РІШЕННЯ

"28" вересня 2015 р.Справа № 921/698/15-г/15
Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Галамай О.З.

при секретарі Сиротюк К.В.

розглянув справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "СГК ПРОМІНЬ", вул. Космонавтів, 36, м. Одеса, Одеська область, 65078

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "М-Трейд"", вул. Незалежності, 68А, с. Васильківці, Гусятинський район, Тернопільська область, 48257

про визнання недійсним договору

В судове засідання з"явились:

від позивача: не з"явився

від відповідача: ОСОБА_1 - представник, довіреність № 8 від 25.05.2015 р.

Представникам сторін в судовому засіданні роз'яснено права та обов'язки, передбачені ст. ст. 20, 22 ГПК України.

Фіксація судового процесу технічними засобами в порядку ст. 81-1 ГПК України не здійснювалася через відсутність відповідного клопотання.

Суть спору:

На розгляд господарського суду Тернопільської області Товариством з обмеженою відповідальністю "СГК ПРОМІНЬ" подано позов до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "М-Трейд" про визнання недійсним договору.

Ухвалою суду від 15.07.2015р. порушено провадження у справі та призначено до розгляду на 12.08.2015 р.

Ухвалою суду від 19.08.2015р. розгляд справи відкладався на 27.08.2015р. з підстав, викладених в ній.

В судовому засіданні 27.08.2015 р. суд перейшов до розгляду справи по суті та оглянув оригінали документів, доданих до позовної заяви.

Представник позивача в судове засідання 27.08.2015 р. не зявився, вимог ухвал суду не виконав, причин неявки не повідомив.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив щодо позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву (вх. №17838 від 12.08.2015р.). Також подав необхідні документи, які витребовувались ухвалою суду (вх. №18798).

Ухвалою суду від 27.08.2015р. розгляд справи відкладено на 14.09.2015р. в зв"язку з неявкою представника позивача.

Представник позивача в судовому засіданні 14.09.2015 р. підтримав позовні вимоги, однак витребуваних ухвалою суду документів не надав. Через канцелярію суду подав клопотання в порядку ст. 69 ГПК України про продовження строку розгляду справи на 15 днів (вх.№ 19765) та клопотання про виклик в судове засідання ОСОБА_2 (колишнього керівника ТОВ "СГК ПРОМІНЬ") (вх.№19766) та про призначення у справі судової почеркознавчої та технічної експертизи (№19764), яке судом відхилено, як безпідставне.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив щодо виклику в судове засідання ОСОБА_2 та відкладення розгляду справи, оскільки, на його думку, позивач затягує судовий розгляд справи. Також зазначив, що долучені до матеріалів справи документи свідчать про здійснення між сторонами господарських операцій за спірним правочином, тому позивачем не наведено жодних доводів, які б ставили під сумнів їх здійснення, відтак заперечив щодо проведення експертизи. Щодо витребування нотаріально засвідчених пояснень ОСОБА_2 про обставини укладення спірного договору поставки та здійснення господарських операцій не заперечив.

Ухвалою суду від 14.09.2015 р. розгляд справи продовжено в порядку ст. 69 ГПК України на 15 днів на задоволення клопотання позивача та відкладено її розгляд на 28.09.2015 р.

Представник позивача в судове засідання 28.09.2015р. не з"явився, вимог ухвали суду від 14.09.2015р. не виконав, причин неявки не повідомив.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив щодо позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву (вх. №17838 від 12.08.2015р.).

В судовому засіданні 28.09.2015р. судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, встановив наступне:

Як вбачається із матеріалів справи, 17 січня 2014р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "СГК Промінь" ("Покупець") та Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "М-Трейд" ("Постачальник") укладено договір поставки № 17/01/14 МТ СГК П мд, ззр, відповідно до умов якого Постачальник зобов'язується поставити, а Покупець прийняти та оплатити на умовах СРТ за адресою Хмельницька область, Красилівський район (згідно правил INCOTERMS 2010) засоби захисту рослин та мінеральні добрива ("товар"), визначений у видаткових накладних, що є невід'ємними додатками до цього Договору (п. 1.1 Договору).

Кількість, асортимент, одиниці виміру, ціна за одиницю визначаються у видаткових накладних наданих до цього Договору (п. 1.2 Договору).

Розділом 2 договору визначена вартість договору і порядок розрахунків, де в п.п. 2.1, 2.2 договору вказано, що загальна вартість товару, що постачається згідно з договором становить суму усіх поставок, що відбулися за період дії договору та підтверджені видатковими накладними. Оплата товару за даним договором у розмірі 100% вартості товару здійснюється протягом 90 календарних днів після підписання уповноваженими представниками сторін видаткових накладних шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок в банку.

П.п. 5.1, 5.2, 5.3 договору зазначено, що приймання товару по якості та кількості здійснюється в місці поставки товару. Перехід до покупця права власності на товар відбувається після приймання такого товару по кількості та по якості уповноваженим представником (представниками) покупця. Приймання товару по кількості відбувається шляхом підписання представником покупця товарно-супровідних документів (товар вважається прийнятим покупцем по якості у випадку відсутності письмових претензій покупця, направлених поштою, щодо наявності дефектів (прихованих дефектів) товару протягом 3 робочих днів з дати підписання представником покупця товарно-супровідних документів (товарно-транспортної накладної). Дата відправлення претензії визначатиметься поштовим штемпелем. Постачальник виписує та надає покупцю підсумкові видаткові та податкові накладні за місяць.

Цей договір набуває чинності з дати, зазначеної вперше на початку договору, за умови його підписання уповноваженими представниками сторін, та припиняється 31.12.2014р., але не раніше дати повного виконання сторонами своїх зобов'язань за цим договором (п. 9.1. договору).

Позивач стверджує, що у 2014 р. договори з ТОВ "ТД "М-Трейд"" не укладались, а директором ОСОБА_2 даний договір та накладні не підписувались і відбиток печатки на них не є печаткою ТОВ "СГК "Промінь"". Такі підпис та печатка були вчинені третіми особами з наслідуванням підпису ОСОБА_2 та відбитку печатки ТОВ "СГК"Промінь", в звязку з чим просить суд визнати договір поставки недійсним, що стало підставою для звернення до суду.

Також позивач просить стягнути з відповідача судові витрати.

Проаналізувавши всі обставини та матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

При прийнятті рішення, суд виходив з наступного:

Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України та ч.1 ст.174 Господарського кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, у т.ч. господарських зобов'язань, є договори (господарські договори).

За приписом ст. 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Ст. 202 Цивільного кодексу України передбачені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Відповідно до ст.203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчиняться у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Ст. 204 Цивільного кодексу України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Ст. 215 Цивільного кодексу України визнає загальні підстави визнання правочинів недійсними: підставою недійсності правочину є недодержання в момент виникнення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Пунктом 2.6. Постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" №11 від 29.05.2013р. зазначено, що правочин, визнаний судом недійсним, вважається таким з моменту його вчинення (частина перша статті 236 ЦК України). За змістом частини третьої статті 207 ГК України господарське зобов'язання, визнане судом недійсним, також вважається недійсним з моменту його виникнення. У силу припису частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, встановлених частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 названого Кодексу, саме на момент вчинення правочину.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 208 Цивільного кодексу України правочини між юридичними особами належить вчиняти у письмовій формі.

Згідно ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства та скріплюється печаткою.

Ст. 203 ЦК України визначено: 1. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. 2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. 3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. 4. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. 5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. 6. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Взаємовідносини, що склалися між сторонами у справі згідно договору поставки № 17/01/14 МТ СГК П мд, ззр від 17.01.2014р. можна кваліфікувати як взаємовідносини, що випливають із договору поставки, згідно якого, в силу ст.712 ЦК України, продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань.

Аналогічні положення містяться і у статтях 525, 526 ЦК України.

Як вбачається із матеріалів справи, на виконання умов договору поставки № 17/01/14 МТ СГК П мд, ззр від 17.01.2014р. Постачальником було поставлено, а Покупцем прийнято товар (насіння) на загальну суму 6 821 568,42 грн. В підтвердження викладеного ТОВ "Торговий дім "М-Трейд" надано суду видаткові накладні (містяться в матеріалах справи).

Оригінали видаткових накладних судом оглянуто в судовому засіданні 27.08.2015 року за участю представника відповідача.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ це документ, що містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення; відповідно до частини 1,2 статті 9 зазначеного Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення.

Підписання покупцем (позивачем у справі) видаткових накладних, які є первинними обліковим документами у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звязність в Україні" і які відповідають вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону і Положення "Про документальне забезпечення записів бухгалтерського обліку" та фіксують факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, свідчать про виникнення обовязку в частині здійснення розрахунків за отриманий товар. Строк виконання відповідного грошового зобовязання визначається за правилами, встановленими частиною першою статті 692 ЦК України.

Долучені до матеріалів справи ТОВ"Торговий дім "М-Трейд"" видаткові накладні (оформлені відповідно до вимог Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і Положення "Про документальне забезпечення записів бухгалтерського обліку", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88) містять всі обовязкові реквізити ( посилка на Договір 17/01/14 МТ СГК П мд, ззр від 17.01.2014р.); підписані директором ТзОВ "СГК Промінь" ОСОБА_2 та містять відтиск мокрої печатки Товариства), а відтак є первинними документами, що підтверджують здійснення господарських операцій.

В підтвердження здійснення господарських операцій між сторонами надано суду податкові накладні, квитанції про їх реєстрацію, реєстри виданих та отриманих податкових накладних, податкових декларацій (знаходяться в матеріалах справи).

Отже, матеріалами справи підтверджується, що на виконання приписів статей 186,198,201 Податкового кодексу України господарські операції відображені сторонами у податковому обліку.

При розгляді позову по суті судом враховано правові позиції Вищого господарського суду України, відображені у Постановах по судових справах № 921/539-г/5 та 921/540/13-г, згідно яких при дослідженні доказів, які можуть підтверджувати факти поставки товару судам слід звертати увагу і на податкові документи, в яких сторонами відображено операції з поставки такого товару.

Твердження ТОВ "СГК"Промінь"" про те, що у 2014 р. договори з ТОВ "ТД "М-Трейд"" не укладались, а директором ОСОБА_2 даний договір та накладні не підписувались і відбиток печатки на них не є печаткою ТОВ "СГК "Промінь"", що такі підпис та печатка вчинені третіми особами з наслідуванням підпису ОСОБА_2 та відбитку печатки ТОВ "СГК"Промінь" спростовується наступним.

Відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Абзацом першим частини третьої статті 92 ЦК України передбачено, що орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

Судом в судовому засіданні оглянуто оригінал договору поставки № 17/01/14 МТ СГК П мд, ззр від 17.01.2014р., який підписаний та скріплений печатками обох сторін.

Отже, матеріали справи свідчать, що договір поставки № №17/01/14 МТ СГК П мд, ззр від 17 січня 2014 року (правомірність укладення якого оспорюється позивачем) складений у письмовій формі, підписаний повноважними представниками сторін (ТзОВ "СГК Промінь" - ОСОБА_2, посада якої вказана в преамбулі договору - директор, яка діє на підставі Статуту; ТзОВ "Торговий дім "М-Трейд"- ОСОБА_3 - директор, що діє на підставі Статуту) та скріплений відтисками мокрих печаток Товариств.

Іншого судом не встановлено, а позивачем в підтвердження позовних вимог не надано суду жодних доказів, які б підтвердили те, що колишній директор товариства ОСОБА_2 не укладала та не підписувала оспорюваного договору поставки, не підписувала видаткових накладних та не скріплювала їх відтиском мокрої печатки, а також не надано доказів звернення товариства до правоохоронюваних органів за фактом підроблення на документах третіми особами підпису директора Товариства ОСОБА_2 та відтиску печатки товариства.

Враховуючи викладене, в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про недійсність договору поставки № 17/01/14 МТ СГК П мд, ззр від 17.01.2014р. Також позивачем не доведено та матеріалами справи не підтверджено, що спірний договір суперечить чинному законодавству України чи моральним засадам суспільства; не доведено та не подано жодних доказів того, що спірний правочин не спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За таких обставин суд відмовляє в задоволенні позовних вимог з огляду на їх безпідставність та недоведеність.

Відповідно до ст. 32 ГПК України, доказами у справі є будь - які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Ст. 33 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

В силу вимог ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, при відмові в задоволенні позову витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 3, 4, 41, 42, 43,44, 45,46,12, 22, 32, 33, 34, 35, 36, 43, 49, 82, 84, 85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

2. Рішення набирає законної сили відповідно до ст.85 ГПК України, може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку та строки, передбачені ст.ст.91-93 ГПК України.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 01.10.2015 р.

Суддя Галамай О.З.