу РСР, цим Кодексом, Примірним статутом житлово-будівельного кооперативу та іншими актами законодавства Української РСР.

Пунктом 2 Примірного Статуту житлово-будівельного кооперативу, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 30.04.1985р. №186, встановлено, що житлово-будівельні кооперативи організуються при виконавчих комітетах місцевих Рад народних депутатів, при підприємствах, установах і організаціях. Рішення про організацію кооперативів при підприємствах, установах, організаціях приймаються з урахуванням пропозицій трудових колективів.

При виконавчих комітетах місцевих Рад народних депутатів за пропозиціями районних (міських) комітетів комсомолу, а при підприємствах, установах і організаціях - за пропозиціями трудових підприємств, установ, організацій організуються молодіжні житлово-будівельні кооперативи. До кооперативів, що організуються при виконавчих комітетах місцевих Рад народних депутатів, приймаються громадяни, які перебувають у відповідному виконавчому комітеті на обліку бажаючих вступити до кооперативу (у списку осіб, які користуються правом на вступ до кооперативу поза чергою). До кооперативів, що організуються при підприємствах, установах, організаціях, приймаються працівники цих підприємств, установ, організацій, які перебувають на обліку бажаючих вступити до кооперативу (у списку осіб, які користуються правом на вступ до кооперативу поза чергою), а також інші громадяни у випадках, передбачених законодавством Союзу РСР і Української РСР. У порядку доукомплектування до зазначених кооперативів за направленням виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів можуть бути прийняті громадяни, зазначені в абзаці третьому цього пункту. При підприємстві, установі, організації з дозволу виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів може організовуватися кооператив для працівників кількох підприємств, установ, організацій, розташованих у даному населеному пункті.

Відповідно до статті 31 Закону України «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування» виконавчий комітет Ради народних депутатів є виконавчим і розпорядчим органом відповідної Ради, їй підпорядкованим та підзвітним.

Виконавчий комітет утворюється Радою на строк її повноважень і формується одноосібно головою Ради у складі заступника (заступників) голови, керуючого справами (секретаря) і членів виконавчого комітету. У складі виконавчого комітету міської (міста обласного підпорядкування) Ради за її рішенням може бути перший заступник голови виконавчого комітету.

Проте, 12.06.1997р. Закон Української РСР "Про місцеві Ради народних депутатів Української РСР та місцеве самоврядування" втратив чинність на підставі пункту 12 прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (який набрав чинності 12.06.1997р.-день офіційного опублікування у газеті «Голос України» N102).

В системі органів місцевого самоврядування, визначених Законом України «Про місцеве самоврядування» не передбачено наявності такого органу, як Виконавчий комітет Ради народних депутатів.

Таким чином, як на момент створення ОК«ЖБК «Квантум» так і на момент розгляду справи, орган, визначений статтею 137 ЖК Української РСР, був відсутній.

Крім того, пунктом 2 Примірного статуту визначено, які особи приймаються до кооперативу, що організуються при виконавчих комітетах місцевих Рад народних депутатів та до кооперативів, що організуються при підприємствах, установах, організаціях.

ОК «ЖБК «Квантум» створений ні при виконавчому комітеті місцевих Рад народних депутатів та ні при підприємствах, установах, організаціях.

Слід зазначити, що Закон України «Про кооперацію», який набрав чинності 28.08.2003р., та є спеціальним і визначає правові, організаційні, економічні та соціальні основи функціонування кооперації в Україні, передбачає можливість створення саме житлово-будівельного кооперативу.

Відповідно до частин другої та третьої статті 41 « Прикінцеві положення» Закону України «Про кооперацію» кооперативи та кооперативні об'єднання, які створено до набрання чинності цим Законом, зобов'язані протягом року з дня набрання чинності цим Законом привести свої статути у відповідності із цим Законом. До приведення статутів у відповідність із цим Законом кооперативи та кооперативні об'єднання керуються положеннями чинних статутів у частині, що не суперечить цьому Закону.

Таким чином, з набранням чинності Закону України «Про кооперацію» при створенні кооперативу необхідно застосовувати положення цього Закону та інших нормативно-правових актів в частині, що йому не суперечать.

А отже, ОК «Житлово-будівельний кооператив «Квантум» створений у відповідності до приписів закону України «Про кооперацію» з урахуванням вимог ЖК Української РСР та Примірного Статуту в частині, що йому не суперечать.

Відносини, які виникають у сфері державної реєстрації юридичних осіб, а також фізичних осіб - підприємців, регулює Закон України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців».

Статтею 24 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» визначений перелік документів, що подаються для проведення державної реєстрації юридичної особи, з визначенням додаткового пакету документів для окремих видів юридичних осіб, зокрема, фермерського господарства.

Жодних особливостей для державної реєстрацію кооперативу (житлово-будівельного) вимогами вказаного Закону не передбачено.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що установчі документи ОК «ЖБК «Квантум» у встановленому законом порядку не визнані недійсними, а прокурором не надано належних та допустимих доказів в розумінні статті 33ГПК України, які б свідчили про те, що 2-й відповідач не є житловим кооперативом за типом його діяльності та створений з порушенням вимог чинного законодавства.

Відповідно до статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

З системного аналізу положень Статуту ОК «Житлово-будівельний кооператив «Квантум» та враховуючи відомості, внесені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців щодо виду діяльності ОК «Житлово-будівельний кооператив «Квантум», він створений саме з метою забезпечення житлом членів кооперативу шляхом будівництва багатоквартирних будинків, що відповідає вимогам Закону України «Про кооперацію» та Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР 30.04.1985р. N186.

Доводи апелянта про те, що ЖК УРСР є спеціальним нормативним актом по відношенню до Закону України «Про кооперацію» з посиланням на статтю 5 цього Закону не приймаються судом апеляційної інстанції до уваги, оскільки вказана стаття визначає особливості функціонування лише сільськогосподарської кооперації з посиланням на Закон України «Про сільськогосподарську кооперацію» , особливостей функціонування житлового кооперативу вона не визначає та не містить відсилочних норм.

Посилання апелянта на те, що п.80.1 рішення 29 сесії Харківської міської ради 5 скликання порушує права ТОВ «Автоком-Трейд», оскільки вказаним рішенням визнаний таким, що припинив свою дію договір оренди, укладений між ТОВ «Автоком-Трейд» та радою, з дня державної реєстрації державного акту на право власності на земельну ділянку ОК «ЖБК «Квантум», не приймаються судом апеляційної інстанції оскільки: по-перше, ТОВ «Автоком-Трейд» воно не оскаржене, а отже юридична особа не вбачала в діях органу місцевого самоврядування порушення її прав та охоронюваних законом інтересів; по-друге, з ухвали господарського суду Харківської області від 03.08.2010р. у справі №9731/2-19 вбачається, що юридичну особу - ТОВ «Автоком-Трейд» ліквідовано та зобов'язано державного реєстратора внести до Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб- підприємців запис про припинення державної реєстрації ТОВ «Автоком-Трейд», таким чином на даний час вона не є учасником господарських відносин, а, відповідно її права не можуть бути порушені.

Доводи скаржника про те, що землеустрій вказаної земельної ділянки не проводився з посиланням на дані публічної кадастрової карти України, які розміщені на офіційному сайті Держземагенства України, у яких зазначено, що земельна ділянка площею 1,7742га по вул. Кокчетавський, 9 у м. Харкові має цільове призначення - іншої комерційної діяльності, також не приймаються до уваги судом апеляційної інстанції, оскільки, згідно витягу Управління Держкомзему у місті Харкові з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 26.03.2010р. №486/10 земельна ділянка кадастровий №:02:013:0004, яка знаходиться за адресою: вул. Кокчетавська,9, має цільове призначення - будівництво житлової забудови (а.с.27).

Крім того суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що предметом позову прокурора, зокрема, є вимога про визнання незаконним та скасування п.80 додатку 1 до рішення 29 сесії Харківської міської ради від 24.12.2008р. №350/08 «Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для розміщення об'єктів».

Відповідно до статті 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Відповідно до пункту 2 Роз'яснення Президії Вищого арбітражного суду України «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з визнанням недійсними актів державних чи інших органів» від 26.01.2000 р. N 02-5/35 підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов'язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації - позивача у справі. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, у господарського суду немає правових підстав для задоволення позову.

Конституційний Суд України в пункті 5 мотивувальної частини Рішення від 16.04.2009р. N 7-рп/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) зазначив, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До ненормативних належать акти, які передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію фактом їхнього виконання. У зв'язку з прийняттям цих рішень виникають правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, у тому числі отримання державного акта на право власності на земельну ділянку, укладення договору оренди землі.

З урахуванням положень, викладених у рішенні Конституційного суду України 16.04.2009р. N 7-рп/2009, рішення Харківської міської ради (як суб'єкта владних повноважень) про передачу кооперативу у власність земельної ділянки в частині його оскарження є ненормативним актом органу місцевого самоврядування, який вичерпав свою дію внаслідок його виконання. Скасування такого акта не породжує наслідків для власника земельної ділянки, оскільки у ОК «Житлово-будівельний кооператив «Квантум» виникло право власності і це право ґрунтується на правовстановлюючих документах.

Аналогічна правова позиція викладена у поставі Верховного Суду України від 11.11.2014р. у справі №21-405а14, у якій зазначено, що позов, предметом якого є рішення органу місцевого самоврядування щодо передачі у власність, тобто ненормативний акт, що застосовується одноразово і з прийняттям якого виникають правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, не може бути задоволений, оскільки таке рішення органу місцевого самоврядування вичерпало свою дію шляхом виконання. Його скасування не породжує наслідків для власника чи орендаря земельної ділянки, оскільки у таких осіб виникло право власності або володіння земельною ділянкою і це право ґрунтується на правовстановлюючих документах. У разі прийняття органом місцевого самоврядування (як суб'єктом владних повноважень) ненормативного акта, що застосовується одноразово, який після реалізації вичерпує свою дію фактом його виконання і з прийняттям якого виникають правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів (зокрема, рішення про передачу земельних ділянок у власність, укладання договору оренди), позов, предметом якого є спірне рішення органу місцевого самоврядування, не повинен розглядатися, оскільки обраний позивачем спосіб захисту порушених прав не забезпечує їх реального захисту.

Отже, Харківський апеляційний господарський суд погоджується з висновком місцевого господарського суду про безпідставність заявленої прокурором вимоги про визнання незаконним та скасування п.80 додатку 1 до рішення 29 сесії Харківської міської ради від 24.12.2008р. №350/08 «Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для будівництва об'єктів», оскільки він вичерпав свою дію фактом його виконання, а у ОК «Житлово-будівельний кооператив «Квантум» виникло право власності на майно і це право ґрунтується на правовстановлюючих документах.

Щодо позовних вимог прокурора про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №492576, площею 1,7742га, кадастровий номер :02:013:0004, яка розташована за адресою: м. Харків, вул. Кокчетавська,9 , виданого ОК «ЖБК «Квантум»; визнання недійсним запису у книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №01 щодо державної реєстрації державного акта на право власності на земельну ділянку та зобов'язання ОБ «ЖБК «Квантум» передати, а Харківську міську раду прийняти спірну земельну ділянку, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Вимогами чинного законодавства встановлено можливість оскарження як рішення органу місцевої влади, так і акту на право власності на земельну ділянку, проте правовими підставами визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №492576 прокурор визначив ті ж самі, що і для визнання недійсним рішення, інших обґрунтування ним не надано.

Верховний Суд України у своїй постанові від 12.09.2012р. зазначив, що Земельним кодексом України не передбачено такої підстави для припинення права власності на земельну ділянку, як скасування рішення органу виконавчої влади, на підставі якого було видано державний акт на право власності на земельну ділянку.

Також, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що з позовом до місцевого господарського суду звернувся прокурор без визначення органу, в інтересах якого він діє та не зазначив у чому саме полягає порушення інтересів держави.

Відповідно до статті 121 Конституції України на органи прокуратури України покладено функції представництва інтересів громадян та держави в судах.

Відповідно до частини 1 статті 36-1 Закону України "Про прокуратуру" представництво прокуратурою інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні прокурорами від імені держави процесуальних та інших дій, спрямованих на захист у суді інтересів громадянина або держави у випадках, передбачених законом. Формою цього представництва є, зокрема, участь у розгляді судами справ.

Приписами статті 2 ГПК України встановлено, що господарський суд порушує справи за позовними заявами, зокрема, прокурорів, які звертаються до господарського суду в інтересах держави. Прокурор, який звертається до господарського суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до господарського суду прокурор зазначає про це в позовній заяві.

У пункті 2 Рішення Конституційного суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08.04.1999р. N3-рп/99) встановлено, що під поняттям "орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах", зазначеним у частині другій статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України, потрібно розуміти орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.

В Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність (стаття 3). Органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами (стаття 74 Закону). Таким чином, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є "гарантією стабільності суспільних відносин" між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення, що узгоджується з правовою позицією, викладеною в абзаці другому пункту 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року N 1-зп у справі щодо несумісності депутатського мандата (абз. 5 п. 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 16.04.2009р. №7рп/2009).

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів зазначає, що оскільки даний спір стосується розпорядження земельними ділянками, які знаходяться у віданні територіальної громади в особі Харківської міської ради, саме цей орган місцевого самоврядування є органом, який здійснює відповідні функції у спірних правовідносинах, проте Харківська міська рада у даній справі займає процесуальне становище відповідача.

З матеріалів справи вбачається, що 17.06.2015р. ОК «Житлово-будівельний кооператив «Квантум» подано заяву про застосування позовної давності з підстав обізнаності прокурора, починаючи з 24.12.2008р. про наявність оскаржуваного рішення міської ради та невчинення ним жодних заходів прокурорського нагляду, та зазначає, що у разі коли згідно з законом позивачем у справі виступає прокурор позовна давність обчислюється від дня, коли про порушення, або про особу яка його допустила, довідався або мав довідатися відповідний прокурор (а.с.94-100).

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з частинами 1,2 статті 258 Цивільного кодексу України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Загальний строк позовної давності встановлюється тривалістю у три роки (ст.257ЦК України).

Відповідно до частин 3,4 статті 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до статті 261ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

З аналізу зазначених норм права вбачається, що позовна давність є строком пред'явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушено, так і тими суб'єктами, які уповноважені законом звертатись до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права.

При цьому норма частини першої статті 261 ЦК України містить презумпцію обізнаності особи про стан своїх суб'єктивних прав, відтак обов'язок доведення терміну, з якого особі стало (могло стати) відомо про порушення права, покладається на позивача.

Пунктом 4.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. №10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» початок перебігу позовної давності визначається за правилами статті 261 ЦК України. Якщо у передбачених законом випадках з позовом до господарського суду звернувся прокурор, що не є позивачем, то позовна давність обчислюватиметься від дня, коли про порушення свого права або про особу, яка його порушила, довідався або мав довідатися саме позивач, а не прокурор. У таких випадках питання про визнання поважними причин пропущення позовної давності може порушуватися перед судом як прокурором, так і позивачем у справі.

За приписами частинами 1, 2, 4 статті 29 Господарського процесуального кодексу України прокурор бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, порушену за позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду для представництва інтересів громадянина або держави. У разі прийняття господарським судом позовної заяви, поданої прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. Прокурор, який бере участь у справі, несе обов'язки і користується правами сторони, крім права на укладення мирової угоди.

При цьому як у випадку пред'явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред'явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності обчислюється з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила. Положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється й на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України у від 27.05.2014р. у справі №3-23гс14 та від 23.12.2014р. у справі №916/2414/13, від 29.10.2014р. у справі №6-152цс14.

З матеріалів справи вбачається, що на 29 сесії Харківської міської ради 5 скликання, на якій, зокрема, було прийнято оскаржуване рішення, був присутній прокурор міста Харкова, про що свідчить протокол від 24.12.2008р. (а.с.68), а отже, починаючи з 24.12.2008р. органи прокуратури, як єдина централізована система, у відповідності до статті 121 Конституції України та 6 Закону України «Про прокуратуру» були обізнані про прийняття спірного рішення Харківської міської ради.

Крім того слід зазначити, що рішення 29 сесії Харківської міської ради 5 скликання було отримано прокуратурою міста Харкова 19.01.2009р., про що свідчить відтиск штампу на супровідному листі Харківської міської ради від 13.01.2009р. №4/25/2-09 (а.с.69).

Пунктом 10 наказу Генеральної прокуратури України від 18.10.2010р. "Про організацію прокурорського нагляду за додержанням і застосуванням законів" встановлено з метою підвищення ефективності наглядової діяльності за додержанням і застосуванням законів, керуючись статтями 1, 15, 19-24 Закону України "Про прокуратуру", періодично, але не рідше одного разу на місяць, перевіряти законність правових актів Кабінету Міністрів України, місцевих органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування. Використовувати право участі у засіданнях цих органів.

Згідно із ст.1 Закону України «Про прокуратуру» прокурорський нагляд за додержанням і правильним застосуванням законів Кабінетом Міністрів України, міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади, органами державного і господарського управління та контролю, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, місцевими Радами, їх виконавчими органами, військовими частинами, політичними партіями, громадськими організаціями, масовими рухами, підприємствами, установами і організаціями, незалежно від форм власності, підпорядкованості та приналежності, посадовими особами та громадянами здійснюється Генеральним прокурором України і підпорядкованими йому прокурорами.

Враховуючи вищевикладене, початок перебігу позовної давності щодо оскарження рішення Харківської міської ради від 24.12.2008р. розпочався саме з цієї дати, оскільки його прийняття відбувалось безпосередньо за участю прокурора міста Харкова, який перебував на пленарному засіданні.

Пунктом 4 частини 1 статті 268 ЦК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), встановлено що позовна давність не поширюється на вимогу власника або іншої особи про визнання незаконним правового акту органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено його право власності або інше речове право.

Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо порядку вдосконалення здійснення судочинства" від 20.12.2011р. № 4176-VІ виключено пункт 4 частини 1 статті 268 Цивільного кодексу України у наведеній вище редакції.

Згідно з пунктом 5 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" зазначеного Закону протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом особа має право звернутися до суду з позовом про визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено право власності або інше речове право особи.

Закон України "Про внесення змін до деяких законів України щодо порядку вдосконалення здійснення судочинства" від 20.12.2011р. №4176-VІ набрав чинності 15.01.2012р. (офіційне опублікування в газеті Голос України від 14.01.2012р. № 6, відповідно до п. 1 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування).

З набранням чинності Закону України №4176-VІ від 15.01.2012р. право особи, наведене у п. 5 розділі ІІ "Прикінцевих та перехідних положень" зазначеного Закону мало бути реалізоване особою протягом наступних трьох років з моменту набрання чинності вказаним Законом, тобто до 16.01.2015 р.

З матеріалів справи вбачається, що прокуратура Київського району м. Харкова звернулась до місцевого господарського суду з даним позовом 16.04.2015р., тобто з пропуском встановленого вимогами чинного законодавства строку для захисту порушеного права.

Відповідно до частини 4 статті 267 Цивільного кодексу України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Враховуючи факт обізнаності органів прокуратури про наявність оскаржуваного рішення, починаючи з 24.12.2008р., та його звернення до господарського суду Харківської області з відповідним позовом після спливу позовної давності та без наведення поважних причин пропущення позовної давності, Харківський апеляційний господарський суд дійшов висновку про обґрунтованість клопотання ОК «ЖБК «Квантум» про застосування позовної давності до спірних правовідносин, що відповідно є самостійною та достатньою підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Проте, за змістом статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права або охоронюваного законом інтересу особи.

Таким чином, враховуючи обґрунтованість клопотання ОК «ЖБК «Квантум» про застосування позовної давності та відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду Харківської області від 23.07.2015р. у справі №922/3009/15 є законним, через що підстави для його скасування відсутні. Доводи, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження при апеляційному перегляді рішення, у зв'язку з чим апеляційну скаргу заступника прокурора Харківської області слід залишити без задоволення, рішення господарського суду Харківської області від 23.07.2015р. у справі № 922/3009/15- без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 99, 101, п.1 ч.1 ст.103, ст. 105 ГПК України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду

ПОСТАНОВИЛА:

1.Апеляційну скаргу заступника прокурора Харківської області, м. Харків залишити без задоволення.

2.Рішення господарського суду Харківської області від 23.07.2015р. у справі № 922/3009/15 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцятиденного строку.

Повний текст постанови складений 28.09.2015р.

Головуючий суддя Бородіна Л.І.

Суддя Лакіза В.В.

Суддя Шутенко І.А.