ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.09.15 Справа№ 914/2792/15

Господарський суд Львівської області у складі судді Сухович Ю.О., при секретарі судових засідань ОСОБА_1Б., розглянувши матеріали справи

за позовом ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «ГАЛИЦЬКА КАБЕЛЬНА КОМПАНІЯ», м.Львів

до відповідача ОСОБА_2 з додатковою відповідальністю «ГАЛ-КАТ», м.Львів

про розірвання договору та зобовязання повернути майно.

За участю представників сторін:

від позивача ОСОБА_3 представник (довіреність №б/н від 26.06.2015р.);

від відповідача ОСОБА_4 представник (довіреність №б/н від 03.04.2015р.).

Права та обовязки сторін передбачені ст.ст.20, 22 ГПК України розяснено, заяви про відвід не поступали, клопотання про технічну фіксацію судового процесу не надходили. В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Суть спору: ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «ГАЛИЦЬКА КАБЕЛЬНА КОМПАНІЯ» на розгляд господарського суду Львівської області подано позов до ОСОБА_2 з додатковою відповідальністю «ГАЛ-КАТ», м.Львів про розірвання договору купівлі-продажу обладнання та зобовязання його повернути.

Ухвалою суду від 17.08.2015р. прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до судового розгляду на 31.08.2015р.

У судовому засіданні 31.08.2015р. було оголошено перерву до 21.09.2015р.

Представник клопотанням від 17.09.2015р. вих. №155 (вх.№ 39837/15 від 21.09.2015р.) долучив до матеріалів справи копії документів, які вимагались ухвалою суду від 17.08.2015р. Позовні вимоги підтримав повністю, просив позов задовольнити з підстав викладених у позовній заяві.

Представник відповідача клопотанням від 18.09.2015р. вих.№202 (вх.№39838/15 від 21.09.2015р.) долучив до матеріалів справи копію платіжного доручення №1260 від 05.08.2015р., завіреного банком на суму 2 000, 00 грн., копію банківської виписки від 05.08.2015р. до договору №15/2015 від 15.07.2015р. на суму 68 000,00 грн. та платіжне доручення №14034 від 21.09.2015р. на суму 40 000,00 грн. Проти позову заперечив з підстав викладених у відзиві на позовну заяву, у задоволенні позовних вимог просив відмовити.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив:

15.07.2015р. між ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «ГАЛИЦЬКА КАБЕЛЬНА КОМПАНІЯ» (продавець) та ОСОБА_2 з додатковою відповідальністю «ГАЛ-КАТ» (покупець) було укладено договір №15/2015 купівлі-продажу обладнання (надалі договір), за умовами якого продавець продає, а покупець зобовязується прийняти і оплатити обладнання на умовах визначених договором. Найменування, тип, модель, номер, визначені в додатку №1 та специфікації до договору (п.1.2.).

Згідно п.3.1. договору загальна вартість обладнання, що поставляється становить 1 053 510,00 гривень в тому числі ПДВ.

За умовами п.3.3. та 3.4. оплата за обладнання, здійснюється покупцем шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок продавця рівними частинами до 28.07.2015р. У випадку прострочення оплати товару покупець зобовязаний протягом 2-х календарних днів повернути обладнання продавцю.

Відповідно до п.4.4. та п.4.5. договору право власності на обладнання переходить від продавця до покупця в момент його фактичної передачі. Моментом фактичної передачі обладнання вважається дата підписання акту приймання-передачі обладнання.

Відповідно до акту приймання-передачі обладнання від 22.07.2015р. покупець прийняв, а продавець передав згідно договору обладнання, а саме: конвеєр ливарний Q=3200 кг. б/в- 3 шт., чушкоукладчик б/в- 3 шт., фрезерний верстат HAF 2 з логічною схемою б/в - 1 шт., мікроскоп МБС-9 б/в- 1 шт., верстат шліфполірувальний metasinex PT-252 б/в - 1 шт., ківш розливний Q=2т з електроприводом б/в - 3 шт., візок для транспортування ковшів з металом б/в - 3 шт., візок двухпередковий Q=5т б/в - 3 шт., аналізатор металів АРЛ 4460 б/в - 1 шт., прилад АРЛ-2460 спектроаналізатор б/в - 1 шт., пристрій для перемішування в металургійному ковші б/в- 1 шт., ківш розливний Q=5т б/в- 1 шт.

Відповідно до умов договору, відповідач зобов"язувався оплатити обладнання до 28.07.2015р.

31.07.2015р. позивач вручив відповідачу листа за вих.№28 з вимогою в термін до 04.08.2015р. повернути обладнання, оскільки оплата повністю проведене не була.

10.08.2015р. відповідач вручив позивачу відповідь на листа вих.№170/1 про те, що відповідачем здійснено часткову оплату по договору і на даний час відповідач перебуває у важкому фінансовому положенні, відтак просить продовжити строк виконання оплати по договору до 15.09.2015 року.

Посилаючись на ст.41 Конституції України, ст.ст.317, 321, 387, ч.2 ст.697 ЦК України позивач, у звязку з невиконанням відповідачем умов договору, просить розірвати укладений між сторонами договір та зобовязати повернути обладнання.

При прийнятті рішення суд виходить із наступного:

Згідно ст.11 Цивільного кодексу України, однією з підстав виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема є договори та інші правочини. Згідно ст.174 Господарського кодексу України однією з підстав виникнення господарського зобовязання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Згідно ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За умовами ст.629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

До відносин купівлі-продажу застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом.

Згідно ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Умовами п.3.4. укладеного між сторонами договору передбачено, що у випадку прострочення термінів оплати передбачених в п.3.3. договору, покупець зобовязаний повернути протягом двох календарних днів обладнання продавцю.

Відповідач здійснив оплату за обладнання частково, що підтверджується платіжним доручення №1260 від 05.08.2015р. на суму 2 000,00 грн., та банківською випискою на суму 68 000,00 грн.

31.07.2015р. позивач звернувся до відповідача з листом-вимогою вих.№28, в якому просив відповідача повернути обладнання до 04.08.2015 року у звязку з простроченням терміну оплати. Відповідачем було надано листа-відповідь вих.№ 170/1 в якому було зазначено, що у звязку з важким фінансовим становищем відповідач просить продовжити строк оплати до 15.09.2015р.

Слід зазначити, що відповідач, після порушення провадження у справі, оплатив ще 40 000,00 грн. згідно платіжного доручення №14034 від 21.09.2015р.

Факт передачі обладнання підтверджується актом приймання-передачі обладнання від 22.07.2015р., підписаним між продавцем та покупцем без зауважень та застережень.

Згідно ч. 1 ст.334 ЦК України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Умовами п.4.4. договору визначено, що право власності на обладнання переходить від продавця до покупця в момент його фактичної передачі.

Згідно п.4.5. договору моментом фактичної передачі обладнання, вважається дата підписання акту приймання-передачі.

Відтак, зважаючи на те, що 22.07.2015р. між сторонами підписано акт приймання-передачі обладнання, отже саме з цієї дати відповідач набув право власності на спірне обладнання.

Згідно ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Враховуючи вищенаведені норми, а також те, що відповідач, зважаючи на умови договору, є власником обладнання, позивач неправомірно ставить вимогу про його повернення.

Відповідно до ст.651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Згідно ч.1-ч.3 ст.652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона. У разі розірвання договору внаслідок істотної зміни обставин суд, на вимогу будь-якої із сторін, визначає наслідки розірвання договору виходячи з необхідності справедливого розподілу між сторонами витрат, понесених ними у зв'язку з виконанням цього договору.

Суд встановив, що обладнання по договору №15/2015 від 15.07.2015р. було передано відповідачу по акту приймання-передачі від 22.07.2015р. Оплата за обладнання згідно договору проведена частково, що підтверджується відповідними банківськими виписками та платіжними дорученнями, які знаходяться в матеріалах справи. Судом також було встановлено, що відповідач і надалі продовжує здійснювати оплату позивачу по договору, що підтверджується наступним платіжним дорученням №14034 від 21.09.2015р. на суму 40 000, 00 грн.

Зважаючи на те, що позивач всупереч положень ст.33 ГПК України не довів наявності передбачених ст.ст.651-652 ЦК України підстав для розірвання договору, враховуючи те, що відповідач набув право власності на обладнання у встановленому законом порядку згідно договору купівлі-продажу обладнання №15/2015 від 15.07.2015р., отже у задоволенні позову слід відмовити повністю.

В порядку ст.43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими до суду доказами.

В порядку ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до абзацу 2 ст.34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно вимог ст.49 ГПК України сплачений судовий збір слід покласти на позивача.

Керуючись ст.11, ч.1 ст.321, ст.328, ч.1 ст.334, ст.ст.627, 629, 651, 652, 655 ЦК України, ст.ст. 43, 33, 34, 43, 49, 82-84, 85, 87 ГПК України, суд-

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

2. Судовий збір покласти на позивача

3. Рішення набирає законної сили відповідно до ст.85 ГПК України, може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст.ст.91-93 ГПК України.

Згідно ст.87 ГПК України повне рішення та ухвали надсилаються сторонам, прокурору, третім особам, які брали участь в судовому процесі, але не були присутні у судовому засіданні, рекомендованим листом з повідомленням про вручення не пізніше трьох днів з дня їх прийняття або за їх зверненням вручаються їм під розписку безпосередньо у суді.

Повний текст рішення

виготовлено 28.09.2015р.

Суддя Сухович Ю.О.