РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.09.2015Справа №909/576/15

За позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Акціонерний Банк"

про стягнення 59 690,88 грн.

Суддя Гумега О.В.

Представники

від позивача: ОСОБА_3 за довіреністю б/н від 06.08.2015

від відповідача: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (позивач) звернувся до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Акціонерний Банк" (відповідач) про стягнення 59690,88 грн. на підставі Договору про відкриття банківського рахунку та здійснення розрахунково-касового обслуговування від 03.03.2007, з яких: 48200,00 грн. основного боргу, 192,80 грн. 3% річних, 6748,00 грн. інфляційних нарахувань, 4550,08 грн. пені.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач всупереч умов наведеного договору та вимог Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" не здійснив розрахунково-касове обслуговування позивача, а саме: не видав грошові кошти в розмірі 48200,00 грн. на першу вимогу позивача.

Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 27.05.2015 прийнято вищенаведену позовну заяву до розгляду та порушено провадження у справі № 909/576/15.

Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 30.06.2015 матеріали справи № 909/576/15 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Акціонерний Банк" про стягнення 59690,88 грн. направлено за встановленою підсудністю до Господарського суду міста Києва.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.07.2015 справу № 909/576/15 Господарського суду Івано-Франківської області передано на розгляд судді Гумезі О.В.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.07.2015 справу № 909/576/15 прийнято до провадження судді Гумеги О.В. та призначено розгляд справи на 31.08.2015 об 11:30 год.

В судове засідання, призначене на 31.08.2015, представник позивача з'явився.

Представник відповідача в судове засідання, призначене на 31.08.2015, не з'явився, про поважні причини неявки суд не повідомив, вимоги ухвали суду від 15.07.2015 не виконав, про час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином.

Представник позивача в судовому засіданні, призначеному на 31.08.2015, подав клопотання про долучення до матеріалів справи письмового підтвердження про відсутність аналогічного спору; виписки з ЄДР юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців стосовно позивача; звернення позивача від 19.08.2015 стосовно надання банківської виписки по особовому рахунку позивача з доказами направлення зазначеного звернення на адресу відповідача. Клопотання судом задоволене та передане до відділу діловодства суду для реєстрації.

В судовому засіданні, призначеному на 31.08.2015, судом перевірено виконання сторонами вимог ухвали суду від 15.07.2015 та встановлено, що відповідач не виконав вимоги зазначеної ухвали.

Представник позивача в судовому засіданні, призначеному на 31.08.2015, надав усні пояснення по суті заявлених позовних вимог, позов підтримав у повному обсязі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.08.2015 розгляд справи відкладено на 14.09.2015 о 09:40 год.

В судове засідання, призначене на 14.09.2015, представник позивача з'явився.

Представник відповідача в судове засідання, призначене на 14.09.2015, не з'явився, про поважні причини неявки суд не повідомив, вимоги ухвали суду від 15.07.2015 не виконав, про час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином.

Так, поштове повідомлення з ухвалою суду про призначення справи до розгляду від 15.07.2015, а рівно з ухвалою суду про відкладення розгляду справи від 31.08.2015, були надіслані на адресу місцезнаходження відповідача (04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, буд. 27 Т), яка підтверджується спеціальним витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців за електронним запитом судді від 15.07.2015 за № 20877391 стосовно відповідача. До того ж, саме вказана адреса місцезнаходження відповідача була вказана Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "ВіЕйБі Банк" у клопотанні про передачу справи за підсудністю до Господарського суду міста Києва. Поштове відправлення з ухвалою суду від 15.07.2015 одержано представником відповідача за довіреністю, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 780.

Відповідно до п. 3.9 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Як зазначено у п.п. 3.9.1 п. 3.9 вищезазначеної Постанови Пленуму Вищого господарського суду України, особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК. Там же зазначено, що в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Враховуючи вищенаведене, вважається, що відповідач був повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Статтею 77 ГПК України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному судовому засіданні. Такими обставинами, зокрема, є нез'явлення в засідання представників сторін, інших учасників судового процесу.

Наразі, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Відповідно до абз. 1 п. 3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. визначено, що у випадку нез'явлення в засідання представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Обставин, які б перешкоджали чи не дозволяли розглянути спір в даному судовому засіданні судом встановлено не було.

Враховуючи наведене, суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи по суті в судовому засіданні 14.09.2015 без участі представника відповідача, запобігаючи одночасно безпідставному затягуванню розгляду спору та відповідно до вимог ст. 69 ГПК України.

Представник позивача в судовому засіданні 14.09.2015 подав письмові пояснення стосовно обґрунтування правової позиції позивача щодо можливості стягнення в судовому порядку грошових коштів з банку, в якому введено тимчасову адміністрацію. Пояснення залучені судом до матеріалів справи та передані до відділу діловодства суду для реєстрації.

Представник позивача в судовому засіданні 14.09.2015 надав усні пояснення по суті заявлених позовних вимог, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Після виходу суду з нарадчої кімнати, у судовому засіданні 14.09.2015 було проголошено вступну та резолютивну частину рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено у термін, передбачений ч. 4 ст. 85 ГПК України.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, оглянувши в судових засіданнях оригінали документів, копії яких знаходяться в матеріалах справи, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

03.03.2007 між Відкритим акціонерним товариством "Всеукраїнський акціонерний банк", найменування якого було змінено в зв'язку з набуттям чинності Законом України "При акціонерні товариства" на Публічне акціонерне товариство "Всеукраїнський акціонерний банк" (ПАТ "ВіЕйБі Банк") (далі - Банк, відповідач) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (далі Клієнт, позивач) було укладено Договір про відкриття банківського рахунку та здійснення розрахунково-касового обслуговування (далі - Договір), відповідно до якого Банк відкрив Клієнту поточний рахунок у національній валюті НОМЕР_1 та зобов'язувався здійснювати розрахунково-касове обслуговування Клієнта відповідно до чинного законодавства України та нормативно-правових актів Національного банку України.

Відповідно до пунктів 2.1.1, 2.1.2, 2.1.3 Договору Банк зобов'язаний належним чином виконувати умови цього Договору; своєчасно здійснювати розрахункові операції, приймання та видачу готівки відповідно до чинного законодавства України та нормативно-правових актів Національного банку України; виконувати доручення Клієнта, що містяться в розрахунковому документі, у строки, зокрема, в національній валюті: в день його надходження, якщо документ надійшов протягом операційного часу Банку та не пізніше наступного робочого дня, якщо документ надійшов після закінчення операційного часу або того ж дня за бажанням Клієнта та у разі наявності у Банку технічної можливості за окрему плату, зазначену в Додатку № 1 до цього Договору.

Відповідно до пункту 2.1.8 Договору Банк зобов'язаний нараховувати проценти за користування вільними коштами Клієнта та зараховувати їх на поточний рахунок Клієнта.

Згідно з пунктом 3.1.1 Договору Банк має право використовувати кошти Клієнта, які зберігаються на рахунку, гарантуючи їх наявність та своєчасне проведення операцій відповідно чинного законодавства України та нормативно-правових актів Національного банку України.

Пунктом 6.1 Договору встановлено, що він укладений на невизначений строк, набуває чинності з дня його підписання.

Станом на час розгляду спору по суті Договір є чинним, у встановленому Договором та законом порядку не розривався, недійсним не визнавався, докази протилежного матеріали справи не містять.

З матеріалів справи та пояснень позивача вбачається, що він 27.03.2015 звернувся до Банку з вимогою "видати грошові кошти в розмірі 48200,00 грн. згідно чеку". Проте, як зазначив позивач, Банк не виконав вказаної вимоги у строки, передбачені умовами п. 2.1.3 Договору.

Позивач також зазначив, що 27.03.2015 додаткового звернувся до Банку із письмовою заявою про видачу грошових коштів в сумі 48200,00 грн., проте відповіді не отримав.

З огляду на наведене, позивач вважає, що відповідач всупереч умов Договору, зокрема пункту 2.1.3, та вимог Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" не здійснив розрахунково-касове обслуговування позивача, а саме: не видав грошові кошти в розмірі 48200,00 грн. на першу вимогу позивача, у зв'язку з чим позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів в сумі 48200,00 грн., а також, з огляду на затримку видачі Банком спірних грошових коштів, позивач вважає, що має право додатково на стягнення з відповідача 192,80 грн. 3% річних, 6748,00 грн. інфляційних нарахувань та 4550,08 грн. пені.

Приписами статей 33, 34 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно із ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Відповідач в судові засідання не з'явився, доводи та заперечення щодо заявлених позовних вимог не подав.

Проаналізувавши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 1066 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором банківського рахунку банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунку та проведення інших операцій за рахунком.

Згідно з частиною 3 статті 1068 ЦК України банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Відповідно до п. 2.1.3 Договору Банк зобов'язаний виконувати доручення Клієнта, що містяться в розрахунковому документі, у строки, зокрема, в національній валюті: в день його надходження, якщо документ надійшов протягом операційного часу Банку та не пізніше наступного робочого дня, якщо документ надійшов після закінчення операційного часу або того ж дня за бажанням Клієнта та у разі наявності у Банку технічної можливості за окрему плату, зазначену в Додатку № 1 до цього Договору.

Статтею 4 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" передбачено, що для проведення переказу можуть використовуватися кошти як у готівковій, так і в безготівковій формі. Види безготівкових розрахунків визначаються законами та прийнятими на їх основі нормативно-правовими актами Національного банку України.

Відповідно до пункту 8.1 статті 8 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження. У разі надходження розрахункового документа клієнта до обслуговуючого банку після закінчення операційного часу банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в цьому розрахунковому документі, не пізніше наступного робочого дня.

Згідно з п.п. 1 п. 21.1 статті 21 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" ініціювання переказу проводиться шляхом, зокрема, подання ініціатором до банку, в якому відкрито його рахунок, розрахункового документа;

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" визначено наступні види розрахункових документів, за якими здійснюється ініціювання переказу:

1) платіжне доручення;

2) платіжна вимога-доручення;

3) розрахунковий чек;

4) платіжна вимога;

5) меморіальний ордер.

Також, згідно наведеної норми п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", Національний банк України має право встановлювати інші види розрахункових документів.

Відповідно до п. 22.2 ст. 22 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" клієнт банку має право самостійно обирати види розрахункового документа (крім платіжної вимоги), які визначені цим Законом, для ініціювання переказу (п. 22.2 ст. 22 наведеного Закону).

Розрахункові документи, за винятком платіжної вимоги-доручення, мають подаватися ініціатором до банку, що його обслуговує (п. 22.3 ст. 22 України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні").

Відповідно до п. 22.8 ст. 22 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" розрахунково-касове обслуговування клієнтів здійснюється банками на договірній основі.

Як вбачається з матеріалів справи, в спірному випадку позивач не надавав відповідачу доручення, що міститься в розрахунковому документі, як про те йдеться в п. 2.1.3 Договору та про порушення зобов'язань за яким відповідачем стверджує позивач у позовній заяві, а рівно, не надав відповідачу жодного з визначених у п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" розрахункових документів, які відповідач мав би виконати. Так, судом встановлено, що відповідне доручення, що міститься в розрахунковому документі ("чек", як вказано у позовній заяві) позивачем до позовної заяви не залучено та не надано на вимогу ухвали суду від 15.07.2015, а отже фактично відсутнє в матеріалах справи.

Водночас, судом встановлено, що фактично позивач звернувся до відповідача із заявою № б/н від 27.03.2015 (а.с. 17 т. 1) про включення позивача в список кредиторів на виплату коштів з поточного рахунку позивача в сумі 48200,00 грн.

Разом з тим, предметом даного позову є матеріально-правова вимога позивача про стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів в сумі 48200,00 грн. у зв'язку з невиконанням відповідачем вимоги видати грошові кошти у строки, передбачені п. 2.1.3 Договору.

Як зазначалось, станом на час розгляду спору по суті Договір є чинним, у встановленому Договором та законом порядку не розривався, недійсним не визнавався, докази протилежного матеріали справи не містять.

Отже, оскільки позивачем не надано суду його доручення Банку, що міститься в розрахунковому документі, то фактично позивачем не доведено суду факт порушення Банком умов Договору, зокрема, п. 2.1.3 Договору, а рівно, суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів в сумі 48200,00 грн. При цьому, оскільки судом не встановлено факт порушення відповідачем договірного зобов'язання, відсутні також і підстави для стягнення з відповідача сум 3% річних, інфляційних нарахувань та пені.

За наведених підстав, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог повністю.

Відмовляючи в задоволенні позову, судом також встановлено, що на підставі постанови Правління Національного банку України від 20.11.2014 № 733 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк" до категорії неплатоспроможних" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20.11.2014 № 123 "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "ВіЕйБі Банк", згідно з яким з 21.11.2014 запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду на тимчасову адміністрацію в ПАТ "ВіЕйБі Банк". Тимчасову адміністрацію в ПАТ "ВіЕйБі Банк" запроваджено строком на три місяця з 21.11.2014 по 20.02.2015 включно.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 35 від 17.02.2015 продовжено строк здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ "ВіЕйБі Банк" до 20.03.2015 включно.

Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 19.03.2015 №188 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк", виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20.03.2015 № 63 "Про початок процедури ліквідації ПАТ "ВіЕйБі Банк" та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку", згідно з яким розпочато процедуру ліквідації ПАТ "ВіЕйБі Банк" та призначено уповноважену особу Фонду на ліквідацію ПАТ "ВіЕйБі Банк" строком на 1 рік з 20.03.2015 по 19.03.2016 включно.

Зазначена інформація відображена на офіційному сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (http://www.fg.gov.ua) та у розумінні статті 35 ГПК України є загальновідомою і не потребує доказування.

При цьому згідно оголошення про призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку та початок процедури ліквідації ПАТ "ВіЕйБі Банк" від 20.03.2015, розміщеного на офіційному сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, повідомлено, що вимоги кредиторів приймаються протягом 30 днів з дня опублікування в газеті "Голос України" оголошення про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку за адресою: вул. Харківське шосе, 49, м. Київ, 02096. Там же повідомлено, що задоволення вимог кредиторів здійснюватиметься за рахунок коштів, одержаних в результаті ліквідації та реалізації майна банку, в черговості, що передбачена частиною першою статті 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Отже, на час розгляду в суді даного спору відбувається ліквідація ПАТ "ВіЕйБі Банк".

За загальним правилом, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, окрім випадків і лише в порядку, встановлених законом (стаття 321 ЦК України).

Пунктом 7.1.2 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" передбачено, що поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання коштів і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України.

За приписами частин 1-3 статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Відповідно до частини 1 статті 1074 ЦК України (із змінами і доповненнями, внесеними згідно із законами України від 18.05.2010 № 2258-VI, від 04.11.2010 № 2677-VI, від 14.10.2014 № 1702-VII) обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом.

Отже, починаючи з 09.03.2011 (дата набрання чинності Законом України від 04.11.2010 № 2677-VI) випадки обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, можуть бути передбачені в спеціальному законі.

Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків врегульована Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", який є спеціальним законом у даних правовідносинах.

Пунктом 16 статті 2 зазначеного Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" встановлено, що тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом, пунктом 6 статті 2 зазначеного Закону встановлено, що ліквідація банку - процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Відтак, у спорах пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація чи почата процедура його ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" є спеціальними, а даний Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Виходячи зі суті (змісту) та згідно з частиною 2 статті 1 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" метою цього Закону є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

При цьому згідно з пунктом 4 частини 1 статті 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (із змінами, внесеними згідно із Законом України від 16.07.2015 р. N 629-VIII) термін "вкладник" вживається в цьому Законі у значенні "фізична особа (у тому числі фізична особа - підприємець), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката".

Виходячи з вищевикладеного, правовідносини сторін під час ліквідації банку (ПАТ "ВіЕйБі Банк") регулюються нормами Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

З огляду на відмову в задоволенні позову повністю, судовий збір відповідно до статті 49 ГПК України покладається на позивача.

Керуючись статтями 32, 33, 34, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Відповідно до ч. 5 ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги (ч. 1 ст. 93 ГПК України), якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 21.09.2015.

Суддя Гумега О.В.