РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.09.2015Справа №910/14353/15

За позовом Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Закрите акціонерне товариство "Феоніт"

про стягнення грошових коштів

Суддя Цюкало Ю.В.

Представники сторін:

від позивача: Турченко Д.Л. - за довіреністю від 05.01.2015р.;

від відповідача: ОСОБА_3 - за довіреністю від 26.06.2015р.;

від третьої особи: не з'явились.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

В червні 2015 року до канцелярії Господарського суду міста Києва від Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва надійшла позовна заява до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення 2 499,23 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконань відповідачем зобов'язань з оплати наданих позивачем комунальних послуг за Договором про надання послуг № 24/401 від 22.08.2013 року.

20 липня 2015 року через канцелярію до суду від позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, у якій останній просить стягнути з відповідача 1 058,28 грн. основного боргу, 622,32 грн. інфляційної складової боргу, 73,85 грн. 3% річних, яка приймається судом до розгляду, оскільки відповідає ст. 22 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.06.2015р. суддею Цюкало Ю.В. прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження у справі №910/14353/15. Розгляд справи призначено на 06.07.2015р.

В судовому засіданні 06.07.2015р. по справі було оголошено перерву до 27.07.2015р.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.07.2015р., відповідно до ст.ст. 27, 77 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи було відкладено на 10.08.2015р. та залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ЗАТ "Феоніт".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.08.2015 року продовжено строк розгляду спору на 15 днів. Відкладено розгляд справи у судовому засіданні на 02.09.2015 року.

Клопотання щодо фіксації судового процесу учасниками процесу не заявлялось, у зв'язку з чим, розгляд справи здійснювався без застосуванням засобів технічної фіксації судового процесу у відповідності до статті 811 Господарського процесуального кодексу України.

У відповідності до п. 3.9.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року N 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для повного та об'єктивного вирішення справи, розгляд справи відбувався з урахуванням положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд,-

ВСТАНОВИВ:

22.08.2013 року між Комунальним підприємством по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва (надалі - підприємство) та Фізичною особою-підприємцем (далі - споживач) (разом - сторони) укладено Договір № 24/401 про надання послуг (належним чином завірена копія договору в справі, далі по тексту - Договір), відповідно до п. 1.1. якого, підприємство на підставі укладених договорів з виробниками комунальних послуг зобов'язується транспортувати по внутрішньо будинкових мережах нежилого приміщення площею 164,30 кв.м., за адресою: АДРЕСА_2 комунальні послуги, виставляти споживачеві до оплати платіжні документи за договором.

Як зазначає позивач, у зв'язку із неналежним виконанням відповідачем зобов'язань з оплати наданих позивачем комунальних послуг за період з 01.11.2012 року по 30.04.2015 року за Договором про надання послуг № 24/401 від 22.08.2013 року, з останнього підлягає стягненню 1 058,28 грн. основного боргу, 622,32 грн. інфляційної складової боргу, 73,85 грн. 3% річних.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази, господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

У відповідності до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язань - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник.

Статтею 901 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець), зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до статті 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Як встановлено судом, 22.08.2013 року між сторонами укладено Договір № 24/401 про надання послуг, відповідно до п. 1.1. якого, підприємство на підставі укладених договорів з виробниками комунальних послуг зобов'язується транспортувати по внутрішньо будинкових мережах нежилого приміщення площею 164,30 кв.м., за адресою: АДРЕСА_2 комунальні послуги, виставляти споживачеві до оплати платіжні документи за договором.

Відповідно до п. 2.2. Договору споживач до 10 числа поточного місяця сплатити:

- рахунки за комунальні послуги (гаряче і холодне водопостачання, водовідведення, центральне опалення) минулого місяця, згідно табуляграм та груп рахунків постачальної організації;

- 4%, які пов'язані з нарахуванням, збором, розщепленням та обліком платежів і перерахуванням коштів виробникам комунальних послуг.

Пунктом 5.5. Договору сторони встановили строк дії договору з 01.10.2012 року по 31.12.2014 року.

Якщо за місяць до закінчення даного договору жодна із сторін не повідомить іншу про її припинення або за зміну умов, то строк дії цього договору вважається продовженим на той самий термін на тих самих умовах (п. 5.6. Договору).

Судом встановлено, що позивачем на виконання умов Договору № 24/401 про надання послуг від 22.08.2013 року було надано відповідачу послуги протягом періоду з 01.11.2012 року по 30.04.2015 року на загальну суму 3 401,58 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи розшифровками по рахунку відповідача, розробками по груп-рахунках за спірний період, а також рахунками-фактурами.

Також з матеріалів справи вбачається, що позивач виставляв відповідачу платіжні вимоги на оплату за надані послуги (належним чином завірені копії документів долучено до матеріалів справи).

З представлених суду документів слідує, що будь-яких зауважень та заперечень щодо кількості та якості наданих позивачем послуг відповідачем позивачу не виставлялось.

Відповідачем здійснено оплату наданих послуг на загальну суму 2 343,30 грн. При цьому суд відзначає, що посилання відповідача на платіжне доручення № 77 від 15 листопада 2012 року у якості доказу оплати наданих за період 01.11.2012 року по 30.04.2015 року послуг є необґрунтованим і судом не приймається до уваги, оскільки з призначення платежу у вказаному платіжному дорученні вбачається, що оплату здійснено за період вересень/жовтень 2012 року, тобто за межами заявленого позивачем періоду.

Приймаючи до уваги, що позивач зобов'язання за вказаним Договором виконав належним чином та надав споживачу послуги, строк протягом якого відповідач мав оплатити вартість останніх, виходячи з положень укладеного між сторонами договору, настав.

Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від виконання зобов'язання і одностороння зміна умов договору не допускаються (ст.ст. 525, 615 Цивільного кодексу України).

За змістом ч. 3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Проте, як слідує з матеріалів справи, відповідач своїх зобов'язань в частині проведення оплати вартості отриманих послуг в розмірі 1 058,28 грн. не виконав, зворотного суду не довів.

Враховуючи викладене, приймаючи до уваги, що відповідач зобов'язання за Договором в частині проведення оплати вартості наданих послуг виконав неналежним чином, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 1 058,28 грн. заборгованості за надані послуги за період з 01.11.2012 року по 30.04.2015 року підлягають задоволенню.

Положеннями статті 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Дослідивши матеріали справи, з урахуванням обставин порушення відповідачем грошового зобов'язання перед позивачем щодо оплати наданих послуг, обґрунтованими є позовні вимоги про стягнення з відповідача збитків від інфляції в розмірі 622,32 грн. та трьох процентів річних від простроченої суми в розмірі 73,85 грн.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи все вищевикладене, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору, відповідно до положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись статтями 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (02160, АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1), з будь-якого рахунку виявленого державним виконавцем під час виконання рішення суду на користь Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району міста Києва (02002, м. Київ, вул. Челябінська, 9-Г, ідентифікаційний код 03366612), на будь-який рахунок виявлений державним виконавцем під час виконання рішення суду грошові кошти: 1 058,28 грн. (одна тисяча п'ятдесят вісім гривень 28 копійок) основного боргу, 622,32 грн. (шістсот двадцять дві гривні 32 копійки) інфляційних втрат, 73,85 грн. (сімдесят три гривні 85 копійок) 3% річних та 1 827,00 грн. (одна тисяча вісімсот двадцять сім гривень) судового збору. Видати наказ.

3. Копію даного рішення направити третій особі у справі № 910/14353/15-г.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено 04.09.2015.

Суддя Цюкало Ю.В.