ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" вересня 2015 р. Справа № 922/4689/15

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Слободін М.М., суддя Гончар Т. В. , суддя Гребенюк Н. В.

при секретарі Томіній І.В.

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1 посвідчення від 11.02.2015 р.

відповідача - не зявився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу прокурора Дзержинського району м. Харкова (вх.№ 4471Х/3-11) на ухвалу господарського суду Харківської області від 20.08.2015 р. у справі № 922/4689/15

за позовом заступника прокурора Дзержинського району м. Харкова

до Харківської міської ради

про визнання незаконним та скасування рішення

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою господарського суду Харківської області від 20.08.2015 р. (суддя Суярко Т.Д.) повернуто позову заяву заступнику прокурора Дзержинського району м. Харкова та додані до неї документи на 22 арк.

Прокурор Дзержинського району м. Харкова подав апеляційну скаргу на зазначену ухвалу, в якій просив оскаржувану ухвалу скасувати та направити справу для розгляду по суті до суду першої інстанції.

В обґрунтування апеляційної скарги прокурор зазначає, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку про те, що Харківська міська рада є органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, з огляду на положення ст.ст. 18-1, 25, 26 Закону України «Про місцеве самоврядування». Так, прокурор зазначає, що вказаними статтями дійсно передбачені повноваження Харківської міської ради на звернення до суду та питання віднесені до виключної компетенції відповідних рад. Проте, ані вказані судом статті, ані інші норми Закону України «Про місцеве самоврядування» не надають Харківській міській раді можливість оскаржувати у судовому порядку власні рішення. Отже, у Харківської міської ради відсутні повноваження щодо звернення до суду з таким позовом.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 07.09.2015 р. прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено до розгляду на 16.09.2015 р.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 16.09.2015 р. розгляд справи відкладено на 21.09.2015 р.

В судове засідання, призначене на 21.09.2015 р. представник відповідача не зявився, хоча у відповідності до вимог чинного законодавства про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином.

Враховуючи належне повідомлення відповідача про час та місце засідання суду, відсутність будь-яких клопотань, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу прокурора за відсутності представника відповідача, за наявними у матеріалах справи доказами.

Перевіривши повноту встановлення судом обставин справи та наданих сторонами в підтвердження обставин справи доказів, перевіривши надану в ухвалі суду їх юридичну оцінку, дотримання господарським судом норм процесуального права, розглянувши доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила наступне.

Як вже вбачається з матеріалів справи, звертаючись до суду першої інстанції прокурор Дзержинського району м. Харкова зазначає про наявності підстав для визнання незаконним та скасування п. 8 додатку 1 до рішення 38 сесії Харківської міської ради 5 скликання Про надання юридичним та фізичним особам дозволу на розроблення проектів відведення земельних ділянок та згоди на розробку містобудівних обґрунтувань розміщення обєктів від 25.11.2009 № 274/09.

Повертаючи заявнику зазначену позовну заяву та додані до неї документи без розгляду на підставі п. 1 ч. 1 ст. 63 ГПК України, суд першої інстанції виходив з того, що наявність підстав для представництва в суді при зверненні до суду з даною позовною заявою прокурором не обґрунтовано, посилання прокурора при зверненні до суду на відсутність органу владних повноважень, який має здійснювати представництво в суді законних інтересів держави у даній справі не обґрунтовано та не підтверджено належним чином.

Надаючи в процесі апеляційного перегляду оцінку обставинам справи в їх сукупності, колегія суддів не погоджується з висновками господарського суду першої інстанції, зважаючи на наступне.

Обґрунтовуючи звернення до суду з позовом прокурором зазначено, що орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах відсутній, оскільки особа, яка наділена територіальною громадою міста відповідними повноваженнями, у даному випадку виступає у якості відповідача.

Дослідивши матеріали справи, правильність їх юридичної оцінки та застосування місцевим господарським судом норм законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про прокуратуру" на прокуратуру України покладено представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених законом.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 6 Закону України "Про прокуратуру" органи прокуратури України вживають заходів до усунення порушень закону, від кого б вони не виходили, поновлення порушених прав і притягнення у встановленому законом порядку до відповідальності осіб, які допустили ці порушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 36-1 Закону України "Про прокуратуру" представництво прокуратурою інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні прокурорами від імені держави процесуальних та інших дій, спрямованих на захист у суді інтересів громадянина або держави у випадках, передбачених законом. Формою цього представництва є, зокрема, участь у розгляді судами справ.

Статтею 121 Конституції України на органи прокуратури України покладено функції представництва інтересів громадян та держави в судах.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ГПК України господарський суд порушує справи за позовними заявами прокурорів, які звертаються до господарського суду в інтересах держави.

Згідно з ч. 2 ст. 29 ГПК України прокурор, який звертається до господарського суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до господарського суду прокурор зазначає про це в позовній заяві.

У відповідності до приписів ч. 1 ст. 18 ГПК України прокурор є самостійним учасником судового процесу.

Згідно з ч. 2 ст. 29 Господарського процесуального кодексу України у разі прийняття господарським судом позовної заяви, поданої прокурором в інтересах держави, в якій зазначено про відсутність органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, або про відсутність у такого органу повноважень щодо звернення до господарського суду, прокурор набуває статусу позивача і як такий зазначається у позовній заяві.

Інтереси держави мають чітко формулюватися й умотивовуватися прокурором.

У випадках неправильного визначення прокурором позивача, тобто органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, господарський суд на підставі пункту 1 частини першої статті 63 ГПК повертає таку позовну заяву і додані до неї документи без розгляду.

Однак у разі коли прокурором подано позовну заяву в інтересах держави як позивачем (частина друга статті 2, частина друга статті 29 ГПК України), то господарський суд не вчиняє процесуальних дій, зазначених в абзацах третьому і четвертому цього пункту постанови; в таких випадках повернення позовної заяви або залишення її без розгляду можливе лише за наявності підстав, зазначених відповідно у пунктах 1, 2, 3, 5 - 9 частини першої статті 63 або в пунктах 1, 2, 5, 6 частини першої статті 81 Господарського процесуального кодексу України.

Як вбачається з позовної заяви прокурора Дзержинського району м. Харкова в обґрунтування наявності права на звернення до суду у якості позивача прокурор зазначив, що орган уповноважений здійснювати функції держави у спірних правовідносинах відсутній, оскільки особа, яка наділена територіальною громадою міста відповідними повноваженнями, у даному випадку виступає у якості відповідача.

Конституційний Суд України у рішенні від 16.04.2009 р. №7рп/2009 (абз. 4 п. 5 мотивувальної частини вказаного рішення) зазначив, що зі змісту ч. 2 ст. 144 Конституції України та ч. 10 ст. 59 Закону вбачається, що рішення органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з мотивів невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними з ініціативи заінтересованих осіб судом загальної юрисдикції, тобто в судовому порядку. Однак, це не позбавляє орган місцевого самоврядування права за власною ініціативою або ініціативою інших заінтересованих осіб змінити чи скасувати прийнятий ним правовий акт (у тому числі і з мотивів невідповідності Конституції чи законам України).

Проте, враховуючи принцип, закріплений у ст. 3 Конституції України, Конституційний Суд України зазначив, що органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами (стаття 74 Закону). Таким чином, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, повязані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є "гарантією стабільності суспільних відносин" між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення.

Зважаючи, що Харківська міська рада не має права скасовувати спірне рішення прокурор в даному випадку звернувся до суду з позовом як самостійний позивач.

Жодних підстав повернення позову, передбачених у пунктах 1, 2, 3, 5 - 9 частини першої статті 63 або в пунктах 1, 2, 5, 6 частини першої статті 81 Господарського процесуального кодексу України по даній справі не вбачається.

В ч. 2 ст. 29 Господарського процесуального кодексу України визначено, що у разі прийняття господарським судом позовної заяви, поданої прокурором в інтересах держави, в якій зазначено про відсутність органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, або про відсутність у такого органу повноважень щодо звернення до господарського суду, прокурор набуває статусу позивача.

На підставі викладеного, судова колегія дійшла висновку про те, що судом першої інстанції викладені обставини не враховано, неповно зясовано обставини, що мають значення для справи та невірно застосовано п. 1 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України, тому, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню, а апеляційна скарга задоволенню.

Пунктом 4.8. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 № 7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» визначено, що у випадку, якщо судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу місцевого господарського суду з числа зазначених у частині сьомій статті 106 Господарського процесуального кодексу України з передачею справи на розгляд суду першої інстанції, то розподіл сум судового збору, пов'язаного з розглядом відповідної апеляційної скарги, здійснюється судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи згідно із загальними правилами статті 49 Господарського процесуального кодексу України.

З огляду на зазначене та керуючись ст. ст. 99, 101, 102, п. 2 ст. 103, п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 104, ст. 105, ст. 106 Господарського процесуального кодексу України, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора Дзержинського району м. Харкова на ухвалу господарського суду Харківської області від 20.08.2015 р. у справі № 922/4689/15 задовольнити.

Ухвалу господарського суду Харківської області від 20.08.2015 р. у справі № 922/4689/15 скасувати.

Справу направити на розгляд до господарського суду Харківської області.

Повний текст постанови складено 25.09.15

Головуючий суддя Слободін М.М.

Суддя Гончар Т. В.

Суддя Гребенюк Н. В.