КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" вересня 2015 р. Справа№ 910/1997/15-г

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шапрана В.В.

суддів: Андрієнка В.В.

Буравльова С.І.

при секретарі Місюк О.П.

за участю представників:

від позивача - Биструхін А.Г.

від відповідача - Карсим Л.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРЕЙДШУЗ" на рішення Господарського суду м. Києва від 16.04.2015 (суддя Головатюк Л.Д.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Український інвестиційний холдінг"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРЕЙДШУЗ"

про стягнення 836 549,74 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ТОВ "Український інвестиційний холдінг" звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до ТОВ "ТРЕЙДШУЗ" про стягнення коштів.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 16.04.2015 позовні вимоги задоволенні повністю.

Не погоджуючись з рішенням господарського суду м. Києва від 16.04.2015 відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду м. Києва від 16.04.2015 та прийняти нове, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Ухвалою суду від 03.07.2015 Товариству з обмеженою відповідальністю „ТРЕЙДШУЗ" відновлення строк подання апеляційної скарги, прийнято її до провадження та призначено до розгляду.

Представники сторін в судове засідання з`явилися та надали усні пояснення стосовно предмету спору.

Апеляційний господарський суд, розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні матеріали справи, встановив наступне:

21.05.2012 між ТОВ "Український інвестиційний холдінг" та ТОВ "ТРЕЙДШУЗ" був укладений договір суборенди №У/30/Р.

Згідно з умовами договору ТОВ "Український інвестиційний холдінг" передало, а ТОВ "ТРЕЙДПІУЗ" прийняла в тимчасове оплатне користування нежитлові приміщення площею 315,0 кв.м., що знаходиться на другому поверсі будівлі за адресою: м. Київ, проси. 40-річчя Жовтня, б. 104, офіс 612 та зобов'язалась сплачувати орендну плату.

Відповідно до п. 3.1. договору суборендодавець передає приміщення, що суборендується суборендарю протягом 3 днів з моменту підписання сторонами договору за актом допуску для проведення ремонтно- оздоблювальних робіт (додаток № 2 до Договору).

Суборендар виконує ремонтно-оздоблювальні роботи протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати підписання акту допуску сторонами. Суборендодавець зобов'язаний погодити перелік таких ремонтно-оздоблювальних, робіт, що наведений в дизайн-проекті суборендаря, на день підписання договору.

Щомісячна орендна плата відповідно до п. 5.1. ст. 5 договору суборенди становить суму еквівалентну 7875 (сім тисяч вісімсот сімдесят п'ять) доларів США, що на момент укладення договору оренди складало 62 933 (шістдесят дві тисячі дев'ятсот тридцять три) гривні 06 копійок, в тому числі ПДВ 10488 (десять тисяч чотириста вісімдесят вісім) гривень 84 копійки.

Відповідно до п. 5.6. ст. 5 договору суборенди орендна плата сплачується ТОВ "ТРЕЙДШУЗ" в безготівковій формі щомісячно до 10 числа поточного місяця на рахунок ТОВ "Український інвестиційний холдінг", за офіційним курсом НБУ на день оплати, але не меншому ніж на дату укладення договору.

Позивач, звертаючись із даним позовом до суду, мотивує свої вимоги тим, що відповідача не в повному обсязі сплачував виставлені ним рахунки за вказаними договорами, користуючись при цьому орендованим приміщенням, а тому має заборгованість перед позивачем.

Відповідач, подаючи відзив на позовну заяву, зазначав, що позов він визнає частково, та просив відмовити в стягненні штрафу в сумі 31286,28 грн. та пені в сумі 179537 грн.

В той же час, не погоджуючись із постановленим судом першої інстанції рішенням та звертаючись із апеляційною скаргою, зазначав, що орендна плата сплачувалась відповідно до домовленостей, яких досягли сторони, в той час як суд задовольнив вимогу про стягнення більшого розміру орендної плати, крім того, зазначав що позивачем здійснено, а судом відповідно задоволено не вірний розмір штрафних санкцій, що є значно завищеним.

У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків. Цивільні права і обов'язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться і в Господарському кодексі України.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договорів, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Приписами ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України встановлено, що в силу зобов'язання одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ст. 774 ЦК України передання наймачем речі у користування іншій особі (піднайм) можливе лише за згодою наймодавця, якщо інше не встановлено договором або законом.

Строк договору піднайму не може перевищувати строку договору найму.

До договору піднайму застосовуються положення про договір найму.

Відповідно до ст. 759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно ст.. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Статтею 283 ГК України встановлено, що за договором оренди одна сторона(орендодавець) передає другій стороні(орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Відповідно до ст. 286 ГК України орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності.

Як зазначалося вище, умовами договору сторони визначили розмір щомісячної орендної плати в розмірі 7875 доларів США, що сплачується орендарем в національній валюті України за офіційним курсом НБУ на день оплати, але не меншому ніж на дату укладання договору.

Позивач зазначає, що відповідач невчасно здійснював платежі по орендній платі, внаслідок чого на час звернення із позовом до суду, утворилась заборгованість в розмірі 625 725,78 грн.

ТОВ "Український інвестиційний холдінг" відправило на адресу ТОВ "ТРЕЙДШУЗ" лист за № 606/12 від 01.12.2014, в якому ТОВ "Український інвестиційний холдінг" звертався до ТОВ "ТРЕЙДШУЗ" з вимогою погасити існуючу заборгованість по орендній платі за березень 2014 року - січень 2015 року і керуючись п. 10.1. договору суборенди повідомляв про відмову від договору суборенди з 01.01.2015.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В судовому засіданні при розгляді апеляційної скарги відповідач зазначав, що позивачем невірно виставлялися рахунки про оплату орендної плати, оскільки її розмір визначався за даними бухгалтерського обліку на кінець місяця, в той час як за умовами договору, орендна плата сплачується за курсом НБУ на дату сплати рахунку.

Крім того, відповідач зазначав, що орендна плати сплачувалась орендарем у розмірі, погодженому сторонами шляхом переговорів.

Колегією суддів не приймається до уваги зазначене твердження відповідача, оскільки останнім судом не надано доказів погодження між сторонами іншого розміру орендної плати, ніж зазначено у спірному договорі оренди.

Позивачем, на виконання вимог ухвали суду першої інстанції був поданий уточнений розрахунок орендної плати, який за рахунками-фактурами виставлявся відповідачу з прив`язкою до курсу долара США.

Представником відповідача суду апеляційної інстанції були надані копії рахунків-фактури, які направлялися позивачем для здійснення оплати та копії платіжних доручень про оплату орендної плати, в яких призначення платежу зазначено як: «по рахунку №.., від..».

Зважаючи на наявні докази, колегія суддів приходить до висновку проте, що відповідачем сплачувалися кошти саме до виставлених позивачем рахунків, без будь-яких зауважень.

До того ж апелянтом не надано суду апеляційної інстанції доказів того, що після отримання відповідного рахунку-фактури, відповідач (за умови непогодження із сумою орендної плати) звертався до позивача з листом, в якому не погоджувався із заявленою сумою, та зазначав, яка сума має бути сплачена реально, відповідно до договору, домовленостей тощо.

Зважаючи на те, що орендарем кошти сплачувалися з посилання на вказані рахунки, суд апеляційної інстанції зазначає, що таким чином орендар фактично погоджувався із сумами орендної плати, заявленими позивачем.

Апелянтом не було подано ані суду першої інстанції ані суду апеляційної інстанції свого власного розрахунку розміру орендної плати, яка, за словами останнього, підлягала б сплаті за користування приміщенням.

Більш того, звертаючись із апеляційною скаргою, відповідач надав свій розрахунок пені, який він вважав вірним на противагу розрахунку позивача, в якому за основу бралися саме суми боргу по орендній платі в розмірі, визначеному позивачем.

Враховуючи все вище зазначене, норми чинного законодавства України, умови договору, який недійсним в судовому порядку ні повністю ні частково не визнавався, колегія суддів погоджується із позицією суду першої інстанції, стосовно того, що розмір основної суми боргу по орендній платі, в розмірі 625725,78 грн. є доведеним, обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Крім того, позивачем заявлялася вимога про стягнення з відповідача пені за несвоєчасну сплату орендних платежів та штрафу.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання. У разі, якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Вимогами статті 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

За приписами ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно частини 2 ст. 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Відповідно до приписів частини першої ст. 230 ГК України штрафними санкціями у господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Згідно частини четвертої ст. 231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

За таких обставин умовою застосування до боржника штрафу є: по-перше, наявність порушення боржником зобов'язання, а по-друге, такий штраф за порушення зобов'язання має бути передбачений Договором.

Відповідно до п. 9.3 договору сторони визначили, що при невиконанні чи неналежному виконані зобов`язань, передбачених п. 5.1,5.2,5.3,5.7 договору строком 10 календарних днів і більше, суборендар сплачує штраф у розмірі 5% від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання.

Враховуючи викладене, а також відсутність іншого розрахунку штрафу чи вмотивованих пояснень меншого розмірі штрафу, ніж заявлено позивачем, колегія суддів приходить до висновку, що Господарським судом міста Києва правомірно задоволена вимога щодо стягнення з відповідача штрафу в розмірі 31286,28 грн.

Стосовно розмірі пені, заявленої позивачем, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно із п. 9.3 договору сторони визначили, що при невиконанні чи неналежному виконані зобов`язань, передбачених п. 5.1,5.2,5.3,5.7 договору строком 10 календарних днів і більше, суборендар сплачує штраф у розмірі 5% від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання, а також неустойку у формі пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

У відповідності до ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України, штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочу платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Позивачем був наданий розрахунок пені за період з 20.03.2014 по 21.01.2015, загальний розмір якого становить 179537,68 грн., та який був прийнятий судом першої інстанції як арифметично вірний та обґрунтований.

Проте, колегія суддів, здійснивши власний розрахунок пені, зазначає, що місцевим судом помилково поданий позивачем розрахунок пені був визначений як обґрунтований, законний та арифметично вірний, а тому в цій частині рішення суду підлягає зміні, зважаючи на наступне.

Як зазначалося вище, відповідачем в суді апеляційної інстанції були надані копії платіжних доручень про сплату орендної плати, відповідно до яких вбачається, що в призначені платежу йде посилання на конкретний рахунок -фактуру, по якому здійснюється оплата орендної плати, а тому при визначені розміру пені необхідно враховувати чітко дні, коли здійснювалися проплати, розмірі таких проплат, а також враховувати заборгованість за попередні періоди, а отже відповідно зменшувати/збільшувати суми, від яких здійснюється нарахування пені.

Зважаючи на все зазначене, колегія суддів здійснила власний розрахунок пені за визначений позивачем період з 20.03.2014 по 21.01.2015 (який є вірним та обґрунтованим), та прийшла до висновку, що до задоволення підлягає пеня в розмірі 56098,59 грн.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до п.3 ч.1. ст. 103 ГПК України, апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має права скасувати рішення повністю або частково і прийняте нове рішення.

Враховуючи положення ст. 104 ГПК України, апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Трейдшуз" підлягає частковому задоволенню, а рішення Господарського суду м. Києва від 16.04.2015 у справі № 910/1997/15-г підлягає зміні.

Відповідно до ч.5 ст. 49 ГПК України, суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов`язані з розглядом справи при частковому задоволенні позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог

Відповідно до викладеного, керуючись ст. 49, 99, 101, п. 2 ст. 103, ч.1 ст. 104, ст. 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРЕЙДШУЗ" - задовольнити частково.

Рішення Господарського суду міста Києва від 16.04.2015 по справі № 910/1997/15-г - змінити в частині стягнення пені та судового збору за подання позовної заяви, виклавши в цій частині рішення в наступній редакції:

«Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРЕЙДШУЗ" (01133, м. Київ, вул. Мечникова, буд. 14/1, кв. 163, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Український інвестиційний холдінг" (04070, м. Київ, вул. Сагайдачного, буд. 6, літера "А", ) пеню в розмірі 56098,59 грн. та судовий збір за подання позову до суду в розмірі 14262,21 грн.»

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Український інвестиційний холдінг" (04070, м. Київ, вул. Сагайдачного, буд. 6, літера "А", ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРЕЙДШУЗ" (01133, м. Київ, вул. Мечникова, буд. 14/1, кв. 163, ) судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1234,39 грн.

Видати судові накази. Видачу наказів доручити Господарському суду міста Києва

Матеріали справи № 910/1997/15-г повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя В.В. Шапран

Судді В.В. Андрієнко

С.І. Буравльов