ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2015 року Справа № 912/2111/15

За позовом: Приватного акціонерного товариства «Креатив»

25014, м.Кіровоград, пр. Промисловий, 19, р/р 437 в Філії ПАТ «Укрексімбанк» м.Кіровограда, МФО 323389,

Відповідач: Фермерське господарство «Південні лани»

57210, Миколаївська обл., Жовтневий р-н, смт. Воскресенське, вул. Кірова, 58, р/р 9 в ПАТ «ОСОБА_1 Аваль», МФО 380805,

про визнання недійсним договору поставки.

Суддя Смородінова О.Г.

ПРЕДСТАВНИКИ:

Від позивача: представник не зявився.

Від відповідача: представник не з'явився.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач 11.06.2015р. звернувся до господарського суду з позовом про визнання недійсним договору поставки №С14-00071 від 20.08.2014р.

Позовні вимоги ґрунтуються на підставі норм ст.ст. 11, 203, 207, 215, 509, 638 Цивільного кодексу України, ст.ст. 179, 180, 181, 207 Господарського кодексу України та мотивовані наступним:

1) при укладанні договору поставки у встановленому законодавством порядку не було погоджено предмету договору. Так, в сукупності п. 3.3 та п. 4.1 договору поставки сторонами не узгоджено предмет поставки, що є істотною умовою цього договору;

2) відповідно до чинного законодавства спірний договір поставки зі сторони покупця повинен був підписати генеральний директор ПрАТ «Креатив», або уповноважена особа на підставі довіреності. Але всупереч вимогам чинного законодавства України (ч.1 ст. 181 ГК України, ч.2 ст. 207 ЦК України) договір поставки підписаний представником ОСОБА_2. Який діяв на підставі довіреності №1347-12/к від 05.09.2013р. При цьому позивач зазначає, що довіреність №1347-12/к від 05.09.2013р. приватним акціонерним товариством «Креатив» ОСОБА_2 на вчинення правочинів, в тому числі і на укладання (підписання) від імені ПрАТ «Креатив» будь-яких договорів (правочинів) з ФГ «Південні лани» - не видавалась. Отже, ОСОБА_2 не мав відповідних повноважень на укладання та підписання договору поставки від імені ПрАТ «Креатив», тобто не мав необхідного обсягу цивільної дієздатності для вчинення правочину. Хто виконав цей підпис ПрАТ «Креатив» - не відомо.

Додатково позивач інформував суд про розгляд справи №912/1358/15 в Господарському суді Кіровоградської області за позовом ФГ «Південні лани» до ПрАТ «Креатив» про стягнення заборгованості за договором «С14-00071 від 20.08.2014р.

Відповідач в своїх письмових запереченнях (б/н від 13.08.2015р., вх. №14998/15) просить суд відмовити позивачу в задоволенні позову, мотивуючи таким:

по-перше, на виконання оспорюваного договору продавець здійснив поставку товару загальною кількістю 542,210 тон на загальну суму 2383383,99 грн., що підтверджується накладними, рахунками-фактурами, покупцем же оплата за поставлений товар була здійснена частково лише на суму 450000,0 грн., що підтверджується платіжними дорученнями та банківськими виписками. Листом №135-12/кр від 10.02.2015р. ПрАТ «Креатив» підтвердив наявність заборгованості за договором поставки №С14-00071 від 20.08.2014р., але борг не сплатив;

по-друге, у відповідності до вимог ст. 638 Цивільного кодексу України та ст.180 Господарського кодексу України, у пункті 4.1 договору сторони погодили, що кількість товару 500 тон + 10% (за вибором покупця), ціна товару за тонну 4400,0 грн., орієнтовна сума договору 2 200 000,0 грн. Отже доводи позивача про відсутність досягнення згоди з істотних умов договору не знаходять свого підтвердження;

по-третє, згідно з приписами ч.1 ст. 241 Цивільного кодексу України, про схвалення позивачем спірного договору свідчать первинні документи на виконання цього договору.

Ухвалою Господарського суду Кіровоградської області від 15.07.2015р. матеріали справи № 912/2111/15 на підставі ст.ст. 15,17,86 ГПК України були передані за підсудністю до Господарського суду Миколаївської області.

20.07.2015р. справа № 912/2111/15 надійшла до Господарського суду Миколаївської області та 21.07.2015р. була прийнята ухвалою суду до провадження суддею Смородіновою О.Г. Цією ж ухвалою розгляд справи був призначений на 13.08.2015р.

12.08.2015р. від позивача до суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи для необхідності подання до суду додаткових матеріалів.

13.08.2015р. господарським судом було проведено судове засідання за участю представника відповідача за результатами якого винесено ухвалу про продовження строку розгляду спору та відкладення розгляду справи на 22.09.2015р.

21.09.2015р. від позивача до суду надійшли: клопотання про призначення експертизи та клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, а також письмові пояснення стосовно призначення на посаду в ПрАТ «Креатив» ОСОБА_2 та ведення на підприємстві журналу реєстрації виданих довіреностей.

22.09.2015р. відповідач надав суду додаток до заперечення на позовну заяву про визнання недійсним договору поставки №С14-00071 від 20.08.2014р.

22.09.2015р. за результатами розгляду справи суд, на підставі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, оголосив вступну та резолютивну частини рішення.

Ознайомившись з матеріалами справи, вислухавши представника відповідача, дослідивши докази у їх сукупності, господарський суд, -

встановив:

20 серпня 2014 року за №С14-00071 між приватним акціонерним товариством «Креатив», як покупцем, та фермерським господарством «Південні лани», як продавцем, був укладений договір поставки, відповідно до умов якого продавець зобовязався поставити і передати у власність покупця, а покупець зобовязався прийняти та оплатити товар (насіння соняшнику урожаю 2014 року) на умовах даного договору (п.1.1).

За умовами пункту 9.1 договору, він набирає силу з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання всіх умов, передбачених даним договором.

Предметом спору у даній справі є визнання недійсним договору поставки №С14-00071 від 20.08.2014р. з тих підстав, що, по-перше, сторонами не було погоджено предмету договору, по-друге, договір підписано зі сторони позивача особою, яка не мала відповідних повноважень на укладання цього договору, оскільки відповідна довіреність цій особі не видавалась.

Дослідивши надані суду докази, та проаналізувавши їх у відповідності до вимог ст. 43 ГПК України, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заявлених вимог виходячи з наступного:

Договір, що оспорюється позивачем, за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Загальні положення про купівлюпродаж визначені главою 54 Цивільного кодексу України.

У відповідності до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Отже, з огляду на наведені норми чинного законодавства істотними умовами договору поставки є предмет поставки (товар), строк поставки, кількість і ціна товару.

Дослідивши умови спірного договору, зокрема пунктів 1.1, 2.1, 3.1, 3.2, 3.3, 3.5, розділу 4, пункту 5.1, суд дійшов висновку про те, що даним правочином погоджені всі істотні умови договору поставки.

Підстави недійсності правочину встановлені статтею 215 Цивільного кодексу України.

Згідно цієї статті підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частина друга статті 203 Цивільного кодексу України встановлює, що особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Відповідно до п.3.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. №11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними», у господарських відносинах правочин (договір), як правило, вчиняється шляхом складання документа (документів), що визначає (визначають) його зміст і підписується безпосередньо особою, від імені якої він вчинений, або іншою особою, яка діє в силу повноважень, заснованих, зокрема, на законі, довіреності, установчих документах. Для вчинення правочинів органи юридичної особи не потребують довіреності, якщо вони діють у межах повноважень, наданих їм законом, іншим нормативно-правовим актом або установчими документами.

З матеріалів справи вбачається, що договір поставки №С14-00071 від 20.08.2014р. з боку позивача був підписаний представником ОСОБА_2, який діяв на підставі довіреності №1347-12/к від 05 вересня 2013 року. Підпис цього представника завірений печаткою товариства «Креатив».

Відповідно до змісту статей 237, 246 Цивільного кодексу України, представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Не є представником особа, яка хоч і діє в чужих інтересах, але від власного імені, а також особа, уповноважена на ведення переговорів щодо можливих у майбутньому правочинів.

Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Довіреність від імені юридичної особи видається її органом або іншою особою, уповноваженою на це її установчими документами.

За письмовим повідомленням позивача журнал реєстрації виданих довіреностей (за 2013 рік) на товаристві відсутній, тобто політикою товариства не передбачено ведення такого журналу (лист №251-10 від 16.09.2015р.).

За правилами статті 92 Цивільного кодексу України юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та законом.

У випадках, встановлених законом, юридична особа може набувати цивільних прав та обов'язків і здійснювати їх через своїх учасників.

Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

Це положення є гарантією стабільності майнового обороту і загально прийнятим стандартом у світовій практиці.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази обізнаності відповідача щодо відсутності у особи, яка підписала оспорюваний договір, повноважень на його підписання.

При розгляді даної справи судом також встановлено, що спірний договір поставки було підписано без протоколу розбіжностей; заперечень щодо невідповідності умов договору чинному законодавству не наведено; підписання спірного договору за викладеними в ньому умовами здійснювалося за вільним вибором сторін, що свідчить про досягнення сторонами згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до статті 241 Цивільного кодексу України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обовязки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення, зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.

Обставини справи свідчать про безперечне і безсумнівне схвалення позивачем договору поставки №С14-00071 від 20.08.2014р.

Договір прийнятий позивачем до виконання, продукція за договором поставки №С14-00071 від 20.08.2014р. одержана юридичною особою ПрАТ «Креатив», про що свідчать видаткові накладні №РН-057 від 20.08.2014р., №РН-058 від 22.08.2014р., №РН-059 від 23.08.2014р., №РН-060 від 24.08.2014р., №РН-061 від 25.08.2014р. та довіреність №4686 від 20.08.2014р. на отримання товарно-матеріальних цінностей, видана ПАТ «Креатив», а також товарно-транспортні накладні №0004220 від 20.08.2014р., №0004221 від 20.08.2014р., №0003632 від 20.08.2014р., №0009252 від 22.08.2014р., №0004201 від 22.08.2014р., №0008218 від 22.08.2014р., №0004223 від 22.08.2014р., №0009255 від 23.08.2014р., №0009254 від 23.08.2014р., №0003216 від 23.08.2014р., №0004203 від 23.08.2014р., №0009253 від 23.08.2014р., №0003225 від 24.08.2014р., №0009256 від 24.08.2014р., №0003222 від 25.08.2014р., №0009257 від 25.08.2014р., №0009258 від 25.08.2014р.

Копії вказаних документів суду були надані відповідачем.

З наданих копій товарно-транспортних накладних вбачається, що дати фактичної поставки збігаються з датами отримання товару за видатковими накладними, та на товарно-транспортних накладних міститься відбиток печатки як ФГ «Південні лани», так і ПрАТ «Креатив» із зазначенням ваги брутто та нетто поставленого товару.

Окрім цього, позивач за договором поставки №С14-00071 від 20.08.2014р. частково оплатив отриманий товар, про що свідчать платіжні доручення №5334 від 18.12.2014р. на суму 300 000,0 грн. та №234 від 06.02.2015р. на суму 150 000,0 грн. та банківські виписки за період 06.02.2015р. та 18.12.2014р. про зарахування коштів в сумі 300 000,0 грн. та 150 000,0 грн. на рахунок відповідача.

Також в матеріалах справи міститься копія листа ПрАТ «Креатив» від 10.02.2015р. №135-12/кр про визнання наявної за договором поставки №С14-00071 від 20.08.2014р. заборгованості в сумі 1 933 383,99 грн.

Такі дії позивача доводять, що він діяв свідомо виконуючи умови договору поставки №С14-00071 від 20.08.2014р.

За приписами ч. 1 ст. 32 та ст. 33 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Позивач не надав суду належних доказів спростування наведених обставин.

У звязку з чим, суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання договору поставки №С14-00071 від 20.08.2015р. недійсним.

Щодо заявлених 21.09.2015р. позивачем письмових клопотань по даній справі, господарський суд вважає за необхідне зазначити наступне:

1) клопотання позивача (вх. №17428/15), яке надійшло до господарського суду 21.09.2015р.) про забезпечення проведення судового засідання у справі №912/2111/15, що призначено на 22.09.2015р. у режимі відеоконференції не підлягає задоволенню, оскільки за правилами абз.2 ст. 741 Господарського процесуального кодексу України таке клопотання може бути подано стороною не пізніше як за сім днів до дня проведення судового засідання, в якому відбуватиметься така участь.

2) клопотання позивача (вх. №17424/15) про призначення по справі почеркознавчої експертизи також задоволенню не підлягає з причин його недоведеності та необґрунтованості, виходячи з підстав, заявлених позивачем в обґрунтування обставин щодо визнання правочину недійсним.

Так, однією з підстав визнання недійсним спірного договору поставки №С14-00071 від 20.08.2014р. позивачем зазначено саме підписання цього договору гр. ОСОБА_2, який не мав достатнього обсягу цивільної дієздатності. При цьому позивачем не оспорювався факт підписання спірного договору саме ОСОБА_2

У клопотанні ж про призначення судової почеркознавчої експертизи позивач висловлює сумніви щодо виконання підпису на договорі саме ОСОБА_2, зазначаючи, що «договір уповноваженою особою ПрАТ «Креатив» ОСОБА_2 підписаний не був. Хто саме підписав договір ПрАТ «Креатив» не відомо.» (лист №250-10 від 16.09.2015р.).

Враховуючи вищевикладене, позивач просить суд призначити експертизу для дослідження обставин, що є фактично зміною підстав позову (замість підписання договору особою, не уповноваженою на таке підписання підписання договору невідомою особою).

Відповідно ж до приписів ч. 4 ст. 22 ГПК України, позивач не скористався наданим йому процесуальним правом та до початку розгляду господарським судом справи по суті не надав письмової заяви про зміну предмету або підстав позову.

Виходячи з вищенаведених досліджень, господарський суд вважає за необхідне зазначити, що такі дії позивача (звернення до суду із позовом про визнання недійсним договору поставки №С14-00071 від 20.08.2014р.) свідчать про зловживання останнім своїми процесуальними правами з метою уникнення відповідальності за невиконаними зобовязаннями, а саме відмовою оплачувати залишок заборгованості за належним чином отриманий товар.

Отже, враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 32, 33, 43, 44, 49, 75, 82, 821, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Клопотання позивача №250-10 від 16.09.2015р. (вх. №17424/15) та б/н від 14.09.2015р. (вх. №17428/15) залишити без задоволення.

2. В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

У разі подання апеляційної скарги, або внесення апеляційного подання рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційною інстанцією.

Повне рішення складено 25 вересня 2015 року.

Суддя О.Г.Смородінова