ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"23" вересня 2015 р.Справа № 924/1132/15

Господарський суд Хмельницької області у складі cудді Гладія С.В., розглянувши матеріали справи

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю „Агрохімічна компанія „ВІТАГРО" м. Волочиськ, Хмельницької області

до фермерського господарства „Колодяженського" с. Нова Чортория, Любарського району, Житомирської області

до виробничого сільськогосподарського кооперативу „Шпичинці" с. Шпичинці, Хмельницького району

про стягнення 9145,41 грн.

Представники сторін:

позивача: Бундз Т.В. - за довіреністю від 01.06.2012р.

відповідача 1: не з'явився

відповідача 2: не з'явився

В судовому засіданні, відповідно до ч. 2 ст. 85 ГПК України, проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть спору: Позивач звернувся до господарського суду з позовом про стягнення солідарно з відповідачів - ФГ „Колодяженського" та ВСК „Шпичинці" 9145,41 грн., з яких 168,02 грн. пені, 2959,67 грн. штрафу, 241,94 грн. 36% річних та 5775,78 грн. курсової різниці.

В обґрунтування позову зазначає, що заборгованість виникла внаслідок неналежного виконання фермерським господарством „Колодяженського" с. Нова Чортория, Любарського району, Житомирської області укладеного з ТОВ „Агрохімічна компанія „Вітагро" договору поставки № 116-05/14ЖТ від 19.05.2014р.

23.05.2014р. між ВСК „Шпичинці" (Поручитель) та ТОВ „Агрохімічна компанія" „ВІТАГРО" (Кредитор) укладено договір поруки № 116-05/14ЖТ, згідно якого поручителем боржника (ФГ „Колодяженського") виступив виробничий сільськогосподарський кооператив "Шпичинці", згідно умов якого останній зобов'язується відповідати перед позивачем за виконання всіх зобов'язань ПП „Миролюбівське", що виникли з договору № 116/05-14ЖТ від 19.05.2014р.

На підтвердження позовних вимог позивачем надано належним чином завірені копії договору поставки №116-05/14ЖТ від 23.05.2014р., додатків №1 від 23.05.2014р., №2 від 23.05.2014р., №3 від 30.06.2014р. до вказаного договору, видаткових накладних № 1714 від 26.05.2014р., № 1869 від 30.05.2014р., № 2348 від 01.07.2014р., згідно довіреностей №4 від 23.05.2014р., №5 від 23.05.2014р., №7 від 30.06.2014р., договору поруки №116-05/14ЖТ від 23.05.2014р., банківських виписок від 12.11.2014р., 23.05.2014р.

Повноважний представник позивача у судовому засіданні на задоволенні позовних вимог наполягав, обґрунтовуючи останні доводами викладеними в позовній заяві, та доказами доданими до матеріалів справи.

Відповідач 1 (ФГ „Колодяженського") в своєму відзиві на позов та його представник в судовому засіданні проти позову заперечує. Посилається на те, що Договори не є первинним документом, оскільки свідчать лише про намір вчинити які-небудь дії , але не підтверджують факту їх здійснення.

Документи, які підтверджують виконання договору або наявність яких є обов'язковою : специфікації, довіреність, накладні, акти приймання-передачі товару, рахунки-фактури, сертифікати відповідності державної системи специфікації, документи, які підтверджують транспортування (перевезення) товару (товаротранспортні накладні).

Позивач не надав ФГ „Колодяженського" товаротранспортні накладні на поставлений їх компанією товар, акт приймання-передачі товару та сертифікати відповідності державної системи специфікації. Отже, ФГ „Колодяженського" не отримало перелік всіх потрібних документів для правильного проведення господарських операцій.

Щодо пункту 7.2.1 договору сторони передбачили, що покупець несе відповідальність за поставлений товар, сплачуючи штраф в розмірах 25% від суми боргу її неоплаченої частини на перший день прострочення платежу, а також сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ. Та згідно пункту 9.4. всі зміни та доповнення до договору обов'язковими для сторін, якщо вони викладені в письмові формі і підписані повноважними представниками сторін.

Щодо нарахування штрафних санкцій, посилається на те, що згідно повідомлення ТОВ АК „ВІТАГРО" від 06.12.2014р., позивач просив сплатити ФГ „Колодяженського" заборгованість по договору поставки № 116-05/14ЖТ від 19.05.2015р. до 19.12.2014р. У випадку сплати заборгованості по договору поставки до 19 листопада 2015 року, до відповідача не будуть застосовуватись штрафні санкції, пеня та неустойка на суму 3495,93 грн. Відповідач розрахувався 12.11.2015р. (після обмолоту кукурудзи так як господарство вирощує сільськогосподарські культури і стає платоспроможним лише після їх реалізації) згідно виданих видаткових накладних та специфікації які були розраховані в національній валюті гривні, інших розрахунків не було - підписано і розраховано, а отже штрафні санкції згідно цього листа не повинні застосовуватись.

Посилається також на те, що відповідно до ст. 99 ЦК України, грошовою одиницею в Україні є гривня. Статтею 192 ЦК України передбачено, що законним платіжним засобом обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця - гривня. Іноземна валюта може використовуватись в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Зазначає, що ФГ „Колодяженського" підписало та оплатило видаткові накладні в зональній валюті гривні : видаткова накладна № 1714 від 26 травня 2014р через ОСОБА_2 по дорученню № 4 від 23.05.14р., товар „гліфовіт екстра" на загальну суму 8642,16 грн. оплачено повністю 27.05.2014р. - 4321,08 грн. 12.11.2014р. - 4321,08 грн.; по видатковій накладній № 1869 від 30 травня „тандем" на загальну суму 1437,60 грн. оплачено 12.11.14р. повністю; по видатковій накладні № 2343 від 01.07.2014р. через ОСОБА_2 по довіреності № 7 від 30.06.14р. товар „міладар", „командир" на загальну суму 6489,00 грн. 12.11.14р. оплачено повністю, так як було проведено коригування на товар „міладар" (400,00 грн. з ПДВ) до податкової накладної від 01.07.2014р. № 18. Отже загальну суму по видаткових накладних та специфікаціях, які були раховані в національній валюті гривні на суму 16159,76 грн. та додатку № 2 коригування ФГ „Колодяженського" розрахувалось повністю.

Посилається на те, що згідно п. 1 постанови Кабінету Міністрів України 18.12.98р. „Про удосконалення порядку формування цін" визначено, що формування, встановлення та застосування суб'єктами підприємництва вільних цін на території України здійснюється виключно у національній грошовій одиниці. Державною інспекцією з контролю за цінами, яка є спеціальним урядовим органом з питань ціноутворення та контролю за цінами керуючись постановою Кабінету Міністрів України від І8.12.98р. № 1998 у своєму листі „Щодо формування, встановлення, застосування суб'єктами підприємництва вільних цін на території України" від 03.12.2009р. № 200/7-6/6148 зазначено, що формування, встановлення, застосування суб'єктами підприємництва вільних цін на території України здійснюється виключно у національній грошовій одиниці, що говорить про те, що український суб'єкт господарювання у договорі з іншими суб'єктами господарювання не має права встановити ціну договору в еквіваленті іноземної валюти з прив'язкою до офіційного курсу НБУ на день оплати та до ринкового курсу НБУ. А тому, просить в позові відмовити.

Відповідач 2 (ВСК „Шпичинці") в судове засідання не з'явився, вимоги суду не виконав, щодо подання відзиву на позов та направлення свого представника в судове засіданні, причини неявки суду не повідомив.

У відповідності до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно ст. 43 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Неявка в судове засідання господарського суду представника відповідача не перешкоджає розгляду справи по суті та не тягне за собою перенесення розгляду справи на інші строки. Тому, для уникнення зловживання правом з боку відповідача, враховуючи, що судом вжито всіх заходів щодо належного повідомлення відповідача про слухання справи в суді, суд вважає за необхідне розглянути дану справу по суті, на підставі до ст. 75 ГПК України за наявними у ній документами.

Суд, оцінивши подані сторонами по справі докази вважає за можливе прийняти рішення по суті.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи по суті, суд встановив таке:

19 травня 2014 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Агрохімічна компанія „ВІТАГРО" (Постачальник) та ФГ „Колодяженського" (Покупець) укладено договір поставки № 116-05/14ЖТ, за умовами якого в строки, визначені договором, постачальник зобов'язується передати у власність покупця засоби захисту рослин, біопрепарати, регулятори росту рослин та/або мікродобрива (надалі товар), а покупець зобов'язується прийняти товар і оплатити його вартість (п. 1.1 Договору).

Найменування товару, його кількість, ціна за одиницю, термін поставки покупцю та базис поставки, вартість товару загальна, термін оплати, а також інші умови будуть визначені в специфікаціях - додатках до договору, які є невід'ємними частинами договору (п. 1.2. Договору).

Відповідно до п. п. 2.1.-2.3 Договору, ціна товару вираховується, як сума вартостей усіх партій товару (згідно специфікацій), переданих постачальником у власність покупцю. Покупець проводить оплату вартості товару шляхом перерахування коштів на рахунок постачальника у банківській установі. Термін та схема оплати кожної партії товару будуть обговорюватись сторонами в кожному окремому випадку окремо, та відображатись у відповідних специфікаціях - додатках, які є додатками до договору. Сторони встановлюють, що протягом строку дії договору, грошові зобов'язання покупця існують і підлягають сплаті у гривнях.

Сторони встановлюють, що Постачальник визначає у Видатковій накладній вартість Товару із розрахунку множення грошового еквівалента ціни Товару в іноземній валюті вказаній в додатках до договору (специфікація), на курс продажу іноземної валюти, встановленого Публічним акціонерним товариством „РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ" на дату формування Видаткової накладної. Однак, сторони погоджуються, що ця умова не застосовується, якщо курс продажу іноземної валюти, встановленого Публічним акціонерним товариством „РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ" на дату формування Видаткової накладної, менший (нижчий) або рівний курсу, який був встановлений на день підписання Специфікації, в цьому випадку вартість Товару визначається за ціною, яка була встановлена на момент підписання відповідної Специфікації. Сума у гривнях, яку Покупець повинен сплатити Постачальнику як оплата вартості Товару, визначається шляхом множення грошового еквівалента ціни Товару (її неоплаченої частини) в іноземній валюті, вказаній в додатках до договору (специфікація) на курс продажу іноземної валюти, встановленого Публічним акціонерним товариством „РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ" на банківський день фактичної оплати Покупцем ціни Товару (її неоплаченої частини). Однак, сторони погоджуються, що ця умова не застосовується, якщо курс продажу іноземної валюти, встановленого Публічним акціонерним товариством „РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ" на банківський день фактичної оплати Покупцем ціни Товару (її неоплаченої частини), менший (нижчий) або рівний курсу, який був визначений у Видатковій накладній на Товар, який оплачується, в цьому випадку оплата здійснюється за ціною, яка була встановлена на момент формування Видаткової накладної. Покупець отримує компенсацію вартості кожної партії Товару в розмірі, вказаному у відповідній графі специфікації - додатку. Компенсація надається Постачальником лише за умови, що Покупець здійснить оплату вартості партії Товару у повній мірі та в строки, встановлені у відповідній специфікації-додатку. При оплаті вартості (частин вартості) чергової партії Товару пізніше строку (відповідних строків), встановленого у відповідній специфікації-додатку. Покупець втрачає 33% за кожні 10 днів протермінування оплати від суми компенсації вказаної в відповідній графі додатків.

Згідно з п. 2.6 Договору, покупець здійснюючи оплату за товар, зобов'язаний вказати в призначенні платежу номер та дату договору в рамках якого здійснюється оплата та номер специфікації до договору. Якщо покупець не дотримується цього, то постачальник має право самостійно на власний розсуд визначити в рахунок якого договору та/або специфікації зарахувати платіж покупця.

У випадку порушення покупцем більше 30 календарних днів строку оплати за товар, вказаного в відповідній специфікації-додатку, постачальник має право відмовити у подальшій поставці товару та вважається, що строк оплати за товар, поставлений раніше, відповідно до умов договору настав. При цьому покупець зобов'язаний оплатити в повному розмірі за поставлений товар протягом 3 (трьох) банківських днів з моменту отримання вимоги постачальника (п. 2.8 Договору).

Відповідно до умов розділу 3 „Зобов'язання сторін", постачальник зобов'язаний: передавати товар покупцеві з дотриманням термінів поставки, вказаних в додатках, та в місцях, визначених в графі „Базис поставки" цих же додатків. Якщо інше не визначено в додатку, базис поставки товару - EXW (Інкотермс - 2010) - склад постачальника (Хмельницька область, м. Волочиськ, вул. Котовського, 7). Покупець зобов'язаний: прийняти товар в строки котрі вказані в специфікаціях; оплатити вартість товару в термін(и), вказані в додатках (специфікаціях), враховуючи при цьому умови п. 2.3. цього договору; сплатити повну вартість товару без урахування компенсацій в разі протермінування оплати відповідно до умов п. 2.4., 2.5. договору. Виконання обов'язку покупця з оплати товару може забезпечуватись договорами застави, договорами поруки, іншими видами забезпечення виконання зобов'язань.

Товар вважається відвантаженим постачальником і прийнятим покупцем: по кількості - відповідно до кількості одиниць виміру, вказаній в накладній (видатковій, товарній, товарно-транспортній); по якості - відповідно до якості, вказаній в сертифікаті якості підприємства - виробника (п. 4.2. Договору).

За змістом п. п. 7.2.1, 7.3, 7.4 Договору, за затримку з оплатою постачальнику за поставлений товар, сплачується штраф в розмірі 25% від суми боргу (його неоплаченої частини) на перший день прострочення платежу, а також сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період прострочення від суми заборгованості за кожен день прострочення оплати. Сплата неустойки, встановленої на випадок прострочення або іншого неналежного виконання обов'язків, та відшкодування збитків, спричинених неналежним виконанням умов даного договору, не звільняє винну сторону від виконання своїх обов'язків за даним договором. Сторони дійшли згоди, щодо зміни тривалості позовної даності про стягнення неустойки (штрафу, пені), передбаченої п. 1 ч. 2 ст. 258 Цивільного кодексу України, і встановили, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, встановлених розділом 7 цього договору, припиняється через три роки від дня, коли це зобов'язання повинно було бути виконане.

Договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами та припиняється належним виконанням всіх умов даного договору сторонами (п. 5.1 Договору).

Договір та додатки до нього підписані сторонами та скріплені відбитками печаток.

Додатками до договору № 1 від 23.05.2014р., № 2 від 23.05.2014р., № 3 від 30.06.2014р. сторони погодили курс долара США на день підписання договору поставки та додатків до нього, а саме: додаток № 1 до курсу - 12,10 грн. / долар США, додаток № 2 по курсу 12,10 грн. / долар США, додаток № 3 по курсу - 12,00 грн. / долар США.

Згідно наданого розрахунку, розмір курсової різниці (проіндексована вартість поставленого товару) становить 5775,78 грн.

Додатками до договору № 1 від 23.05.2014р., № 2 від 23.05.2014р., № 3 від 30.06.2014р. сторони узгодили назву товару, кількість, ціну, загальну вартість, терміни поставки та календарний графік платежів. Загальна вартість товару становить 16559,76 грн.

На виконання умов договору поставки позивач здійснив поставку відповідачу 1 товар на суму 16559,76 грн., що підтверджується видатковими накладними № 1714 від 26.05.2014р. через ОСОБА_2 по довіреності № 4 від 23.05.2014р. товар „Гліфовіт Екстра", на загальну суму 8642,16 грн., № 1869 від 30.05.2014р. через ОСОБА_2 по довіреності № 5 від 23.05.2014р. товар „Тандем", на загальну суму 1437,60 грн., № 2348 від 01.07.2014р. через ОСОБА_2 по довіреності № 7 від 30.06.2014р. товар „Міладар", „Командир", на загальну суму 6480,00грн.

Відповідачем 1 заборгованість на поставлений позивачем товар оплачено, що підтверджується банківськими виписками від 11.11.2014р., від 23.05.2014р.

23.052014 року між виробничим сільськогосподарським кооперативом „Шпичинці" та ТОВ „Агрохімічна компанія „Вітагро" укладено договір поруки № 116-05/14ЖТ, згідно умов якого останній зобов'язується відповідати перед позивачем за виконання всіх зобов'язань ФГ „Колодяженського", що виникли з договору поставки № 116-05/14ЖТ від 19.05.2014р. (п. 1. 1 Договору)

В силу п. 2.1 Договору, у відповідності до вказаного основного договору (поставки), порукою забезпечуються в тому числі наступні зобов'язання боржника - здійснити оплату за поставлені засоби захисту рослин та/або мікродобрива в обсязі та на умовах договору поставки № 116-05/14ЖТ від 19.05.2014р. та відшкодувати збитки та сплатити штрафні санкцій у випадках, передбачених договором поставки № 116-05/14ЖТ від 19.05.2014р.

Поручитель та боржник несуть солідарну відповідальність перед кредитором за належне виконання боржником забезпеченого зобов'язання. Поручитель цією порукою забезпечує виконання зобов'язань за основним договором в обсязі грошових стягнень відповідно до розділу 2 та 7 основного договору (п. 3.1, п. 3.2 Договору).

Договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до моменту припинення зобов'язань за основним договором (п. 6.1. Договору).

Договір підписаний обома сторонами та скріплений відбитками їх печаток.

Після подачі позову до суду відповідачем проведено коригування кількості препарату Міладару від 10.08.2015р.

Станом на момент розгляду справи, основний борг відповідачем погашений повністю що підтверджується банківськими виписками від 11.11.2014 року, від 23.05.2014 року та коригуванням кількості препарату від 10.08.2015р.

В зв'язку з урахуванням п. 7.2.1. договору поставки № 116-05/14ЖТ від 19.05.2014р. та норм чинного законодавства України, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з останніх у солідарному порядку 9145,41 грн., з яких 168,02 грн. - пені, 2959,67 грн. - штраф, 241,94 грн. - 36% річних, 5775,78 грн. - курсова різниця.

Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази, оцінюючи їх в сукупності, до уваги приймається таке:

Згідно з ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Пунктом 3 ст. 3, ст. 627 Цивільного кодексу України закріплено принцип свободи договору, який передбачає, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Судом враховано, що між сторонами 19.05.2014р. укладено договір поставки № 116-05/14 ЖТ.

Правовідносини, які виникли між ТОВ „Агрохімічна компанія „Вітагро" та ФГ „Колодяженського" за своїм характером являються господарськими, виходячи зі змісту ст. ст. 173, 174, ч. 1, 2 ст. 175 Господарського кодексу України, як такі, що виникли з господарського договору, і відповідно до ст. 1 цього Кодексу є предметом його регулювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Таке ж положення міститься і у ст. 173 Господарського кодексу України, в якій зазначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінського господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання та одностороння зміна умов договору не допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Зі змісту укладеного між ТОВ „Агрохімічна компанія „ВІТАГРО" та ФГ „Колодяженського" договору поставки № 116-05/14 ЖТ від 19.05.2014р. в вбачається, що в строки, визначені договором, постачальник зобов'язується передати у власність покупця засоби захисту рослин та/або мікродобрива (надалі товар), а покупець зобов'язується прийняти товар і оплатити його вартість.

Судом враховується, що ТОВ „Агрохімічна компанія „ВІТАГРО" на виконання умов договору поставлено ФГ „Колодяженського" товар на загальну суму 16559,76 грн. згідно наявних в матеріалах справи копій видаткових накладних № 1714 від 26.05.2014р. через ОСОБА_2 по довіреності № 4 від 23.05.2014р. товар „Гліфовіт Екстра", на загальну суму 8642,16 грн., № 1869 від 30.05.2014р. через ОСОБА_2 по довіреності № 5 від 23.05.2014р. товар „Тандем", на загальну суму 1437,60 грн., № 2348 від 01.07.2014р. через ОСОБА_2 по довіреності № 7 від 30.06.2014р. товар „Міладар", „Командир", на загальну суму 6480,00грн.

За змістом ч. 1 ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

З урахуванням пункту 3.2.6 Договору поставки № 116-05/14 ЖТ від 19.05.2014р. між ВСК „Шпичинці" та ТОВ „Агрохімічна компанія „Вітагро" укладено договір поруки № 116-05/14ЖТ від 23.05.2014р., згідно умов якого ВСК „Шпичинці" зобов'язується відповідати перед позивачем за виконання всіх зобов'язань ФГ „Колодяженського", що виникли з договору поставки №116-05/14 ЖТ від 19.05.2014р.

ФГ „Колодяженського" провело проплату за товар, що підтверджується банківськими виписками від 11.11.2014р., від 23.05.2014р. та корегуванням кількості препарату „Міладар".

Відповідно до п. 7.2.1 Договору, за затримку з оплатою Постачальнику за поставлений Товар, сплачуючи штраф в розмірі 25% від суми боргу (його неоплаченої частини) на перший день прострочення платежу, а також сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період прострочення від суми заборгованості за кожен день прострочення оплати.

Судом враховується, що ст. 230 ГК України передбачено обов'язок учасника господарських відносин сплатити неустойку, штраф, пеню у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

При цьому, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Виходячи із змісту ст. ст. 546, 548 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання може забезпечуватися у відповідності до закону або умов договору, зокрема, неустойкою, яку боржник повинен сплатити у разі порушення зобов'язання.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 551 Цивільного кодексу України, предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до частини четвертої статті 231 ГК України, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до ст. 1 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Згідно ст.3 зазначеного Закону розмір пені, передбачений ст. 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 ГК України).

Окремо судом враховується, що одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України неустойка, штраф, пеня є видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій. Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом України у постанові від 27.04.2012 року (справа №06/5026/1052/2011) та інформаційному листі Вищого господарського суду України №01-06/908/2012 від 13.07.2012р.

З урахуванням п.7.2.1. договору поставки № 116-05/14ЖТ від 19.05.2014р. та норм чинного законодавства ТОВ „Агрохімічна компанія „Вітагро" нараховано до стягнення в солідарному порядку з ФГ „Колодяженського" та його поручителя ВСК „Шпичинці" 168,02 грн. - пені, 2959,67 грн. - штрафу.

Провівши перерахунок заявлених до стягнення суми штрафу судом встановлено, що заявлена сума нарахована обґрунтовано та з врахуванням ч. 6 ст. 232 ГК України, а тому вимога про стягнення штрафу підлягає задоволенню.

За таких обставин, враховуючи зазначені вимоги законодавства, суд прийшов до висновку що позов в частині стягнення пені обґрунтований, підтверджений належними у справі доказами та підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 7.2.3. договору, передбачено, що відповідно до вимог ст. 625 Цивільного кодексу України, за порушення грошового зобов'язання, Покупець зобов'язується сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та тридцять шість відсотків річних від простроченої (неоплачуваної) суми.

Відповідно до умов договору та законодавства України позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 36% річних в сумі 241,94 грн.

Зазначене нарахування позивачем проведене правомірно та підлягає задоволенню.

Відповідно до п. п. 2.3.2, 2.3.3 даного договору, сторони встановлюють, що Постачальник визначає у Видатковій накладній вартість Товару із розрахунку множення грошового еквівалента ціни Товару в іноземній валюті вказаній в додатках до договору (специфікація), на курс продажу іноземної валюти, встановленого Публічним акціонерним товариством „РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ" на дату формування видаткової накладної. Однак, сторони погоджуються, що ця умова не застосовується, якщо курс продажу іноземної валюти, встановленого Публічним акціонерним товариством „РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ" на дату формування видаткової накладної, менший (нижчий) або рівний курсу, який був встановлений на день підписання Специфікації, в цьому випадку вартість Товару визначається за ціною, яка була встановлена на момент підписання відповідної Специфікації. Сума у гривнях, яку Покупець повинен сплатити Постачальнику як оплата вартості Товару, визначається шляхом множення грошового еквівалента ціни Товару (її неоплаченої частини) в іноземній валюті, вказаній в додатках до договору (специфікація) на курс продажу іноземної валюти, встановленого Публічним акціонерним товариством „РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ" на банківський день фактичної оплати Покупцем ціни Товару (її неоплаченої частини). Однак, сторони погоджуються, що ця умова не застосовується, якщо курс продажу іноземної валюти, встановленого Публічним акціонерним товариством „РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ" на банківський день фактичної оплати Покупцем ціни Товару (її неоплаченої частини), менший (нижчий) або рівний курсу, який був визначений у Видатковій накладній на Товар, який оплачується, в цьому випадку оплата здійснюється за ціною, яка була встановлена на момент формування Видаткової накладної.

Відповідно до ст. ст. 6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості. Стаття 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Частина 2 ст. 524 ЦК України передбачає, що сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

У розумінні ч. 2 ст. 533 ЦК України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Відповідно до ст. 632 ЦК України, ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

Згідно Наказу Міністерства фінансів від 10.08.2000 року № 193 „Про затвердження Положення (стандарту) бухгалтерського обліку „Вплив змін валютних курсів", валютний курс - це встановлений Національним банком України курс грошової одиниці України до грошової одиниці іншої країни. Пунктом 4 цього Наказу встановленого, що курсова різниця - це різниця між оцінками однакової кількості одиниць іноземної валюти при різних валютних курсах.

Частина 2 ст. 524 ЦК України передбачає, що сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

У розумінні ч. 2 ст. 533 ЦК України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Відповідно до ст. 632 ЦК України, ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

Верховний Суд України у постановах від 04.07.2011р. по справі № 3-62гс11 та від 26.12.2011р. по справі № 3-141гс11, які були прийняті з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих положень законодавства, прийшов до висновку, що положення чинного законодавства хоч і визначають національну валюту України як єдиний законний платіжний засіб на території України, однак не містять заборони на вираження у договорі грошових зобов'язань в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов'язання в іноземній валюті, а також на здійснення перерахунку грошового зобов'язання у випадку зміни НБУ курсу національної валюти України по відношенню до іноземної валюти.

Позивач просить стягнути з відповідача 5775,78 грн. курсової різниці. Зазначене нарахування позивачем проведено правомірно та підлягає стягненню з відповідача в повному обсязі.

Враховуючи відсутність доказів сплати відповідачами сум курсової різниці, 36% річних, штрафу та пені за прострочення виконання зобов'язань за договором поставки у сумі 9145,41 грн., остання підлягає стягненню з відповідачів солідарно.

Стаття 33 ГПК України встановлює правило, відповідно до якого кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інших обставин, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Обставини справи, які відповідно до законодавства України повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до абз. 1 ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позову в повному обсязі.

Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України „Про виконавче провадження", у разі якщо рішення ухвалено на користь кількох позивачів або проти кількох відповідачів, а також якщо належить передати майно, що перебуває в кількох місцях, у виконавчому документі зазначаються один боржник та один стягувач, а також визначається, в якій частині необхідно виконати таке рішення, або зазначається, що обов'язок чи право стягнення є солідарним. Аналогічною є позиція викладена у п. п. 9, 9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України „Про судове рішення" № 6 від 23.03.2012р., у яких визначено, що у резолютивній частині рішення має бути остаточна відповідь щодо усіх вимог, які були предметом судового розгляду. При цьому господарські суди повинні зазначити у рішеннях щодо кількох відповідачів - як вирішено спір щодо кожного з них (крім позовних вимог, що ґрунтуються на солідарній відповідальності).

Керуючись ст.ст. 1, 12, 33, 34, 44, 49, 82, 84, 85, 115, 116 Господарського процесуального кодексу України, Суд -

В И Р І Ш И В:

Позов товариства з обмеженою відповідальністю „Агрохімічна компанія „Вітагро" м. Волочиськ, Хмельницької області до фермерського господарства „Колодяженського" с. Нова Чортория, Любарського району, Житомирської області до виробничого сільськогосподарського кооперативу „Шпичинці" с. Шпичинці Хмельницького району про стягнення 9145,41 грн., з яких 168,02 грн. - пеня, 2959,67 грн. - штраф, 241,94 грн. - 36% річних, 5775,78 грн. - курсової різниці задоволити.

Стягнути з фермерського господарства „Колодяженського" (с. Нова Чортория, Любарського району, Житомирської області, вул. Мічуріна, 68, код 13574530) на користь товариства з обмеженою відповідальністю „Агрохімічна компанія „Вітагро" (м. Волочиськ, Хмельницької області, вул. Котовського, 7, код 37993500) - 5775,78 грн. (п'ять тисяч сімсот сімдесят п'ять гривень 78 коп.) курсової різниці, 241,94 грн. (двісті сорок одна гривня 94 коп.) 36% річних, 168,02 грн. (сто шістдесят вісім гривень 02 коп.) пені, 2959,67 грн. (дві тисячі дев'ятсот п'ятдесят дев'ять гривень 67 коп.) штрафу. Солідарний боржник - виробничий сільськогосподарський кооператив „Шпичинці" (Хмельницька область, Хмельницький район, с. Шпичинці, код 03788721).

Видати наказ.

Стягнути з фермерського господарства „Колодяженського" (с. Нова Чортория, Любарського району, Житомирської області, вул. Мічуріна, 68, код 13574530) на користь товариства з обмеженою відповідальністю „Агрохімічна компанія „Вітагро" (м. Волочиськ, Хмельницької області, вул. Котовського, 7, код 37993500) - 1827,00 грн. (одна тисяча вісімсот двадцять сім гривень 00 коп.) судового збору.

Видати наказ.

Стягнути з виробничого сільськогосподарського кооперативу „Шпичинці" (с. Шпичинці, Хмельницького району, код 03788721) на користь товариства з обмеженою відповідальністю „Агрохімічна компанія „Вітагро" (м. Волочиськ, Хмельницької області, вул. Котовського, 7, код 37993500) - 5775,78 грн. (п'ять тисяч сімсот сімдесят п'ять гривень 78 коп.) курсової різниці, 241,94 грн. (двісті сорок одна гривня 94 коп.) 36% річних, 168,02 грн. (сто шістдесят вісім гривень 02 коп.) пені, 2959,67 грн. (дві тисячі дев'ятсот п'ятдесят дев'ять гривень 67 коп.) штрафу. Солідарний боржник - фермерське господарство „Колодяженського" (с. Нова Чортория, Любарського району, Житомирської області, вул. Мічуріна, 68, код 13574530)

Видати наказ.

Стягнути з виробничого сільськогосподарського кооперативу „Шпичечці" (с. Шпичинці, Хмельницького району, код 03788721) на користь товариства з обмеженою відповідальністю „Агрохімічна компанія „Вітагро" (м. Волочиськ, Хмельницької області, вул. Котовського,7, код 37993500) - 1827,00 грн. (одна тисяча вісімсот двадцять сім гривень 00 коп.) судового збору.

Видати наказ.

Повний текст складено 29.09.2015р.

Суддя Гладій С. В.

Пом. судді: І.М. Вальчук

Віддрук. 4 прим. :

1 - до справи,

2 - позивачу,(м. Волочиськ, Хмельн. обл., вул. Котовського,7)

3 - відповідачу.( с. Нова Чортория, Любарського району, Житомирської області, вул. Мічуріна,68)(прост.)

4- відповідачу.(с. Шпичинці, Хмельницького р-ну, Хмельницької обл.) (прост.)