ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.09.2015 Справа №917/1689/15

за позовом Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго", вул. Комарова, 2а, м. Полтава, 36008

до Колективного підприємства "Полтавська бавовнопрядильна фабрика", вул. Маршала Бірюзова, 26/1, м. Полтава, 36007

про стягнення суми основного боргу, 3% річних та інфляційних втрат

Суддя Сірош Д.М.

Представники:

від позивача: не з'явився

від відповідача: не з'явився

Суть спору: Розглядається позов про стягнення з відповідача 21 092,19 грн заборгованості по договору на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води №3641 "С" від 17.07.2014, з них: 20 693,83 грн - сума основного боргу, 133,16 грн - 3% річних та 265,21 грн інфляційних.

Позивача в обґрунтування позову посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору в частині оплати за спожиту теплову енергію.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, ухвали суду про порушення провадження у справі, направлена відповідачу за адресою, зазначеною у позовній заяві, повернулася до суду з відміткою поштового відділення: "за закінченням терміну зберігання".

Як роз'яснив Пленум у Постанові Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" (п. 3.9.1.), особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 Господарського процесуального кодексу України.

Зокрема, відповідно до ст. 64 ГПК України, в разі якщо ухвалу було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеному в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Ухала суду про відкладення розгляду справи від 02 вересня 2015 року отримана відповідачем 07 вересня 2015 року.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, ратифікованої Законом від 17.07.97 гарантує кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.

Оскільки, необхідних для вирішення спору доказів наявних в матеріалах справи достатньо, і господарський суд повідомив належним чином позивача та відповідача про час, дату і місце проведення судового засідання, а неявка відповідача не перешкоджає розгляду справи по суті, тому справа розглядається за наявними матеріалами на підставі ст. 75 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив:

17 липня 2014 року Полтавське обласне комунальне виробниче підприємство теплового господарства "Полтаватеплоенерго" та Колективне підприємство "Полтавська бавовнопрядильна фабрика" уклали договір №3641 "С" на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води.

Згідно з п. 1 договору „Теплопостачальна організація" бере на себе зобовязання постачати теплову енергію у вигляді гарячої води з метою забезпечення опалення приміщень „Споживача" до межі розподілу балансової належності теплової мережі будівель по вулиці Пушкіна, 108, 110 гуртожитки.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про теплопостачання" сфера теплопостачання - сфера діяльності з виробництва, транспортування, постачання теплової енергії споживачам.

ОСОБА_1 регулює відносини, що виникають у зв'язку з виробництвом, транспортуванням, постачанням і використанням теплової енергії, державним наглядом (контролем) у сфері теплопостачання, експлуатацією теплоенергетичного обладнання та виконанням робіт на об'єктах у сфері теплопостачання суб'єктами господарської діяльності незалежно від форми власності (ст. 2 Закону).

Відносини між суб'єктами діяльності у сфері теплопостачання регулюються цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (ст. 3 Закону).

Відповідно до ч. 2 ст. 25 Закону теплопостачальні організації зобов'язані забезпечувати надійне постачання обсягів теплової енергії відповідно до умов договору та стандартів.

згідно з ст. 19 Споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Відповідно до умов договору позивач взяв на себе зобов'язання постачати теплову енергію у вигляд гарячої води на опалення вказаного вище приміщення відповідача.

В свою чергу Споживач зобов'язувався проводити оплату вартості спожитої теплової енергії у визначеному порядку та строки.

Отже, в силу умов укладеного договору та в силу актів цивільного законодавства, що регулюють правовідносини у сфері теплопостачання у відповідача щомісячно виникає обов'язок щодо оплати фактично спожитої теплової енергії.

Пунктом 28 договору визначено, що розрахунки за відпущену теплову енергію проводяться відповідно до тарифів, встановлених уповноваженим органом та діючих на період постачання теплової енергії.

У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про державне регулювання у сфері комунальних послуг" та згідно з абз. 7 ст. 16 Закону України "Про теплопостачання" Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг встановлює тарифи на теплову енергію суб'єктам природних монополій та суб'єктам господарювання на суміжних ринках у сфері теплопостачання.

Тариф на теплову енергію, що виробляється та постачається підприємством "Полтаватеплоенерго" встановлюється Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Зазначеною комісією тарифи на теплову енергію для потреб інших споживачів встановлені в такому розмірі: 1013,65 грн/Гкал (без ПДВ) з 1 червня 2014 року на підставі постанови № 524 від 16.05.2014; 1202,90 грн/Гкал (без ПДВ) з 1 грудня 2014 року на підставі постанови № 653 від 28.11.2015; 1691,29 грн/Гкал (без ПДВ) з 1 березня 2015 року на підставі постанови № 283 від 27.02.2015; 1465,58 грн/Гкал (без ПДВ) з 1 квітня 2015 року на підставі постанови № 1120 від 31.03.2015.

Відповідно до п. 23 Правил користування тепловою енергією, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1198 від 03.10.2007 (надалі Правила) розрахунки за спожиту теплову енергію здійснюються на межі продажу, яка є межею балансової належності (відповідальності), відповідно до договору на підставі показів вузла обліку згідно з діючими тарифами (цінами), затвердженими в установленому порядку.

У споживачів, що не мають приладів комерційного обліку, обсяг фактично спожитої теплової енергії розраховується відповідно до теплового навантаження, визначеного у договорі.

Відповідно до п. 16 договору облік споживання теплової енергії на опалення проводиться по лічильнику.

Статтею 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" визначено, що споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до п. 29 договору, споживач зобов'язується сплачувати за теплову енергію у строк до кінця поточного місяця.

Всі розрахунки по цьому договору проводяться на підставі рахунка, виписаного Теплопостачальною організацією Споживачу з обов'язковим застосуванням діючих тарифів.

Крім того, пунктом 31 договору визначено, що факт отримання Споживачем теплової енергії фіксується щомісячно актом приймання-передачі теплової енергії, який складається сторонами відповідно до вимог чинного законодавства.

Проте, в порушення взятих на себе зобов'язань за договором, відповідач не проводив розрахунки за спожиту теплову енергію у звязку з чим у нього виникла заборгованість за період з 01.03.2015 р. по 30.04.2015 р. у розмірі 20 693,83 грн.

Згідно з ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

Згідно з ст. 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах ставляться (ст. 193 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, встановлених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Згідно з ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно повинно бути виконане у встановлений строк (термін).

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що у даному випадку мало місце порушення договірних зобов'язань з боку відповідача щодо оплати за спожиту теплову енергію і позовна вимога про стягнення основного боргу в сумі 20693,83 грн є правомірною, обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредиторів від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримання ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки за порушення виконання зобов'язання.

За розрахунком позивача, перевіреним судом, до стягнення з відповідача підлягає 3% річних в сумі 133,16 грн за період з 01.04.2015 по 30.06.2015 та 265,21 грн інфляційних втрат за травень 2015 року.

Судові витрати, понесені позивачем, відшкодовуються йому за рахунок відповідача з урахуванням ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 32 - 33, 43 - 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Колективного підприємства "Полтавська бавовнопрядильна фабрика", вул. Маршала Бірюзова, 26/1, м. Полтава, 36007, на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго", вул. Комарова, 2а, м. Полтава, 36008, р/р 0972 в філії Полтавського обласного управління АТ "Ощадбанк", МФО 331467, 20693,83 грн основного боргу, 133,16 грн - 3% річних, 265,21 грн інфляційних втрат, 1827,00 грн судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Суддя Д.М. Сірош