КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" вересня 2015 р. Справа№ 910/20889/13

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Доманської М.Л.

суддів: Шипка В.В.

Гарник Л.Л.

при секретарі судового засідання Євдокимові В.О.

та представників:

від позивача: Оліна О.М. (дов. від 16.07.2013 № 03/13);

від відповідачів: Великанов К.С. (дов. від 28.01.2015 № 19);

від третьої особи 1: не з'явились;

від третьої особи 2: не з'явились;

від третьої особи 3: не з'явились;

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Центр промислових засобів індивідуального захисту"

на рішення господарського суду м. Києва від 18.05.2015

у справі № 910/20889/13 (суддя Картавцева Ю.В., судді Отрош І.М., Полякова К.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Промислові засоби індивідуального захисту"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Центр промислових засобів індивідуального захисту"

3-ті особи, які не заявляють

самостійних вимог

на предмет спору,

на стороні

відповідача 1) ОСОБА_4

2) ОСОБА_5

3) ОСОБА_6

про захист ділової репутації та комерційного найменування

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду м. Києва від 18.05.2015 у справі № 910/20889/13 позов задоволено частково; зобов'язано Товариство з обмеженою відповідальністю "Центр промислових засобів індивідуального захисту" припинити використання в будь-який спосіб комерційного (фірмового) найменування Товариства з обмеженою відповідальністю "Промислові засоби індивідуального захисту", яким є словосполучення: українською мовою "Промислові засоби індивідуального захисту", російською мовою "Промышленные средства индивидуальной защиты" та абревіатури: "ПРОМЗІЗ", "ІНФОРМАЦІЯ_1", "PROMSIZ"; в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю "Центр промислових засобів індивідуального захисту" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення господарського суду м. Києва від 18.05.2015 у даній справі та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянти посилається на те, що оскаржуване рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 22.06.2015 у даній справі прийнято до провадження вказану апеляційну скаргу та призначено її розгляд на 13.07.2015.

У зв'язку з перебуванням судді Верховця А.А. у відпустці, за розпорядженням заступника голови Київського апеляційного господарського суду від 13.07.2015, сформовано склад колегії суддів для здійснення розгляду апеляційної скарги у справі № 910/20889/13 у наступному складі: головуючий суддя: Доманська М.Л., судді: Гарник Л.Л, Шипко В.В.Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 13.07.2015 було прийнято апеляційну скаргу до провадження у новому складі суду.

09.07.2015 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від позивача надійшло клопотання про фіксування судового процесу, яке судом задоволено.

13.07.2015 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору надійшло клопотання про здійснення розгляду справи за їх відсутності за наявними у справі доказами.

13.07.2015 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від відповідача надійшли додаткові обґрунтування до апеляційної скарги, в яких останній просить суд скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою від 13.07.2015 було відкладено розгляд даної справи на 09.09.2015.

08.09.2015 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від позивача надійшли додаткові пояснення та заперечення на апеляційну скаргу.

09.09.2015 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від представника відповідача надійшло клопотання про долучення додаткових доказів.

09.09.2015 у судовому засіданні, відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено перерву на 14.09.2015.

11.09.2015 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від представника відповідача надійшло клопотання про долучення додаткових доказів.

11.09.2015 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від представника позивача надійшли додаткові пояснення по справі.

В судовому засіданні 14.09.2015 представник відповідача підтримав доводи своєї апеляційної скарги та просив її задовольнити, представник позивача проти апеляційної скарги заперечила.

Судова колегія, дослідивши подані представником відповідача додаткові докази, вважає за необхідне зазначити, що у відповідності до ст. 101 ГПК України додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Представник відповідача не вказав та обґрунтовано не довів, поважність причин, які заважали відповідачу подати відповідні докази до суду першої інстанції, неможливість їх подання також не обґрунтована. За таких обставин вищевказані клопотання відповідача щодо залучення додаткових доказів відхилені судом, додаткові докази не приймаються судом апеляційної інстанції, оскільки апелянт не обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Дослідивши наявні матеріали справи, враховуючи те, що треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору були належним чином повідомлені про дату, час та місце проведення судового засідання, неявка їх представників не є перешкодою для розгляду апеляційної скарги, з метою дотримання процесуальних строків розгляду апеляційної скарги на рішення місцевого господарського суду, визначених ст. 102 ГПК України, судова колегія вважає за можливе розглянути справу за наявними у справі матеріалами.

Статтею 99 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) визначено, що в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши наявні матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, Київський апеляційний господарський суд вважає, що оскаржуване рішення підлягає скасуванню в частині зобов'язання ТОВ "Центр промислових засобів індивідуального захисту" припинити використання в будь-який спосіб комерційного (фірмового) найменування ТОВ «Промислові засоби індивідуального захисту», яким є абревіатура «PROMSIZ», апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, та підтверджується наявними матеріалами справи, Товариство з обмеженою відповідальністю «Промислові засоби індивідуального захисту», скорочено ТОВ «ПРОМЗІЗ», позивач, є юридичною особою - суб'єктом господарювання, зареєстрованим 06.04.1998.

Згідно з положеннями Статуту позивача, його найменуванням є: українською мовою - Товариство з обмеженою відповідальністю «Промислові засоби індивідуального захисту» (повне найменування); ТОВ «ПРОМЗІЗ» (скорочене найменування); російською мовою - Общество с ограниченной ответственностью «Промышленные средства индивидуальной защиты» (повне найменування); ООО «ПРОМСИЗ» (скорочене найменування); англійською мовою - «Industrial Safety Products, Limited» (повне найменування); «PROMSIZ, Ltd» (скорочене найменування).

При цьому, скорочене найменування юридичної особи позивача є абревіатурою, утвореною шляхом скорочення словосполучення, яким є повне найменування позивача.

Як вбачається з поданих сторонами документів, повне та скорочене найменування позивача українською мовою внесено до єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Основними видами діяльності юридичної особи позивача є: 14.12 - Виробництво робочого одягу, 15.20 - Виробництво взуття, 85.59 - Інші види освіти, 46.90 - Неспеціалізована оптова торгівля, 22.29 - Виробництво інших виробів із пластмас, 25.99 - Виробництво інших готових металевих виробів.

В свою чергу, з матеріалів справи вбачається, що 18.10.2012 Святошинською районною у м. Києві державною адміністрацією зареєстровано Товариство з обмеженою відповідальністю «Центр промислових засобів індивідуального захисту» (відповідач).

Згідно з положеннями Статуту відповідача, його найменуванням є: українською мовою - Товариство з обмеженою відповідальністю «Центр промислових засобів індивідуального захисту» (повне найменування); ТОВ «Центр ПРОМЗІЗ» (скорочене найменування); російською мовою - Общество с ограниченной ответственностью «Центр промышленных средств индивидуальной защиты» (повне найменування); ООО «Центр ПРОМСИЗ» (скорочене найменування); англійською мовою - «Center of Industrial Personal Protective Equipment» Limited (повне найменування); «Center of Industrial PPE» Ltd (скорочене найменування).

Матеріалами справи підтверджується, що основними видами діяльності юридичної особи відповідача є: 14.12 - Виробництво робочого одягу, 14.19 - Виробництво іншого одягу й аксесуарів, 15.20 - Виробництво взуття, 22.29 - Виробництво інших виробів із пластмас, 25.99 - Виробництво інших готових металевих виробів, 46.18 - Діяльність посередників, що спеціалізується в торгівлі іншими товарами, 46.41 - Оптова торгівля текстильними товарами, 46.42 - Оптова торгівля одягом і взуттям, 85.59 - Інші види освіти, 46.69 - Оптова торгівля іншими машинами і устаткуванням, 46.90 - Неспеціалізована оптова торгівля, 47.71 - Роздрібна торгівля одягом у спеціалізованих магазинах, 32.99 - Виробництво іншої продукції.

Позовні вимоги мотивовані тим, що повне найменування відповідача є майже ідентичним повному найменуванню позивача, оскільки в розрізняльній частині містить в родовому відмінку словосполучення «Промислові засоби індивідуального захисту». Скорочена назва відповідача також містить скорочене найменування позивача - абревіатуру «ПРОМЗІЗ». Таким чином, позивач вважає, що відповідач порушує його права на комерційне найменування ТОВ «Промислові засоби індивідуального захисту», яким є словосполучення: українською мовою "Промислові засоби індивідуального захисту", російською мовою «Промышленные средства индивидуальной защиты» та абревіатури: «ПРОМЗІЗ», «ІНФОРМАЦІЯ_1», «PROMSIZ». Крім того, позивач вказує на поширення відповідачем недостовірних відомостей про правовий зв'язок з позивачем, в обґрунтування чого посилатися на лист компанії ДТЕК, адресований позивачеві стосовно надання відомостей про правовий зв'язок між позивачем та відповідачем, а також на роздруківку інтернет-сторінки з електронним листуванням користувачів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 (а.с. 47-48, т. 1).

За таких обставин, позивач просить суд:

- Визнати протиправним та таким, що порушує недоторканість ділової репутації ТОВ «Промислові засоби індивідуального захисту» розповсюдження ТОВ "Центр промислових засобів індивідуального захисту" недостовірної інформації про юридичний зв'язок з ТОВ «Промислові засоби індивідуального захисту» та використання його комерційного (фірмового) найменування.

- Зобов'язати ТОВ "Центр промислових засобів індивідуального захисту" припинити використання в будь-який спосіб комерційного (фірмового) найменування ТОВ «Промислові засоби індивідуального захисту», яким є словосполучення: українською мовою "Промислові засоби індивідуального захисту", російською мовою «Промышленные средства индивидуальной защиты» та абревіатури: «ПРОМЗІЗ», «ІНФОРМАЦІЯ_1», «PROMSIZ».

- Зобов'язати учасників (засновників) ТОВ "Центр промислових засобів індивідуального захисту" протягом двох місяців з дати набрання чинності судовим рішенням шляхом внесення та державної реєстрації відповідних змін до статуту змінити найменування товариства таким чином, щоб уникнути змішування з діяльністю Товариства з обмеженою відповідальністю "Промислові засоби індивідуального захисту".

- Зобов'язати ТОВ "Центр промислових засобів індивідуального захисту" протягом місяця з дати набрання чинності судовим рішенням за власний рахунок опублікувати в науково-виробничому журналі «Охорона праці», всеукраїнському виробничо-практичному журналі «Промислова безпека» та щомісячному практичному журналі «Охорона праці і Пожежна безпека» розміром шрифту не менше ніж три міліметра обсягом на цілу сторінку (170X240 мм) літерами червоного кольору повідомлення про порушення ним права інтелектуальної власності Позивача та спростування поширеної недостовірної інформація наступного змісту: «Компанія ПРОМЗІЗ захистила свою ділову репутацію та комерційне (фірмове) найменування у суді. Рішенням Господарського суду міста Києва визнано протиправним та таким, що порушує недоторканість ділової репутації ТОВ «Промислові засоби індивідуального захисту» розповсюдження ТОВ "Центр промислових засобів індивідуального захисту" недостовірної інформації про юридичний зв'язок з ТОВ «ПРОМЗІЗ» та використання його комерційного (фірмового) найменування. Згідно вказаного рішення учасники (засновники) порушника зобов'язані змінити найменування товариства таким чином, щоб уникнути змішування з діяльністю ТОВ «ПРОМЗІЗ». Зі змістом рішення можна ознайомитись на сайтах: www.promsiz.ua та www.reyestr.court.gov.ua.

До відносин, пов'язаних з використанням у господарській діяльності прав інтелектуальної власності, застосовуються положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України та іншими законами (ч. 2ст. 154 ГК України).

Згідно ст. 418 ЦК України право інтелектуальної власності - це право особи на результат інтелектуальної, творчої діяльності або на інший об'єкт права інтелектуальної власності, визначений цим Кодексом та іншим законом. Право інтелектуальної власності становлять особисті немайнові права інтелектуальної власності та (або) майнові права інтелектуальної власності, зміст яких щодо певних об'єктів права інтелектуальної власності визначається цим Кодексом та іншим законом. Право інтелектуальної власності є непорушним. Ніхто не може бути позбавлений права інтелектуальної власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, передбачених законом.

До об'єктів права інтелектуальної власності, визначених ст. 420 ЦК України належать, в т.ч. комерційні (фірмові) найменування.

Відповідно до ст. 489 ЦК України правова охорона надається комерційному найменуванню, якщо воно дає можливість вирізнити одну особу з-поміж інших та не вводить в оману споживачів щодо справжньої її діяльності.

Право інтелектуальної власності на комерційне найменування є чинним з моменту першого використання цього найменування та охороняється без обов'язкового подання заявки на нього чи його реєстрації і незалежно від того, є чи не є комерційне найменування частиною торговельної марки. Відомості про комерційне найменування можуть вноситися до реєстрів, порядок ведення яких встановлюється законом.

Особи можуть мати однакові комерційні найменування, якщо це не вводить в оману споживачів щодо товарів, які вони виробляють та (або) реалізовують, та послуг, які ними надаються.

За приписами ч. 3 ст. 159 ГК України правовій охороні підлягає як повне, так і скорочене комерційне найменування суб'єкта господарювання, якщо воно фактично використовується ним у господарському обігу.

З огляду на приписи вищезазначеного законодавства, правова охорона надається комерційному найменуванню за умов якщо:

- по-перше, комерційне найменування дає можливість вирізнити одну юридичну особу з-поміж інших;

- по-друге, комерційне найменування не вводить в оману споживачів щодо справжньої діяльності такої юридичної особи; при цьому, комерційне найменування повинно фактично бути використаним у господарському обороті.

Позивач, доводячи, факт першого використання ним спірних комерційних найменувань, посилається на наступні докази:

- «Промислові засоби індивідуального захисту» - посібник «Інструкція з охорони праці під час виконання робіт на висоті з використанням спеціальних страхувальних засобів», виданого у 2004 році;

- «ПРОМЗІЗ» - диплом учасника ІІ міжнародного виставкового форуму «Виробництво і захист-2003», що проводився 26-28 листопада 2003 року, виданий ЗАТ «Міжнародний виставковий центр».

- «Промышленные средства индивидуальной защиты» - каталог продукції на 2000 р., на обкладинці якого вказано повне комерційне найменування позивача російскою мовою;

- «ПРОМСИЗ» - диплом учасника виставки-ярмарки «Інструмент, спецодяг та засоби захисту - 2002», що проводилась 12-13 липня 2002 р., виданий Маріупольським міським виконавчим комітетом, Центром ділового співробітництва;

- «PROMSIZ» - сертифікат, виданий в березні 2003 р. company PROMSIZ як авторизованому дистриб'ютору продукції 3М - професійні продукти для здоров'я/ occupational health products.

Як вбачається з матеріалів справи, основними видами діяльності юридичної особи позивача є: 14.12 - Виробництво робочого одягу, 15.20 - Виробництво взуття, 85.59 - Інші види освіти, 46.90 - Неспеціалізована оптова торгівля, 22.29 - Виробництво інших виробів із пластмас, 25.99 - Виробництво інших готових металевих виробів.

При цьому, суд першої інстанції правомірно зазначив, що відповідно до Технічного регламенту засобів індивідуального захисту, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 серпня 2008 року № 761, під засобом індивідуального захисту (далі - засіб захисту) слід розуміти спорядження, що призначається для носіння користувачем та/або забезпечення його захисту від однієї або кількох видів небезпеки для життя чи здоров'я. До засобів захисту також належать: поєднання кількох видів пристосування чи спорядження, що призначаються для забезпечення захисту користувача від одного чи кількох видів потенціального (одночасного) ризику; захисне пристосування чи спорядження, що призначається для носіння користувачем або забезпечення його захисту, яке є частиною або використовується разом з іншим обладнанням; замінні компоненти засобів захисту, що необхідні для їх нормального функціонування та використовуються тільки для таких засобів.

Засоби захисту поділяються на три категорії: 1) перша категорія - засоби захисту, що мають конструкцію простої складності і призначаються для захисту від: незначної механічної дії (садові рукавички, наперстки тощо); впливу слабких мийних засобів, наслідки дії яких легко усуваються (рукавички для захисту від впливу розчинів мийних засобів); температурного впливу при взаємодії з поверхнями, нагрітими до температури, що не перевищує 50° C, і нешкідливого механічного впливу (рукавички, фартухи тощо); впливу погодних умов (головні убори, сезонний одяг, взуття тощо); слабких ударів та вібрації, що не впливають на життєво важливі органи та не здатні спричиняти невиліковні ушкодження (легкі захисні шоломи, рукавички, легке взуття тощо); сонячного світла (сонцезахисні окуляри); 2) друга категорія - засоби захисту, що мають конструкцію середньої складності і не належать до першої і третьої категорії; 3) третя категорія - засоби захисту, що мають конструкцію високої складності і призначаються для захисту від небезпеки, яка загрожує життю людей, або небезпеки заподіяння невиліковних тілесних ушкоджень, ступінь якої користувач засобів захисту не може визначити своєчасно. До третьої категорії належать: фільтрувальні пристрої для захисту дихальних шляхів від впливу твердих і рідких аерозолів, подразнювальних речовин, токсичних і радіоактивних газів; пристрої для захисту дихальних шляхів, що забезпечують повну ізоляцію від навколишнього природного середовища, зокрема призначені для застосування під водою; засоби захисту, що забезпечують частковий захист від впливу хімічних речовин та іонізуючого випромінювання; аварійне спорядження, що призначається для використання при високих температурах, вплив яких можна порівняти з впливом нагрітого до температури 100° C або вище повітря і які супроводжуються/не супроводжуються інфрачервоним випромінюванням, відкритим полум'ям або виділенням великої кількості розплавлених речовин; аварійне спорядження, що призначається для використання при низьких температурах, вплив яких можна порівняти з впливом повітря з температурою до мінус 50° C; засоби захисту від ураження електричним струмом.

Таким чином, суд приходить до висновку, що повні комерційні найменування «Промислові засоби індивідуального захисту», «Промышленные средства индивидуальной защиты» та скорочені, якими є абревіатури «ПРОМЗІЗ», «ІНФОРМАЦІЯ_1», «PROMSIZ», не вводять в оману щодо справжньої діяльності товариства позивача, оскільки безпосередньо вказують на предмет діяльності такої юридичної особи - виробництво та реалізація промислових засобів індивідуального захисту, класифікацію яких зокрема наведено в Технічному регламенті засобів індивідуального захисту, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 27 серпня 2008 року № 761, а також дозволяють вирізнити її з-поміж інших.

Судова колегія дослідивши матеріали справи звертає увагу, що відповідно до оглядового листа Вищого господарського суду України N01-8/383/1 від 27.06.2008 «Про практику застосування господарськими судами законодавства про захист прав на об'єкти інтелектуальної власності» доказами в судових справах щодо захисту прав на комерційне найменування можуть бути безліч видів документів та інших матеріалів, зокрема статутні документи, якщо, в них міститься положення про комерційне найменування; договори, бланки, інша технічна та службова документація, в якій використано комерційне найменування; продукція, на якій нанесено комерційне найменування; рекламні матеріали тощо.

До матеріалів справи позивачем подано докази, в яких міститься посилання на повне та скорочене комерційне найменування позивача, у тому числі договори, укладені останнім з іншими контрагентами: договір поставки від 25.02.2010 № 302 (а.с. 147-148, т. 1), договір від 18.08.2010 № 102 (а.с. 149-151, т. 1) тощо.

Право інтелектуальної власності на комерційне найменування є чинним з моменту першого використання цього найменування та охороняється без обов'язкового подання заявки на нього чи його реєстрації і незалежно від того, є чи не є комерційне найменування частиною торговельної марки. У разі якщо комерційне найменування суб'єкта господарювання є елементом його торговельної марки, то здійснюється правова охорона і комерційного найменування, і торговельної марки окремо одне від одного.

В свою чергу, суд першої інстанції прийняв в якості належних в розумінні ст. 34 ГПК України надані позивачем докази використання заявлених комерційних (фірмових) найменувань та зазначив, що саме їх визначив, як докази першого використання спірних комерційних (фірмових) найменувань та встановив дати, з яких останній отримує правову охорону відповідних комерційних найменувань:

- повне комерційне (фірмове) найменування «Промислові засоби індивідуального захисту» - 2004 р.;

- скорочене комерційне (фірмове) найменування «ПРОМЗІЗ» - 26-28.11.2003, вказавши що при оформленні диплому учасника ІІ міжнародного виставкового форуму «Виробництво і захист-2003», що виданий ЗАТ «Міжнародний виставковий центр», було допущено описку;

- повне комерційне (фірмове) найменування «Промышленные средства индивидуальной защиты» - 2000 р.;

- скорочене комерційне (фірмове) найменування «ПРОМСИЗ» - 12-13.07.2002;

- скорочене комерційне (фірмове) найменування «PROMSIZ» - березень 2003 р.

Судова колегія, враховуючи приписи оглядового листа Вищого господарського суду України N01-8/383/1 від 27.06.2008 «Про практику застосування господарськими судами законодавства про захист прав на об'єкти інтелектуальної власності» дійшла висновку, що моментом першого використання спірних комерційних (фірмових) найменувань був саме: 2004 рік щодо комерційного найменування - «Промислові засоби індивідуального захисту» (посібник «Інструкція з охорони праці під час виконання робіт на висоті з використанням спеціальних страхувальних засобів», виданий у 2004 році); 25.02.2010 - щодо «ПРОМЗІЗ» (договір поставки від 25.02.2010 № 302); 2000 рік - щодо «Промышленные средства индивидуальной защиты» (каталог продукції на 2000 р., на обкладинці якого вказано повне комерційне найменування позивача російскою мовою); 12-13.07.2002 - щодо «ПРОМСИЗ» (диплом учасника выставки-ярмарки «Инструмент, спецодежда и средства защиты - 2002» от 12-13.07.2002); 2003 рік - щодо «PROMSIZ». Посилання суду першої інстанції на припущення у дипломі учасника ІІ міжнародного виставкового форуму «Виробництво і захист-2003», що виданий ЗАТ «Міжнародний виставковий центр» описки судова колегія вважає необґрунтованим.

Судовою колегією встановлено факт того, що товариство відповідача зареєстровано 18.10.2012 Святошинською районною у м. Києві державною адміністрацією, а всі перелічені вище комерційні (фірмове) найменування позивача використовувались позивачем задовго до реєстрації відповідача, тобто до 18.10.2012.

Разом з тим, обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказував на використання відповідачем у своєму найменуванні, а також в процесі своєї господарської діяльності повних комерційних (фірмових) найменувань позивача «Промислові засоби індивідуального захисту», «Промышленные средства индивидуальной защиты» та скорочених, якими є абревіатури «ПРОМЗІЗ», «ІНФОРМАЦІЯ_1», «PROMSIZ».

Відповідно до ст. 41 ГПК України, для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу.

За таких обставин, ухвалою суду першої інстанції від 28.05.2014 у справі №910/20889/13 правомірно було призначено судову експертизу об'єктів інтелектуальної власності, проведення якої було доручено атестованим судовим експертам Науково-дослідного центру судової експертизи з питань інтелектуальної власності Міністерства юстиції України, на вирішення експертів поставлені наступні запитання:

- Чи є найменування Товариства з обмеженою відповідальністю "ЦЕНТР ПРОМИСЛОВИХ ЗАСОБІВ ІНДИВІДУАЛЬНОГО ЗАХИСТУ" схожим із комерційним (фірмовим) найменуванням Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРОМИСЛОВІ ЗАСОБИ ІНДИВІДУАЛЬНОГО ЗАХИСТУ", яким є словосполучення: українською мовою "ПРОМИСЛОВІ ЗАСОБИ ІНДИВІДУАЛЬНОГО ЗАХИСТУ", російською мовою "ПРОМЫШЛЕННЫЕ СРЕДСТВА ИНДИВИДУАЛЬНОЙ ЗАЩИТЫ" та абревіатури: "ПРОМЗІЗ", "ІНФОРМАЦІЯ_1", "PROMSIZ", настільки, що їх можна сплутати?

- Чи може використання Відповідачем найменування, схожого на комерційне (фірмове) найменування Позивача вводити в оману споживачів щодо товарів, які ними виробляються та (або) реалізовуються (засоби індивідуального захисту, до яких відносяться спецодяг; спецвзуття; діелектричні вироби; засоби захисту рук, голови, очей, обличчя; засоби захисту органів дихання; засоби, що запобігають падінню з висоти; висотно-монтажне обладнання)?

- Чи може використання Відповідачем найменування, схожого на комерційне (фірмове) найменування Позивача вводити в оману споживачів щодо осіб, які реалізовують товари?

За результатами проведення судової експертизи у господарській справі № 910/20889/13, судом першої інстанції було одержано Висновок експерта №78/14 від 30.07.2014, складений судовим експертом ОСОБА_9 (надалі - Висновок судової експертизи), згідно якого експертом встановлено:

- найменування Товариства з обмеженою відповідальністю "ЦЕНТР ПРОМИСЛОВИХ ЗАСОБІВ ІНДИВІДУАЛЬНОГО ЗАХИСТУ" є схожим із комерційним (фірмовим) найменуванням Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРОМИСЛОВІ ЗАСОБИ ІНДИВІДУАЛЬНОГО ЗАХИСТУ", яким є словосполучення: українською мовою "ПРОМИСЛОВІ ЗАСОБИ ІНДИВІДУАЛЬНОГО ЗАХИСТУ", російською мовою "ПРОМЫШЛЕННЫЕ СРЕДСТВА ИНДИВИДУАЛЬНОЙ ЗАЩИТЫ" настільки, що їх можна сплутати.

- використання Відповідачем найменування, схожого на комерційне (фірмове) найменування Позивача, може вводити в оману споживачів щодо товарів, які ними виробляються та (або) реалізовуються (засоби індивідуального захисту, до яких відносяться спецодяг; спецвзуття; діелектричні вироби; засоби захисту рук, голови, очей, обличчя; засоби захисту органів дихання; засоби, що запобігають падінню з висоти; висотно-монтажне обладнання)

- використання Відповідачем найменування, схожого на комерційне (фірмове) найменування Позивача, може вводити в оману споживачів щодо осіб, які реалізовують товари.

Як вбачається з матеріалів справи, 12.09.2014 суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення у справі додаткової судової експертизи об'єктів інтелектуальної власності та ухвалою суду від 12.09.2014 у справі № 910/20889/13 призначив додаткову судову експертизу, проведення якої було доручено атестованому судовому експертові Науково-дослідного центру судової експертизи з питань інтелектуальної власності Міністерства юстиції України ОСОБА_9, на вирішення експерта поставлені наступні запитання:

- Чи є скорочене найменування відповідача українською мовою ТОВ "ЦЕНТР ПРОМЗІЗ", російською мовою ООО "ЦЕНТР ПРОМСИЗ" схожим зі скороченим комерційним (фірмовим) найменуванням позивача: "ПРОМЗІЗ", "ПРОМСИЗ", "PROMSIZ" ?

- Чи може використання відповідачем свого скороченого найменування українською мовою ТОВ "ЦЕНТР ПРОМЗІЗ", російською мовою ООО "ЦЕНТР ПРОМСИЗ", схожого на комерційне (фірмове) найменування позивача : "ПРОМЗІЗ", "ІНФОРМАЦІЯ_1", "PROMSIZ" вводити в оману споживачів щодо товарів, які ними виробляються та реалізовуються та щодо осіб, які реалізовують товари?

За результатами проведення додаткової судової експертизи у господарській справі № 910/20889/13, судом першої інстанції було одержано Висновок експерта №144/14 від 19.01.2015, складений судовим експертом ОСОБА_9 (надалі - Висновок додаткової судової експертизи), згідно якого експертом встановлено:

- скорочене найменування відповідача українською мовою ТОВ "ЦЕНТР ПРОМЗІЗ", російською мовою ООО "ЦЕНТР ПРОМСИЗ" є схожим зі скороченим комерційним(фірмовим) найменуванням позивача: "ПРОМЗІЗ", "ІНФОРМАЦІЯ_1", "PROMSIZ".

- використання відповідачем свого скороченого найменування українською мовою ТОВ "ЦЕНТР ПРОМЗІЗ", російською мовою ООО "ЦЕНТР ПРОМСИЗ", схожого на комерційне (фірмове) найменування позивача: "ПРОМЗІЗ", "ІНФОРМАЦІЯ_1", "PROMSIZ" може вводити в оману споживачів щодо товарів, які ними виробляються та реалізовуються та щодо осіб, які реалізовують товари.

Оцінюючи Висновок судової експертизи та Висновок додаткової судової експертизи, суд апеляційної інстанції погоджується з доводами суду першої інстанції в тому, що зазначені висновки містять відповіді на порушені питання, які є обґрунтованими та такими, що узгоджуються з іншими матеріалами справи. Посилання представника відповідача на те, що експертом було надано необґрунтовані відповіді на поставлені питання, внаслідок чого експерт прийшов до необґрунтованих висновків, суд першої інстанції вірно відхилив, оскільки зазначені твердження є особистою позицією представника відповідача, який, в свою чергу не є експертом. У той же час, як Висновок судової експертизи, так і Висновок додаткової судової експертизи у справі № 910/20889/13 складений кваліфікованим судовим експертом:

- ОСОБА_9 - старшим судовим експертом лабораторії права промислової власності Науково-дослідного центру судової експертизи з питань інтелектуальної власності Мін'юсту України, який має вищу юридичну освіту (освітньо-кваліфікаційний рівень спеціаліста) та спеціальну освіту у сфері інтелектуальної власності (освітньо-кваліфікаційний рівень спеціаліста), кваліфікацію судового експерта IІІ класу з правом проведення експертиз, пов'язаних з охороною прав на об'єкти інтелектуальної власності, в тому числі за спеціальністю 13.6 «Дослідження, пов'язані з комерційними (фірмовими) найменуваннями, торговельними марками (знаками для товарів і послуг), географічними зазначеннями» (Свідоцтво Науково-дослідного центру судової експертизи з питань інтелектуальної власності Мін'юсту України № 16 від 24 вересня 2008 р., дійсне до 09.10.2018 р.), стаж експертної роботи з 2008 року.

Вищезазначений судовий експерт про кримінальну відповідальність згідно зі ст.ст. 384 та 385 Кримінального кодексу України попереджений.

За таких обставин як Висновок судової експертизи, так і Висновок додаткової судової експертизи у справі № 910/20889/13 було вірно прийнято судом в якості належного та допустимого доказу.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія відхиляє доводи апелянта стосовно того, що висновки експерта є необґрунтованими та те, що безпідставним є призначення додаткової судової експертизи.

Разом з тим, у матеріалах справи також міститься Висновок експерта за результатами проведення експертного дослідження об'єктів інтелектуальної власності № 468 від 29.08.2014, складений експертом ОСОБА_10 (Висновок № 468), згідно з яким експерт вважає, що:

- найменування Товариства з обмеженою відповідальністю "ЦЕНТР ПРОМИСЛОВИХ ЗАСОБІВ ІНДИВІДУАЛЬНОГО ЗАХИСТУ" не є схожим із комерційним (фірмовим) найменуванням Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРОМИСЛОВІ ЗАСОБИ ІНДИВІДУАЛЬНОГО ЗАХИСТУ", яким є словосполучення: українською мовою "ПРОМИСЛОВІ ЗАСОБИ ІНДИВІДУАЛЬНОГО ЗАХИСТУ", російською мовою "ПРОМЫШЛЕННЫЕ СРЕДСТВА ИНДИВИДУАЛЬНОЙ ЗАЩИТЫ" та абревіатури: "ПРОМЗІЗ", "ІНФОРМАЦІЯ_1", "PROMSIZ", настільки, що їх можна сплутати; використання Відповідачем найменування, схожого на комерційне (фірмове) найменування Позивача, не може вводити в оману споживачів щодо товарів, які ними виробляються та (або) реалізовуються (засоби індивідуального захисту, до яких відносяться спецодяг; спецвзуття; діелектричні вироби; засоби захисту рук, голови, очей, обличчя; засоби захисту органів дихання; засоби, що запобігають падінню з висоти; висотно-монтажне обладнання); використання Відповідачем найменування, схожого на комерційне (фірмове) найменування Позивача, не може вводити в оману споживачів щодо осіб, які реалізовують товари.

Як вбачається з Висновку № 468, експерт здійснював експертне дослідження в контексті комерційних (фірмових) найменувань позивача та комерційних (фірмових) найменувань відповідача. Разом з тим, позовні вимоги в даній справі обґрунтовані використанням відповідачем в процесі своєї діяльності, зокрема в найменуванні юридичної особи словосполучення, схожого з комерційними найменуваннями позивача.

За змістом ст. 90 ЦК України юридична особа повинна мати своє найменування, яке містить інформацію про її організаційно-правову форму. Найменування установи має містити інформацію про характер її діяльності. Юридична особа може мати крім повного найменування скорочене найменування. Юридична особа, що є підприємницьким товариством, може мати комерційне (фірмове) найменування.

Комерційним (фірмовим) є таке найменування, під яким особа діє в цивільному обороті, та яке індивідуалізує цю особу серед інших учасників ринку.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає вірним висновком суду першої інстанції про те, що зважаючи на зміст заявлених позовних вимог, питання наявності у відповідача комерційного (фірмового) найменування, яке отримує правову охорону в порядку ст. 489 ЦК України чи навпаки, не є предметом доказування та розгляду в межах даного спору.

Окрім того, здійснюючи експертне дослідження, експерт дійшов висновку про несхожість найменування відповідача з комерційними (фірмовими) найменуваннями позивача фактично лише на підставі єдиної розрізняльної ознаки - слова «центр» в найменуванні відповідача, вказуючи однак при цьому, на однорідність товарів/послуг, що виробляються/надаються позивачем та відповідачем.

Разом з тим, такі висновки експерта не можуть прийматись як обґрунтовані з огляду навіть на те, що вони спростовуються наявними у справі доказами, зокрема щодо помилкового направлення позивачеві контрагентами відповідача коштів, що призначені для відповідача, тощо за наслідками продажу відповідачем товарів та ін.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що Висновок № 468 суперечить іншим доказам, що містяться у матеріалах справи.

Також, наявний в матеріалах справи Висновок експерта за результатами проведення експертного дослідження об'єктів інтелектуальної власності № 468 від 29.08.2014, складений експертом ОСОБА_10, наданий до суду першої інстанції відповідачем та складений в результаті експертного дослідження, проведеного за його замовленням, відповідні висновки експерт робив у приватному порядку, не був попереджений про кримінальну відповідальність згідно зі ст. ст. 384, 385 Кримінального кодексу України, а тому суд першої інстанції вірно зазначив про те, що це не є актом судової експертизи, та не є належним доказом у справі.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази в сукупності, судова колегія прийшла до наступних висновків:

- повне та скорочене найменування Товариства з обмеженою відповідальністю «ЦЕНТР ПРОМИСЛОВИХ ЗАСОБІВ ІНДИВІДУАЛЬНОГО ЗАХИСТУ» є схожим із комерційним (фірмовим) найменуванням Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРОМИСЛОВІ ЗАСОБИ ІНДИВІДУАЛЬНОГО ЗАХИСТУ", яким є словосполучення: українською мовою "ПРОМИСЛОВІ ЗАСОБИ ІНДИВІДУАЛЬНОГО ЗАХИСТУ", російською мовою "ПРОМЫШЛЕННЫЕ СРЕДСТВА ИНДИВИДУАЛЬНОЙ ЗАЩИТЫ" та абревіатури: "ПРОМЗІЗ", "ІНФОРМАЦІЯ_1", "PROMSIZ" настільки, що їх можна сплутати, оскільки

- використання відповідачем свого повного та скороченого найменування, схожого на комерційне (фірмове) найменування позивача, може вводити в оману споживачів щодо товарів, які ними виробляються та (або) реалізовуються (засоби індивідуального захисту), а також щодо осіб, які ці товари реалізовують.

- у своєму повному та скороченому найменуванні Товариство з обмеженою відповідальністю «ЦЕНТР ПРОМИСЛОВИХ ЗАСОБІВ ІНДИВІДУАЛЬНОГО ЗАХИСТУ» використовує спірні комерційні найменування позивача, як домінуючу частину свого найменування.

За змістом ст. 490 ЦК України, майновими правами інтелектуальної власності на комерційне найменування є: право на використання комерційного найменування; право перешкоджати іншим особам неправомірно використовувати комерційне найменування, в тому числі забороняти таке використання; інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом.

При цьому, відповідно до ч. 5 ст. 159 ГК України, особа, яка використовує чуже комерційне найменування, на вимогу його власника зобов'язана припинити таке використання і відшкодувати завдані збитки.

Згідно п. 4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23 березня 2012 року № 5 "Про деякі питання практики призначення судових експертиз у справах зі спорів, пов'язаних із захистом права інтелектуальної власності" зазначено, що у вирішенні спорів, пов'язаних з правовою охороною комерційного (фірмового) найменування, судам необхідно виходити зі змісту статей 489, 490 Цивільного кодексу України та статті 159 Господарського кодексу України, відповідно до яких комерційне (фірмове) найменування дає можливість вирізнити одну особу з-поміж інших та не вводить споживачів в оману щодо справжньої діяльності цієї особи. Тому правовласнику надається правова охорона як проти використання іншими особами тотожних найменувань, так і проти використання ними найменувань, які є схожими настільки, що їх можна сплутати з відповідним комерційним (фірмовим) найменуванням і це вводить в оману споживачів щодо товарів, які виробляються та (або) реалізовуються, та послуг, які надаються.

Судом встановлений факт використання відповідачем у своєму повному та скороченому найменуванні вказаних спірних комерційних найменувань позивача: «Промислові засоби індивідуального захисту», «Промышленные средства индивидуальной защиты» та абревіатури «ПРОМЗІЗ», «ІНФОРМАЦІЯ_1». Ці спірні комерційні найменування позивача є частиною повного та скороченого найменування відповідача. Вказане є порушенням майнових прав інтелектуальної власності позивача на вказані комерційні найменування, а отже позовні вимоги стосовно зобов'язання відповідача припинити використання в будь-який спосіб комерційного (фірмового) найменування позивача, яким є словосполучення: українською мовою "Промислові засоби індивідуального захисту", російською мовою «Промышленные средства индивидуальной защиты» та абревіатури: «ПРОМЗІЗ», «ІНФОРМАЦІЯ_1», є обґрунтованими та вірно задоволені судом першої інстанції.

Що ж стосується позовної вимоги про зобов'язання відповідача припинити використання в будь-який спосіб комерційного найменування позивача, яким є абревіатура «PROMSIZ», то судова колегія, оцінивши зібрані у справі докази, прийшла до висновку, що позивач належними засобами доказування не довів факту використання відповідачем саме цього спірного комерційного найменування позивача. Так, на запитання суду щодо доказів, поданих суду першої інстанції на підтвердження використання відповідачем цього комерційного найменування (абревіатури «PROMSIZ») представник позивача послався на роздруківку з інтернет-сторінки з електронним листуванням користувачів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 Проте, як вірно зазначив суд першої інстанції, матеріали справи не містять доказів на підтвердження авторства відповідача щодо цієї роздруківки, а тому вимога щодо зобов'язання відповідача припинити використання в будь-який спосіб комерційного (фірмового) найменування позивача, яким є абревіатура «PROMSIZ», не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення в цій частині слід скасувати, прийнявши нове рішення щодо відмови у задоволення позову в цій частині (саме за таким формулюванням цієї позовної вимоги, за яким ця вимога викладена позивачем в позовній заяві).

Разом з тим, судова колегія вважає за необхідне зазначити, що задовольнивши позовну вимогу про припинення використання відповідачем абревіатури «PROMSIZ», суд першої інстанції фактично за відсутності порушення зобов'язав ТОВ "Центр промислових засобів індивідуального захисту" на майбутнє припинити використання в будь-який спосіб комерційного (фірмового) найменування позивача, яким є абревіатура «PROMSIZ».

Стосовно доводів відповідача про передбачену законом можливість існування в юридичної особи лише одного комерційного найменування, то суд першої інстанції вірно зазначив, що чинним законодавством України не передбачено імперативної норми про заборону існування більш, ніж одного повного та скороченого комерційного (фірмового) найменування, а отже за наявності належних доказів в порядку ст. 489 ЦК України, використання позивачем спірних комерційних найменувань, що слугують засобами індивідуалізації позивача як суб'єкта ринку, у суду відсутні підстави вважати такі твердження відповідача обґрунтованими.

Разом з тим, як вбачається з Висновку судової експертизи експертом було встановлено те, що Товариство з обмеженою відповідальністю "ПРОМИСЛОВІ ЗАСОБИ ІНДИВІДУАЛЬНОГО ЗАХИСТУ" у процесі здійснення власної діяльності використовує в якості комерційного найменування, як повне власне найменування юридичної особи із зазначенням виду товариства, так і скорочену форму найменування юридичної особи без вказівки на вид товариства, а також у вигляді скорочення першого слова найменування та абревіатури з інших слів найменування. Позовні вимоги заявлені лише щодо конкретних комерційних найменувань позивача, а не щодо всіх його комерційних найменувань, які використовуються позивачем в його господарській діяльності.

Також, позивачем було заявлено вимогу про зобов'язання учасників (засновників) ТОВ "Центр промислових засобів індивідуального захисту" протягом двох місяців з дати набрання чинності судовим рішенням шляхом внесення та державної реєстрації відповідних змін до статуту змінити найменування товариства таким чином, щоб уникнути змішування з діяльністю Товариства з обмеженою відповідальністю "Промислові засоби індивідуального захисту".

Учасників (засновників) ТОВ "Центр промислових засобів індивідуального захисту" було залучено до участі у справі в якості 3-іх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача.

Дійсно, за змістом п. 78 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із захистом прав інтелектуальної власності» від 17 жовтня 2012 року № 12, з огляду на приписи статей 90, 489 - 491 ЦК України та статті 159 ГК України, належним способом захисту права особи на комерційне (фірмове) найменування може бути позов про зобов'язання іншої особи припинити використання тотожного найменування та відшкодування збитків, якщо їх завдано таким використанням. У разі задоволення відповідного позову господарський суд може зобов'язати власника (засновника) або уповноважений ним орган внести необхідні зміни до установчих документів.

Разом з тим, суд першої інстанції вірно звернув увагу у оскаржуваному рішенні на те, що відповідно до ст. 1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно з приписами ст. 21 ГПК України, сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути підприємства та організації, зазначені у статті 1 цього Кодексу. Позивачами є підприємства та організації, що подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачами є підприємства та організації, яким пред'явлено позовну вимогу.

Заявляючи до учасників (засновників) відповідача вимоги про зобов'язання шляхом внесення та державної реєстрації відповідних змін до статуту змінити найменування ТОВ "Центр промислових засобів індивідуального захисту", позивач фактично пред'являє такі вимоги до фізичних осіб: ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (які мають бути належними відповідачами у справі за цією вимогою), які є третіми особами у справі, та які в силу ст. 1 ГПК України не можуть бути стороною у господарській справі, тоді як відповідачем у даній справі є ТОВ "Центр промислових засобів індивідуального захисту".

Відповідно до абз. 6 п. 1.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» якщо у розгляді справи господарським судом буде з'ясовано, що іншим або належним відповідачем у ній мала б бути особа, яка згідно з процесуальним законом не може бути учасником судового процесу в господарському суді, а позивач наполягає на розгляді відповідної справи саме господарським судом, останній не вправі ні залучати відповідну особу до участі у справі, ані припиняти провадження в ній, а повинен розглянути справу стосовно того відповідача, якому пред'явлено позовну вимогу, та прийняти рішення по суті справи (в тому числі про відмову в позові, якщо відповідач є неналежним). Тому суд першої інстанції вірно відмовив у позові в цій частині стосовно того відповідача, якому пред'явлено позов вцілому. Заявлені вимоги про зобов'язання учасників (засновників) ТОВ "Центр промислових засобів індивідуального захисту" змінити найменування відповідача шляхом внесення та державної реєстрації відповідних змін до статуту не підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про визнання протиправним та таким, що порушує недоторканість ділової репутації ТОВ «Промислові засоби індивідуального захисту» розповсюдження ТОВ "Центр промислових засобів індивідуального захисту" недостовірної інформації про юридичний зв'язок з ТОВ «Промислові засоби індивідуального захисту» та використання його комерційного (фірмового) найменування, то суд першої інстанції дійшов наступних висновків.

В обґрунтування позову щодо розповсюдження ТОВ "Центр промислових засобів індивідуального захисту" недостовірної інформації про юридичний зв'язок з ТОВ «Промислові засоби індивідуального захисту» та використання його комерційного (фірмового) найменування, позивач посилається на лист компанії ДТЕК, адресований позивачеві, стосовно надання відомостей про правовий зв'язок між позивачем та відповідачем, а також на роздруківку інтернет-сторінки з електронним листуванням користувачів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 Судова колегія, дослідивши надані докази, погоджується з висновками суду першої інстанції стосовно того, що вказана роздруківка з текстом електронного листа жодним чином не вказує на авторство відповідача, а з листа компанії ДТЕК не можливо встановити зв'язок відповідача з ДТЕК, у справі відсутні докази надання відповідачем до ДТЕК відповідних документів, про які йдеться у вказаному листі.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Разом з тим, судова колегія дослідивши вказану вимогу позивача у викладеній ним редакції зазначає наступне.

Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин.

Частиною 2 статті 200 ЦК України встановлено, що суб'єкт відносин у сфері інформації може вимагати усунення порушень його права та відшкодування майнової і моральної шкоди, завданої такими правопорушеннями.

Згідно з ч. 1 ст. 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров'я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім'я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством.

Ділову репутацію юридичної особи становить престиж її фірмового (комерційного) найменування, та інших належних їй нематеріальних активів серед кола споживачів її товарів та послуг. Приниженням ділової репутації суб'єкта господарювання (підприємця) є поширення у будь-якій формі неправдивих, неточних або неповних відомостей, що дискредитують спосіб ведення чи результати його господарської (підприємницької) діяльності у зв'язку з чим знижується вартість його нематеріальних активів (пункти 5 і 6 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 28.03.2007 № 01-8/184 "Про деякі питання практики застосування господарськими судами законодавства про інформацію").

Способами захисту гідності, честі чи ділової репутації від поширення недостовірної інформації може бути право на відповідь та спростування недостовірної інформації,

Позовна вимога про визнання протиправною та такою, що порушує недоторканість ділової репутації позивача, розповсюдження ТОВ "Центр промислових засобів індивідуального захисту" недостовірної інформації про юридичний зв'язок з ТОВ «Промислові засоби індивідуального захисту» та використання його комерційного (фірмового) найменування, є передумовою для розгляду судом вимог про спростування недостовірної інформації та про зобов'язання відповідача припинити використання відповідного комерційного найменування, і не може бути самостійною позовною вимогою, що з огляду на заявлені у даній справі позовні вимоги унеможливлює її розгляд у даній справі.

Вимога щодо встановлення або спростування певного факту не може бути самостійним предметом розгляду в господарському суді, оскільки до повноважень останнього не належать повноваження щодо встановлення фактів, що мають юридичне значення. Господарські суди порушують провадження у справах за позовами, в основі яких правова вимога - спір про право, що виникає з матеріальних правовідносин.

Згідно зі статтею 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, припинення дії, яка порушує право.

Розглядаючи позовну вимогу про визнання протиправними та таким, що порушує недоторканість ділової репутації ТОВ «Промислові засоби індивідуального захисту» розповсюдження ТОВ "Центр промислових засобів індивідуального захисту" недостовірної інформації про юридичний зв'язок з ТОВ «Промислові засоби індивідуального захисту» та використання його комерційного (фірмового) найменування, судова колегія дійшла висновку, що дана вимога позивача не відповідає способам захисту прав і законних інтересів суб'єктів господарювання, що встановлені ст. 20 ГК України та ст. 16 ЦК України. Дана вимога не спрямована на захист прав і законних інтересів позивача, а заявлена останнім для встановлення певних фактів, тому в її задоволенні вірно відмовлено судом першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене, судом розглянуто вимогу про зобов'язання ТОВ "Центр промислових засобів індивідуального захисту" протягом місяця з дати набрання чинності судовим рішенням за власний рахунок опублікувати в науково-виробничому журналі «Охорона праці», всеукраїнському виробничо-практичному журналі «Промислова безпека» та щомісячному практичному журналі «Охорона праці і Пожежна безпека» розміром шрифту не менше ніж три міліметра обсягом на цілу сторінку (170X240 мм) літерами червоного кольору повідомлення про порушення ним права інтелектуальної власності Позивача та спростування поширеної недостовірної інформація наступного змісту: «Компанія ПРОМЗІЗ захистила свою ділову репутацію та комерційне (фірмове) найменування у суді. Рішенням Господарського суду міста Києва визнано протиправним та таким, що порушує недоторканість ділової репутації ТОВ «Промислові засоби індивідуального захисту» розповсюдження ТОВ "Центр промислових засобів індивідуального захисту" недостовірної інформації про юридичний зв'язок з ТОВ «ПРОМЗІЗ» та використання його комерційного (фірмового) найменування. Згідно вказаного рішення учасники (засновники) порушника зобов'язані змінити найменування товариства таким чином, щоб уникнути змішування з діяльністю ТОВ «ПРОМЗІЗ». Зі змістом рішення можна ознайомитись на сайтах: www.promsiz.ua та www.reyestr.court.gov.ua.

Оскільки суд відмовив у позові щодо визнання протиправним та таким, що порушує недоторканість ділової репутації ТОВ «Промислові засоби індивідуального захисту» розповсюдження ТОВ "Центр промислових засобів індивідуального захисту" недостовірної інформації про юридичний зв'язок з ТОВ «Промислові засоби індивідуального захисту» та використання його комерційного (фірмового) найменування, а також щодо зобов'язання засновників (учасників) ТОВ "Центр промислових засобів індивідуального захисту" змінити найменування відповідача шляхом внесення та державної реєстрації відповідних змін до статуту, то зазначена позовна вимога щодо зобов'язання відповідача опублікувати відповідну інформацію не може бути задоволена (тим більше у спосіб, визначений позивачем у позові).

Так, відповідно до ст. 277 ЦК України особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації; спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію.

У пункті 13 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 28.03.2007 № 01-8/184 "Про деякі питання практики застосування господарськими судами законодавства про інформацію" зазначено: "Якщо інформацію, яка завдає шкоди діловій репутації суб'єкта господарювання, було розповсюджено на Інтернет-сайті (хоча б і не зареєстрованому як засіб масової інформації) і судом встановлено, що така інформація не відповідає дійсності, то згідно з судовим рішенням її має бути спростовано на тому ж самому сайті".

Відповідно до п.24 зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України, якщо суд ухвалює рішення про право на відповідь або про спростування поширеної недостовірної інформація, то у судовому рішенні за необхідності суд може викласти текст спростування інформації або зазначити, що спростування має здійснюватися шляхом повідомлення про ухвалене у справі судове рішення, включаючи публікацію його тексту. За загальним правилом, інформація, що порочить особу, має бути спростована у спосіб, найбільш подібний до способу її поширення (шляхом публікації у пресі, повідомлення по радіо, телебаченню, оголошення на зібранні громадян, зборах трудового колективу, відкликання документа тощо).

Відповідно до ст. 277 ЦК України спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.

Судова колегія, звертає увагу позивача на те, що позивач має право на звернення з вимогою до суду про спростування відповідачем відповідної недостовірної інформації. Проте, позивачем у даному позові не заявлена вимога про визнання недостовірною конкретної інформації, яка б була розповсюджена відповідачем у відповідний спосіб, не надано доказів того, що відповідачем розповсюджувалась конкретна недостовірна інформація про юридичний зв'язок сторін в тих ЗМІ, в яких позивач просить розмістити відповідні оголошення.

Тому, у вимозі щодо опублікування вказаного у позові в науково-виробничому журналі «Охорона праці», всеукраїнському виробничо-практичному журналі «Промислова безпека» та щомісячному практичному журналі «Охорона праці і Пожежна безпека» суд першої інстанції вірно відмовив.

В результаті системного аналізу норм чинного законодавства, а також обставин та доказів у справі, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду оскаржуваного рішення місцевого господарського суду.

Так, доводи апелянта стосовно того, що ОСОБА_4, який раніше перебував у складі засновників позивача, та зазначав, що в момент перебування ним у відповідному статусі на підприємстві позивача останнім не приймалося жодних рішень щодо використання позивачем будь-якого комерційного найменування, не приймаються судом до уваги, оскільки використання позивачем його спірних комерційних найменувань підтверджено матеріалами справи.

Наявність же у ОСОБА_4 прав на товарний знак «ІНФОРМАЦІЯ_1», які в подальшому останній має намір передати відповідачу, не позбавляє права позивача захищати свої права на спірні комерційні найменування, а тому вказані доводи також не приймаються до уваги судом.

Посилання відповідача на неповноту проведеної судової експертизи у даній справі із врахуванням того, що посібник «Інструкція з охорони праці під час виконання робіт на висоті з використанням спеціальних страхувальних засобів» був наданий позивачем та долучений судом першої інстанції до матеріалів даної справи лише 15.05.2015 та не досліджувався експертами відхиляється судом, виходячи з наступного. Наявність (чи відсутність) вказаного посібника у матеріалах справи не впливає на експертні висновки, зроблені за результатами судових експертиз у даній справі. Даний посібник «Інструкція з охорони праці під час виконання робіт на висоті з використанням спеціальних страхувальних засобів» наданий позивачем до суду на підтвердження факту саме першого використання ним свого комерційного найменування "Промислові засоби індивідуального захисту" для встановлення моменту виникнення права інтелектуальної власності на це комерційне найменування за позивачем. При цьому, на час проведення судових експертиз матеріали справи вже містили інші докази фактичного використання позивачем цього комерційного найменування, що й були досліджені експертами та за результатами дослідження яких було надано відповідні експертні висновки у даній справі.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 43 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Центр промислових засобів індивідуального захисту". Рішення господарського суду м. Києва слід скасувати в частині задоволення позовної вимоги про зобов'язання ТОВ "Центр промислових засобів індивідуального захисту" припинити використання в будь-який спосіб комерційного (фірмового) найменування позивача, яким є абревіатура «PROMSIZ». В цій частині слід прийняти нове рішення про відмову з задоволенні вказаної позовної вимоги. Порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли призвести до скасування оскаржуваного рішення у даній справі в іншій частині (крім розподілу судових витрат), судовою колегією не встановлено. А тому в решті оскаржуване судове рішення слід залишити без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою господарського суду міста Києва від 28.05.2014 у справі № 910/20889/13 було призначено судову експертизу об'єктів інтелектуальної власності, а витрати по проведенню даної експертизи покладено на позивача.

За надані послуги по проведенню експертизи, Науково-дослідним центром судової експертизи з питань інтелектуальної власності був виставлений рахунок-фактура № 86 від 07.07.2014 на суму 11 808, 00 грн.

Позивач в повному обсязі оплатив наданий Науково-дослідним центром судової експертизи з питань інтелектуальної власності рахунок, що підтверджується платіжним дорученням № 10336 від 08.07.2014 р. на загальну суму 11 808, 00 грн.

Крім того, ухвалою господарського суду міста Києва від 12.09.2014 у справі № 910/20889/13 було призначено додаткову судову експертизу об'єктів інтелектуальної власності, а витрати по проведенню даної експертизи покладено на позивача.

За надані послуги по проведенню додаткової експертизи, Науково-дослідним центром судової експертизи з питань інтелектуальної власності був виставлений рахунок-фактура № 154 від 30.10.2014 на суму 4 132, 80 грн.

Позивач в повному обсязі оплатив наданий Науково-дослідним центром судової експертизи з питань інтелектуальної власності рахунок, що підтверджується платіжним дорученням № 11824 від 13.11.2014 на загальну суму 4 132, 80 грн.

Згідно з ч. ч.1, 3, 4 ст. 49 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Стороні, на користь якої відбулося рішення, господарський суд відшкодовує судовий збір за рахунок другої сторони і в тому разі, коли друга сторона звільнена від сплати судового збору. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 2 статті 49 ГПК України встановлено, що якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору.

Зазначена норма виступає процесуальною санкцією, яка застосовується господарським судом незалежно від того, чи заявлялося відповідне клопотання заінтересованою стороною.

За таких обставин, судова колегія дійшла висновку, що витрати позивача на проведення судової експертизи у розмірі 15 940,80 грн., відповідно до ст. 49 ГПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача в повному обсязі, оскільки на вирішення як первинної, так і додаткової судових експертиз об'єктів інтелектуальної власності були поставлені питання, що входять до предмету доказування у даній справі за позовною вимогою про зобов'язання відповідача припинити використання спірних комерційних (фірмових) найменувань позивача, а ця частина позову задоволена судом.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати, понесені позивачем за подачу позовної заяви, покладаються на сторони пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 49, 99, 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Центр промислових засобів індивідуального захисту" частково задовольнити.

2. Рішення господарського суду м. Києва від 18.05.2015 у справі № 910/20889/13 скасувати в частині зобов'язання ТОВ "Центр промислових засобів індивідуального захисту" припинити використання в будь-який спосіб комерційного (фірмового) найменування ТОВ «Промислові засоби індивідуального захисту», яким є абревіатура «PROMSIZ».

3. В цій частині прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в частині зобов'язання ТОВ "Центр промислових засобів індивідуального захисту" припинити використання в будь-який спосіб комерційного (фірмового) найменування ТОВ «Промислові засоби індивідуального захисту», яким є абревіатура «PROMSIZ».

4. Змінити та доповнити резолютивну частину рішення господарського суду м. Києва від 18.05.2015 у справі № 910/20889/13 щодо розподілу судових витрат, виклавши її в наступній редакції:

«Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Центр промислових засобів індивідуального захисту» (03115 м. Київ, вул. М. Котельникова, 1, кв. 42, ідентифікаційний код 38440953) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Промислові засоби індивідуального захисту» (08298, Київська обл., м. Ірпінь, смт. Коцюбинське, вул. Пономарьова, 32, ідентифікаційний код 25585987) суму судового збору у розмірі 1 147 (одна тисяча сто сорок сім) грн. 00 коп. та суму витрат на оплату судових експертиз у розмірі 15 940 (п'ятнадцять тисяч дев'ятсот сорок) грн. 80 коп.»

5. В решті рішення господарського суду м. Києва від 18.05.2015 у справі № 910/20889/13 залишити без змін.

6. Доручити господарському суду м. Києва видати накази із врахуванням даної постанови.

7. Матеріали справи № 910/20889/13 повернути до господарського суду м. Києва.

Постанову Київського апеляційного господарського суду може бути оскаржено протягом 20 днів до Вищого господарського суду України у порядку, передбаченому ГПК України.

Повний текст постанови підписаний: 21.09.2015.

Головуючий суддя М.Л. Доманська

Судді В.В. Шипко

Л.Л. Гарник