РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.09.2015Справа №910/19294/15

За позовом Первинної організації профспілки трудящих металургійної і гірничодобувної промисловості України Публічного акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат"

до Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит"

про стягнення 1 131 782,15 грн.

Суддя Пукшин Л.Г.

Представники:

від позивача: Тканов Ю.В. - представник за довіреністю від 17.08.15

від відповідача: не з'явились

В судовому засіданні 23.09.2015 в порядку ст. 85 ГПК України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані позовні вимоги Первинної організації профспілки трудящих металургійної і гірничодобувної промисловості України Публічного акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат" про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" 1 131782,15 грн. заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що між сторонами було укладено договір банківського вкладу "Класичний плюс" № 1 від 12.02.2014 на підставі якого позивач зобов'язався надати відповідачу суму грошових коштів у тимчасове користування на умовах терміновості, платності та зворотності, а відповідач зобов'язався виплатити таку суму та проценти, нараховані не неї. За доводами позивача, Первинна організація профспілки трудящих металургійної і гірничодобувної промисловості України Публічного акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат" на виконання умов договору надала відповідачу грошові кошти в сумі 1 000 000,00 грн. Проте, відповідач в порушення умов договору у встановлений строк суму вкладу не повернув та нараховані на неї проценти не виплатив, у зв'язку з чим позивач просить стягнути з від відповідача 1 000 000,00 грн - суми вкладу, 57 589,04 грн - процентів по вкладу за період дії договору, 41 424,65 грн - процентів по вкладу за період після закінчення дії договору, 5178,08 грн - 3% річних та 27 590,38 грн - інфляційних втрат.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.07.2015 за вказаним позовом порушено провадження у справі № 910/19294/15, призначено розгляд справи у судовому засіданні на 19.08.2015.

14.08.2015 до господарського суду надійшло клопотання відповідача про відкладення розгляду справи у зв'язку з неможливістю забезпечити явку уповноваженого представника в судове засідання.

У судове засідання, призначене на 19.08.2015, з'явився представник позивача, який на виконання вимог ухвали суду подав через канцелярію суду документи, що були долучені до матеріалів справи. Щодо клопотання про відкладення розгляду справи представник позивача не заперечував.

Ухвалою суду від 19.08.2015 розгляд справи було відкладено до 23.09.2015.

У судовому засіданні 23.09.2015 представник позивача підтримав заяву про зміну розміру позовних вимог, відповідно до якої просить суд стягнути з відповідача суму вкладного траншу та несплачених відсотків у розмірі 1 057 589,04 грн, відсотки за користування коштами у розмірі 53,15 грн, 3% річних у розмірі 11 039,49 грн та інфляційні втрати у розмірі 8 143,97 грн.

Відповідно до п.17 Листа Вищого господарського суду від 20.10.2006, № 01-8/2351 «Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2005 році та в I півріччі 2006 року» відповідно до частини четвертої статті 22 ГПК позивач вправі до прийняття рішення у справі, зокрема, зменшити розмір позовних вимог. Під зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти зміну (у бік зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, в тому числі ціни позову.

Згідно з частиною третьою статті 55 ГПК ціну позову вказує позивач.

Отже, у разі збільшення позовних вимог, якщо його прийнято господарським судом, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір.

Судом встановлено, що вказана заява позивача подана із дотриманням норм ст. 22 ГПК України, а тому приймається судом до розгляду, а відтак має місце нова ціна прозову.

Відповідач не забезпечив явку уповноваженого представника у судове засідання, вимоги ухвали суду не виконав, про час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №265, з якого вбачається, що відповідач отримав ухвалу суду 25.08.2015. Клопотання про відкладення від відповідача не надходило.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на те, що неявка представника відповідача не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив:

12 лютого 2014 між Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - Банк, відповідач) та Первинною організацією профспілки трудящих металургійної і гірничодобувної промисловості України Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (далі - Клієнт, позивач) було укладено Договір банківського вкладу «Класичний плюс» № 1 (далі - Договір), відповідно до якого Клієнт надає Банку суму грошових коштів (далі - Вклад) у тимчасове користування на умовах терміновості, платності та зворотності, а Банк виплачує Клієнту таку суму та виплачує проценти, нараховані на неї (пункт 1.1 Договору).

Пунктом 1.2 Договору передбачено, що Вклад складається з вкладних траншів, що розміщені Клієнтом згідно з умовами цього Договору. Вкладний транш є сумою грошових коштів, що переказана Клієнтом на вкладний рахунок в порядку та на умовах, передбачених цим Договором та додатками, укладеними в рамках цього Договору, і які є його невід'ємною частиною (далі - Додатки).

У пункті 1.4 Договору сторони погодили, що Договір діє до 12.02.2019. Внесення коштів на вкладний (депозитний) рахунок відбувається протягом строку дії цього Договору.

Відповідно до пункту 1.5 Договору зазначено, що в Додатках, які укладаються сторонами на підставі цього Договору, визначаються наступні умови: номер транзитного рахунку, який відкривається Клієнту для розміщення Вкладного траншу; сума коштів, які перераховуються на вкладний рахунок (сума Вкладного траншу); строк, на який розміщується Вкладний транш; процентна ставка, яка нараховується на Вкладний транш та розмір ставки у разі дострокового витребування Вкладеного траншу за ініціативою Клієнта; термін виплати процентів; інші умови. Для обліку Вкладу Банк відкриває Клієнту вкладний рахунок № 901 у Криворізькій філії АТ "Банк "Фінанси та Кредит". Перерахування Вкладного траншу на вкладний рахунок здійснюється Клієнтом зі свого поточного рахунку через транзитний рахунок, що вказаний у відповідному Додатку.

Згідно п. 2.2 Договору проценти за коштами Клієнта в національній валюті України нараховуються за методом факт/факт (фактична кількість днів у місяці і році), проценти за Договором нараховуються лише на залишок грошових коштів на вкладному рахунку. Нараховані проценти не збільшують розмір вкладу.

Положеннями п. 2.3 Договору визначено, що нарахування процентів за Вкладом проводяться від дня, наступного за днем надходження Вкладного траншу у Банк, до дня, який передує його поверненню Клієнту або списанню з рахунка Клієнта, відповідно до строку Вкладного траншу, що вказаний у відповідному Додатку.

Порядок виплати процентів обумовлюється Сторонами в Додатку, який є невід'ємною частиною цього Договору (п. 2.4 Договору)

Відповідно до п. 3.1 Договору при закінченні строку розміщення Вкладного траншу повернення Вкладного траншу здійснюється Банком шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Клієнта, що вказаний в розділі 7 цього Договору. Повернення Вкладного траншу може бути здійснено також на інший поточний рахунок Клієнта, що вказаний в листі Клієнта про повернення коштів.

Згідно п. 3.2. Договору при настанні терміну, вказаного в п. 1.4. цього Договору, строк дії Договору може бути продовжений за згодою Сторін шляхом укладання відповідного договору.

Після закінчення строків надання Вкладних траншів, що обумовлюються сторонами в Додатках та є невід'ємною частиною цього Договору, Банк зобов'язаний повернути суму Вкладних траншів на умовах, зазначених в Договорі та у Додатках до цього Договору (п. 4.2 Договору).

Положеннями п. 5.2 Договору сторони погодили, що Клієнт має право на дострокове повернення кожного Вкладного траншу. Дата, після якої можливе дострокове повернення кожного Вкладного траншу, вказується у відповідному Додатку до цього договору. При цьому дострокове повернення кожного Вкладного траншу здійснюється повністю, часткове повернення кожного Вкладного траншу не допускається. Клієнт зобов'язаний надати Банку письмову вимогу щодо дострокового повернення Вкладного траншу не пізніше, ніж за один банківський день до дати дострокового повернення. У разі дострокового повернення Вкладного траншу перерахунок нарахованих процентів не здійснюється. Дострокове повернення Вкладного траншу до Дати, після якої можливе дострокове повернення траншу можливе лише за згодою сторін.

Відповідно до п. 6.2 Договору цей Договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін, і діє до повного виконання Сторонами своїх зобов'язань.

У межах даного Договору між Клієнтом (позивачем) та Банком (відповідачем) було укладено Додаток № 1-4 від 13.11.2014 до Договору, відповідно до п. 1 якого сторони погодили, що для розміщення вкладного траншу у Банку, Клієнт не пізніше 13.11.2014 здійснює перерахування грошових коштів зі свого поточного рахунку через транзитний рахунок № 9004 у Криворізькій філії АТ "Банк "Фінанси та Кредит" на вкладний рахунок у Банку № 901 у розмірі 1000000,00 грн..

Відповідно до п. 2 Додатку № 1-4 від 13.11.2014 до Договору сума грошових коштів, вказаних в п. 1 цього Додатку, надана Клієнтом Банку на строк до 18.05.2015.

Згідно п. 3 Додатку № 1-4 від 13.11.2014 до Договору сторони дійшли згоди, що дострокове повернення за ініціативою Клієнта суми Вкладного траншу відповідно до п. 5.2 Договору, можливе не раніше 13.02.2015.

За цим Вкладним траншем в період з 14.11.2014 по 12.02.2015 включно Банком нараховуються проценти виходячи із процентної ставки у розмірі 24% річних, а в період з 13.02.2015 по 17.05.2015 включно проценти нараховуються виходячи із процентної ставки у розмірі 0,01% річних (п. 4 Додатку № 1-4 від 13.11.2014 до Договору).

Згідно п. 5 Додатку № 1-4 від 13.11.2014 до Договору виплата Клієнту нарахованих процентів здійснюється Банком при поверненні Вкладу. Нараховані Банком проценти не збільшують суму Вкладу.

Додатковою угодою № 1-4/1 від 13.02.2015 до Договору сторони погодили викласти п. 3 Додатку № 1-4 від 13.11.2014 до Договору в наступній редакції: "Сторони дійшли згоди, що дострокове повернення за ініціативою Клієнта суми Вкладного траншу відповідно до п. 5.2 Договору, можливе не раніше 13.03.2015".

Додатковою угодою № 1-4/1 від 13.02.2015 до Договору сторони погодили викласти п. 4 Додатку № 1-4 від 13.11.2014 до Договору в наступній редакції: "За цим Вкладним траншем в період з 14.02.2015 по 12.03.2015 включно Банком нараховуються проценти виходячи із процентної ставки у розмірі 24,0% річних, а в період з 13.03.2015 по 18.11.2015 включно проценти нараховуються виходячи із процентної ставки у розмірі 0,01% річних".

На виконання умов Договору Позивач перерахував на вкладний рахунок у Банку грошові кошти у сумі 1000000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 13..1.2014 № 946.

Скориставшись, передбаченим п. 5.2 Договору, правом вимоги дострокового повернення суми Вкладного траншу, Позивач надіслав Відповідачу лист від 18.03.2015 № 5327/365, яким вимагав повернути Вкладний транш в повному обсязі в сумі 1 000 000,00 грн., а також виплатити нараховані проценти в сумі 57 589,04 грн.

Вказану кореспонденцію Відповідач отримав 25.03.2015, про що свідчить підпис представника Відповідача на повідомленні про вручення поштового відправлення від 19.03.2015 № 222.

Разом з тим, Відповідач вимоги Позивача викладені у вищевказаному листі не виконав, відповіді не надіслав. З огляду на зазначене, за Відповідачем рахується заборгованість з повернення суми Вкладного траншу в розмірі 1 000 000,00 грн., та з виплати процентів, нарахованих за період з 14.11.2014 по 12.02.2015, на суму вкладу, в загальному розмірі 57 589,04 грн.

Позивач повторно надіслав на адресу Відповідача лист № 5327/397 від 14.04.2015, № 5327/450 від 06.07.2015 та № 5327/458 від 13.07.2015, якими вимагав повернути суму Вкладу в розмірі 1000000,00 грн. та виплатити проценти, нараховані на суму Вкладу в розмірі 57589,04 грн.

Проте, відповідач свої зобов'язання за Договором не виконав, відповіді не надіслав, у зв'язку з чим позивач звернувся з даним позовом до суду про стягнення з відповідача 1 000 000,00 грн. суми вкладу (основний борг) та 57 589,04 грн. процентів по вкладу за період з 14.11.2014 по 12.02.2015

Відповідно до частини 1 статті 1058 Цивільного кодексу України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Приписами ст. 1060 ЦК України встановлено, що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення.

Згідно з п. 1 ст. 1061 Цивільного кодексу України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу.

За договором банківського вкладу, незалежно від його, виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно приписів статей 525, 526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Проте, всупереч згаданих приписів закону, положень укладеного між сторонами договору, відповідач своїх зобов'язань щодо повернення суми Вкладного траншу, сплати процентів, нарахованих за період з 14.11.2014 по 12.02.2015 належним чином не виконав, у зв'язку з чим за ним на час розгляду справи рахується заборгованість з повернення суми Вкладного траншу в розмірі 1 000 000,00 грн. та зі сплати процентів, нарахованих на суму Вкладного траншу за період з 13.11.2014 по 12.02.2015 в сумі 57 589,04 грн. Доказів сплати зазначеної заборгованості відповідач суду не надав.

Згідно вимог ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення 1 000 000,00 грн. заборгованості з повернення суми Вкладного траншу та 57 589,04 грн. заборгованості по сплаті процентів, нарахованих на суму вкладу, за період з 13.11.2014 по 12.02.2015 є обґрунтованими, та документально підтвердженими.

Стосовно того, що станом на день вирішення спору ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» перебуває в процедурі виведення його з ринку та здійснення в ньому тимчасової адміністрації, розпочатої на виконання постанови Правління Національного банку України від 17 вересня 2015 р. № 612 «Про віднесення ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «БАНК «ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ» до категорії неплатоспроможних», (зазначена інформація відображена на офіційному сайті Фонду (http://www.fg.gov.uaта у розумінні статті 35 ГПК України є загальновідомою, і не потребує доказування), суд відзначає наступне.

Так, відповідно до рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 17 вересня 2015 р. № 171 «Про запровадження тимчасової адміністрації в АТ «БАНК «ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ» запроваджено тимчасову адміністрацію на три місяці з 18 вересня 2015 р. до 17 грудня 2015 р. включно, призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження тимчасового адміністратора АТ «БАНК «ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ».

За змістом частини 5 статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється, зокрема: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.

Тобто, в розумінні наведених положень законодавства та з огляду на рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 17.09.2015 р. №171 у період з 17.09.2015 по 7.12.2015 р. стосовно ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів чи примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно.

В той же час, підстави припинення зобов'язань визначені Главою 50 Цивільного кодексу України, а ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" не є підставою для припинення цивільних зобов'язань, а лише встановлює певні особливості виконання таких зобов'язань.

Норма закону про не здійснення задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку з огляду на поняття задоволення (фактичне одержання управленою стороною від боржника предмету зобов'язання) не є підставою для відмови у задоволенні відповідного позову, оскільки судове рішення є лише способом захисту порушених прав та безпосередньо не призводить до задоволення вимоги кредитора (позивача), оскільки таке задоволення відбувається внаслідок виконання такого рішення (добровільно чи примусово).

Умови і порядок виконання рішень судів в примусовому порядку у разі невиконання їх у добровільному порядку визначені Законом України «Про виконавче провадження».

Внаслідок внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо запобігання негативному впливу на стабільність банківської системи", який набрав чинності 11.07.2014 р., пункт 9 частини 1 статті 37 Закону України "Про виконавче провадження" передбачає, що підлягають обов'язковому зупиненню виконавчі провадження у випадку тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку або ліквідації банку відповідно до Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Тобто, із системного аналізу пунктів 1, 2 ч. 5 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" та пункту 9 частини 1 статті 37 Закону України "Про виконавче провадження" вбачається, що забезпечення механізму заборони задоволення вимог кредиторів та/або примусового стягнення коштів, звернення стягнення на майно банку забезпечується шляхом обов'язкового зупинення виконавчого провадження, відкритого на підставі виданого судом виконавчого документа.

За змістом ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до ст. 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. Делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються. Юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Законом України №475/97 від 17.07.1997 р. ратифіковано Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 р. (надалі "Конвенція") та Перший протокол до Конвенції, а відтак в силу ст. 9 Конституції України вони є частиною національного законодавства України.

Статтею 6 Конвенції встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Наведене дає підстави для висновку, що Закон України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" не є перешкодою для розгляду судом відповідного позову та у випадку встановлення порушення прав позивача - його задоволення.

В іншому ж випадку (відмови у задоволенні позову внаслідок тимчасової адміністрації банку-відповідача) будуть порушені конституційні права особи на судовий захист, адже після усунення такої обставини, відповідна особа буде позбавлена права на повторне звернення до суду із відповідним позовом, а припинення тимчасової адміністрації не буде новою підставою позову, оскільки в первісному позові позивач на таку обставину не посилається. Крім того, права особи на судовий захист не можна буде відновити з дотриманням визначеної ст. 112 Господарського процесуального кодексу України процедури, адже такі підстави не будуть відповідати правовій природі нововиявлених обставин.

За таких обставин, позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача суми Вкладного траншу в розмірі 1 000 000,00 грн та суми відсотків у розмірі 57 589,04 грн підлягають задоволенню.

Позивачем також заявлені позовні вимоги про стягнення з відповідача відсотків за користування коштів у розмірі 53,15 грн нараховані за період з 13.03.2015 по 22.09.2015, виходячи із розміру процентної ставки, визначеної додатковою угодою № 1-4/1, у розмірі 0,01 % річних.

Відповідно до п. 6 ст. 1061 Цивільного кодексу України проценти на банківський вклад виплачуються вкладникові на його вимогу зі спливом кожного кварталу окремо від суми вкладу, а невитребувані у цей строк проценти збільшують суму вкладу, на яку нараховуються проценти, якщо інше не встановлено договором банківського вкладу. У разі повернення вкладу виплачуються усі нараховані до цього моменту проценти.

Згідно з п. 3 ст. 1058 Цивільного кодексу України до відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.

Відповідно до ст. 1070 Цивільного кодексу України за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, банк сплачує проценти, сума яких зараховується на рахунок, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка або законом.

Сума процентів зараховується на рахунок клієнта у строки, встановлені договором, а якщо такі строки не встановлені договором, - зі спливом кожного кварталу.

Проценти, передбачені частиною першою цієї статті, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором, - у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу.

Таким чином, вимога Позивача про стягнення процентів за Вкладним траншем за період з 13.03.2015 по 22.09.2015 підлягає задоволенню в сумі 53,15 грн за ґрунтовним розрахунком позивача, з яким погоджується суд.

Враховуючи те, що Відповідач порушив строки виконання грошового зобов'язання щодо повернення суми Вкладного траншу та процентів, нарахованих за період, Позивач просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати у розмірі 8 143,97 грн та 3% річних у розмірі 11 039,49 грн.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Здійснений позивачем розрахунок 3% річних відповідає вимогам законодавства та обставинам справи, а тому вимоги позивача про стягнення 11 039,49 грн - 3% річних підлягають задоволенню.

Судом здійснено перерахунок розміру інфляційних нарахувань, що підлягають стягненню з відповідача, у зв'язку з чим суд зазначає наступне.

Положення ст. 625 ГПК України не передбачають можливості вибіркового обрання особою індексів інфляції за окремі періоди в межах заявленого періоду за який нараховуються інфляційній, а тому мають враховуватися всі індекси інфляції (в т.ч. з від'ємним значенням). Аналогічні висновки містяться в постановах Вищого господарського суду України від 27.01.2011 р. у справі №37/345 та від 28.02.2011 р. у справі №37/340.

Із поданого розрахунку вбачається, що позивачем неправомірно не враховані індекси інфляції, які мають від'ємне значення, а тому з урахуванням викладеного за перерахунком суду розмір інфляційної складової боргу становить від'ємне значення, отже вимога про стягнення індексу інфляції в сумі 8 143,97 грн. задоволенню не підлягає.

З огляду на зазначене та враховуючи, що борг відповідача з повернення Вкладного траншу та нарахованих процентів перед позивачем прострочений, на час прийняття рішення не погашений, його розмір підтверджується наявними матеріалами справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 1000000,00 грн. - заборгованості з повернення Вкладного траншу, 57 589,04 грн. - процентів за вкладним траншем, 53,15 грн. процентів за Вкладним траншем після закінчення дії договору, 4230,36 грн. 11 039,49 грн. 3% річних є доведеними, обґрунтованими, відповідачем не спростовані, а відтак підлягають задоволенню. В іншій частині позовних вимог суд відмовляє з огляду на їх безпідставність, недоведеність та необґрунтованість.

Судовий збір відповідно до положень статті 49 ГПК України покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні з позовом до суду позивачем було внесено судовий збір у розмірі 22 635,64 грн (ціна позову 1 131 782,15 грн), в процесі розгляду справи позивачем було зменшено розмір позовних вимог до 1 076 825,65 грн., які відповідно мають оплачуватись судовим збором в розмірі 21 536,52 грн.

Відповідно до ч.2 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» у разі якщо розмір позовних вимог збільшено або пред'явлено нові позовні вимоги, недоплачену суму судового збору необхідно сплатити до звернення до суду з відповідною заявою. У разі зменшення розміру позовних вимог питання щодо повернення суми судового збору вирішується відповідно до статті 7 цього Закону.

Стаття 7 Закону України «Про судовий збір» встановлює що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі: зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Таким чином різниця переплати позивачем судового збору при подачі позову становить суму у розмірі 1 099,12 грн (22 635,64 грн - 21 536,52 грн), яка підлягає поверненню позивачу з Державного бюджету України.

Враховуючи вищевикладене та керуючись статтями 32, 33, 43, 49, 75, 82-85 ГПК України, господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» (03141, м. Київ, вул. Артема, буд. 60, ідентифікаційний код 09807856) на користь Первинної організації профспілки трудящих металургійної і гірничодобувної промисловості України Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (50029, Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, вул. Симбірцева, буд. 1, ідентифікаційний код 26509391) 1 000 000 (один мільйон) грн 00 коп. - вкладного траншу, 57 589 (п'ятдесят сім тисяч п'ятсот вісімдесят дев'ять) грн 04 коп. - процентів за вкладним траншем, 53 (п'ятдесят три) грн 15 коп. - процентів за вкладним траншем після закінчення дії договору, 11 039 (одинадцять тисяч тридцять дев'ять) грн. 49 коп. - 3% річних та 21 373 (двадцять одну тисячу триста сімдесят три) грн. 64 коп. - витрат по сплаті судового з бору.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

4. Повернути Первинній організації профспілки трудящих металургійної і гірничодобувної промисловості України Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (50029, Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, вул. Симбірцева, буд. 1, ідентифікаційний код 26509391 )з Державного бюджету України судовий збір у розмірі 1 099 (одну тисячу дев'яносто дев'ять) грн 12 коп. перерахований платіжним дорученням № 544 від 20.07..2015 р., оригінал якого залишено в матеріалах справи.

5. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 28.09.2015 р.

Суддя Л.Г. Пукшин