ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.09.15 Справа№ 914/3115/15

За позовом: Публічного акціонерного товариства «Україна», м. Житомир

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська панчішна компанія», м. Львів

про: стягнення 461 031,69 грн.,

Суддя Долінська О.З.

При секретарі Вашкевич Н.І.

За участю представників:

позивача: ОСОБА_1 дов. №б/н від 15.08.2015 року,

відповідача: ОСОБА_2 наказ №01-К від 13.01.2014 р.

Учасникам судового процесу розяснено права та обовязки передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України. Заяв про відвід судді не подавалось. Клопотань про технічну фіксацію судового процесу не поступало.

На розгляд господарського суду Львівської області поступив позов Публічного акціонерного товариства «Україна» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська панчішна компанія» про стягнення 461 031,69 грн. Ухвалою від 04.09.2015 р. порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 23.09.2015 р.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що відповідач в порушення умов Договору №17/03-01 від 17.03.2014 р., несвоєчасно та не в повному обсязі оплатив за поставлений товар, внаслідок цього в останнього виникла перед позивачем основна заборгованість у сумі 461 031,69 грн.

В судове засідання 23.09.2015 р. представник позивача зявився, позов підтримав з підстав викладених у позовній заяві, вимоги ухвали суду виконав.

В судове засідання 23.09.2015 р. представник відповідача зявився, позов визнає, подав відзив на позов (вх.№40386/15 від 23.09.2015 р.), в якому позов визнає в повному обсязі. Заборгованість пояснює важким фінансовим становищем і неспроможність сплатити борг позивачу у добровільному порядку.

В судовому засіданні 23.09.2015 р. судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, вивчивши і проаналізувавши матеріали справи в їх сукупності, оглянувши оригінали документів, суд встановив таке.

17.03.2014 року між Публічним акціонерним товариством «Україна» (Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Українська панчішна компанія» (Покупець) було укладено Договір поставки № 17/03-01(надалі Договір).

Відповідно до п. 1. Договору, постачальник зобовязується постачати у власність, а покупець зобовязується приймати і провести оплату сировини для виготовлення панчішно-шкарпеткових виробів, надалі Товару. Найменування, кількість, ціна і сума товару по кожній конкретній поставці відображаються в Видаткових накладних. Загальна сума Договору 500 000,00 грн.

24.07.2014 р. між Публічним акціонерним товариством «Україна» (Постачальник) та Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська панчішна компанія» (Покупець) було укладено додаткову угоду до Договору поставки № 17/03-01 від 17.03.2014 р. (надалі Додаткова угода).

Відповідно до п. 1 Додаткової угоди, пункт 1 Договору поставки №17/03-01 укладеного між сторонами 17.03.2014 р., сторони погодили викласти в наступній редакції:

1.1. постачальник зобовязується передати у власність покупця наступний Товар:

- сировину для виготовлення панчішно шкарпеткових виробів;

- панчішно - шкарпеткові вироби.

Покупець примає на себе зобовязання прийняти і провести оплату Товару, згідно з вимогаи даного Договору. Найманування, одиниця виміру Товару, асортимент умови поставки та ціна Товару, що підлягає поставці за цим Договором, зазначаються у видаткових накладних на кожну окрему поставку та є його невідємною частиною Договору. Загальна сума Договору визначається як сума вартості усіх партій Товару поставлених за цим Договором. Дана угода є невідємною частиною Договору інабрала чинності з моменту її підписання (п. 2 Договору угоди).

На виконання умов Договору, позивач здійснив поставку товару сировини для виготовлення панчішно шкарпеткових виробів в кількості 5 464 кг на загальну суму 1 071 031,69 грн., що підтверджується видатковою накладною №А від 01.07.2015 р., актом про зміну компенсації вартості товару №А НОМЕР_1 від 01.07.2015 р., товарно транспортною накладною №001 від 02.07.2015 р. Таким чином, позивач виконав свої зобовязання за Договором.

У п. 2.3. Договору сторони погодили, що покупець перераховує кошти за кожну поставлену партію Товару, згідно накладної на поточний рахунок продавця на умовах відстрочки платежу протягом 30 календарних днів з дати отримання Товару покупцем, що вказана в видатковій накладній.

Враховуючи, що товар поставлено в повному обсязі 01.07.2015 р., кінцевий термін оплати настав 31.07.2015 р.

Однак відповідачем частково оплачено за поставлений товар - суму 610 000,00 грн. Таким чином, заборгованість відповідача перед позивачем за поставлений йому товар складає 461 031,69 грн. Розмір заборгованість також підтверджується актом звірки взаєморозрахунків від 01.09.2015 р. підписаним та завіреним печатками сторін і підтверджується відповідачем у відзиві та представником відповідача в судовому засіданні.

Станом на день розгляду справи відповідач заявлену позивачем до стягнення заборгованість у сумі 461 031,69 грн. не погасив.

При прийнятті рішення у справі суд виходив з наступного.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтями 202, 205 Цивільного кодексу України закріплено загальне поняття правочину, яким є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Відповідно до ч. 1 п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зазначене також кореспондується зі ст. 526 Цивільного кодексу України, де встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 1 ст. 527 Цивільного кодексу України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Дії сторін (передача продавцем товару покупцю за видатковими накладними, прийняття товару покупцем) свідчать про виникнення між ними правовідносин поставки.

Згідно з частиною другою статті 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до частини першої статті 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Загальні положення частини другої статті 530 ЦК України не можуть бути застосовані до спірних правовідносин сторін, оскільки термін виконання зобов'язання, що випливає з правовідносин поставки (купівлі-продажу), чітко встановлений зазначеною спеціальною нормою права - покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього.

Крім того, відповідно до частини першої статті 222 ГК України учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших суб'єктів, зобов'язані поновити їх, не чекаючи пред'явлення їм претензії чи звернення до суду.

У відповідача наявне зобов'язання щодо проведення платежів за отриманий товар випливає безпосередньо зі змісту частини першої статті 692 ЦК України, а не ставиться в залежність від звернення до нього з окремою вимогою в порядку частини другої статті 530 ЦК України.

За таких обставин факт отримання товару відповідачем і видаткові накладні, надані позивачем на підтвердження своїх вимог, є самостійними підставами для виникнення обов'язку у відповідача здійснити розрахунки за отриманий товар.

Частина 1 ст. 692 Цивільного кодексу України, вказує на те, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Із наведеного вбачається, що за загальним правилом, обов'язок покупця оплатити товар виникає після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього. Це правило діє, якщо спеціальними правилами або договором купівліпродажу не встановлено інший строк оплати.

Крім того, відповідно до ст. 693 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівліпродажу, а якщо такий строк не встановлений договором, у строк, визначений відповідно до ст. 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов'язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення ст. 538 цього Кодексу.

У п. 2.3. Договору сторони погодили, що покупець перераховує кошти за кожну поставлену партію Товару, згідно накладної на поточний рахунок продавця на умовах відстрочки платежу протягом 30 календарних днів з дати отримання Товару покупцем, що вказана в видатковій накладній.

Враховуючи, що товар поставлено в повному обсязі 01.07.2015 р., кінцевий термін оплати настав 31.07.2015 р.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем поставлено, а відповідачем отримано товар на суму 1 071 031,69 грн., що підтверджується видатковою накладною №А від 01.07.2015 року., актом про зміну компенсації вартості товару №А НОМЕР_1 від 01.07.2015 р., товарно транспортною накладною №001 від 02.07.2015 р. підписаними та завіреними печатками сторін. Однак відповідачем частково оплачено за поставлений товар. Таким чином заборгованість відповідача перед позивачем становить 461 031,69 грн., що підтверджується актом звірки взаєморозрахунків від 01.09.2015 р. підписаним та завіреним печатками сторін і не заперечується представником відповідача в судовому засіданні та в подальшому ним відзиві на позов.

Таким чином позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача 461 031,69 грн. основної заборгованості є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з ст. 34 ГПК України, Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 43 ГПК України, передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Судовий збір суд покладає на відповідача та підлягає до стягнення з останнього в користь позивача в розмірі 6 915,48 грн., у відповідності до ст. 49 ГПК України, так як спір виник з його вини.

Керуючись ст. ст. 3, 12, 22, 32, 33, 34, 43, 49, 82-85, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

1. Позовні вимоги задоволити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська панчішна компанія» (адреса: вул. Пасічна, 93, м. Львів, 79032, ідентифікаційний ) на користь Публічного акціонерного товариства «Україна» (адреса: пр-т. Миру, буд. 16, м. Житомир, Житомирська область, 10020, ідентифікаційний ) 461 031,69 грн. основної заборгованості та 6 915,48 грн. понесених витрат на сплату судового збору.

3. Наказ видати відповідно до ст. 116, 117 ГПК України.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 24.09.2015 р.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України, може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст. ст. 91- 93 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Долінська О.З.