РІШЕННЯ

14 вересня 2015 року Справа № 913/486/15

Провадження №4/913/486/15

За позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий дім «Капітал- Інвест, м. Харків

до Товариства з обмеженою відповідальністю Ірс-Кунт, м. Луганськ

про стягнення 400000 грн. 00 коп.

Суддя: Старкова Г.М.

секретар судового засідання помічник судді Наумова В.В.

У засіданні брали участь:

від позивача - ОСОБА_1, довіреність № б/н від 09.07.2015;

ОСОБА_2, довіреність № б/н від 09.07.2015;

від відповідача представник не прибув.

Суть спору: позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за поставлений товар у сумі 400000 грн. 00 коп. згідно договору поставки нафтопродуктів № К1-66-МО від 29 листопада 2014 року.

Представник позивача у судовому засіданні 30.07.2015 заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на обґрунтованість позовних вимог.

Відповідач подав суду відзив на позовну заяву, який зареєстрований канцелярією господарського суду 29.07.2015 за № 2205/15, позовні вимоги визнав у повному обсязі. Даний відзив судом розглянутий та долучений до матеріалів справи.

Також відповідач у відзиві на позовну заяву просить суд розглянути справу без участі представника відповідача враховуючи складну фінансову ситуацію підприємства відповідача та наявність політичного та військового конфлікту в Україні. Дане клопотання судом розглянуте та задоволене.

Представник позивача 16.09.2015 подав суду клопотання, в порядку ст. 22 ГПК України, яким просить суд долучити до матеріалів справи копії вимоги про виконання зобовязання, відповідь відповідача на вимоги позивача, лист на імя ДПІ у Дзержинському районі м.Харкова ГУ ДФС у Харківській області та відповідь зазначеної ДПІ. Вказане клопотання судом розглянуте, задоволене та залучене до матеріалів справи з наданими до нього документами.

Згідно ухвали господарського суду Луганської області від 30.07.2015 у справі № 913/486/15 надійшов до суду лист Державної податкової інспекції у Дзержинському районі м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області від 11.09.2015 № б/н, яким зазначив, що перевірка підприємства ТОВ Торговий дім «Капітал- Інвест за період з 01.03.2015 по 31.05.2015 не проводилась, у звязку з цим у ДПІ не має можливості надати інформацію про проведення будь-яких правових відносин за договором поставки нафтопродуктів № К1-66-МО від 29.11.2014 відповідно до видаткових накладних № 874 від 31.03.2015 та № 873 від 31.03.2015.

Зясувавши фактичні обставини справи, докази на їх підтвердження, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі розгляду справи та правової норми, яка підлягає застосуванню, приймаючи до уваги доводи представника позивача, суд

В С Т А Н О В И В :

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що між Товариством з обмеженою відповідальністю Торговий дім «Капітал- Інвест (надалі- Продавець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю Ірс-Кунт (надалі- Покупець, відповідач) був укладений договір поставки нафтопродуктів № К1-66-МО від 29.11.2014 (далі за текстом - Договір), згідно якого Продавець зобовязаний передати у власність Покупцю, а Покупець зобовязаний прийняти і оплатити товар на умова цього договору (п.1.1 Договору).

Відповідно до п.4.3 договору покупець, в разі згоди на постачання йому заявленого товару за ціною, вказаною постачальником в рахунку на передоплату, здійснює в строк, вказаний в п. 4.3 даного договору, оплату товару попереднім платежем в повному обсязі. Рахунок постачальника на передоплату для перерахування попередньої оплати за товар.

Перерахування грошових коштів згідно з рахунком на передоплату покупець зобовязаний здійснити протягом 1-го банківського дня від дати виставляння рахунку (включаючи дату виставляння рахунку), якщо інший термін для оплати конкретного товару письмово не погоджений сторонами. Датою оплати вважається дата зарахування коштів на поточний рахунок постачальника, який вказаний в рахунку (п.4.4 договору).

Також, між сторонами у справі укладена додаткова угода від 15.05.2015 до договору поставки нафтопродуктів № К1-66-МО від 29.11.2014 (далі за текстом - додаткова угода).

Відповідно до п. 3 додаткової угоди сторони за договором встановили порядок погашення заборгованості покупця перед продавцем, яка утворилась у звязку з невиконанням обовязків покупця перед продавцем за договором поставки нафтопродуктів № К1-66-МО від 29.11.2014 щодо повної та своєчасної оплати покупцем продавцю нафтопродуктів (товару) покупець сплачує продавцю наявну заборгованість двома окремими платежами: перший платіж в сумі 400 000 грн. 00 коп. в строк до 01 липня 2015 року, другий платіж в сумі 2 260 007 грн. 82 коп. в строк до 01 вересня 2015 року.

Позивач, відповідно до умов розділу 3 договору, поставив відповідачу товар, а відповідач отримав товар за видатковими накладними: № 874 від 31.03.2015 на суму 2389257 грн. 42 коп. з ПДВ, № 873 від 31.03.2015 на суму 170 750 грн. 40 коп. з ПДВ. Відповідач отримав товар, що підтверджено підписом директора підприємства відповідача на вказаних видаткових накладних та скріплено печаткою підприємства.

Позивач виставив відповідачу рахунки на оплату отриманого товару №868 від 30.03.2015 на суму 2 389 257 грн. 42 коп., № 867 від 30. 03.2015 нс суму 170 750 грн. 40 коп.

Між сторонами за договором укладені акти прийому-передачі від 31.03.2015.

Відповідач свої зобовязання за договором (з урахуванням додаткової угоди до нього від 15.05.2015) у повному обсязі не виконав, тому заборгованість відповідача перед позивачем за отриманий товар складає 400 000 грн. 00 коп.

У звязку з тим, що відповідач не провів оплату за поставлений товар у повному обсязі, позивач звернувся до господарського суду з даною позовною заявою про стягнення з відповідача заборгованості за поставлений товар у сумі 400 000 грн. 00 коп. згідно договору поставки нафтопродуктів № К1-66-МО від 29.11.2014. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на умови договору поставки нафтопродуктів № К1-66-МО від 29.11.2014 та положення ст.ст. 509, 525, 526, 530, 610, 712 Цивільного кодексу України.

Відповідач відзивом на позовну вимогу визнав у повному обсязі.

Оцінивши за матеріалами справи доводи представника позивача у їх сукупності, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволення повністю, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Статтею 632 ЦК України передбачено, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадку і на умовах, встановлених договором або законом.

Матеріалами справи підтверджено, що Покупець( відповідач) погодився з ціною товару, яка встановлена договором поставки нафтопродуктів № К1-66-МО від 29.11.2014.

Відповідно до вимог ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умовах договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до п. 1 ст. 662 ЦК України, продавець зобовязаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі - продажу.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач свої зобовязання виконав у повному обсязі, але відповідач за поставлений товар оплату не провів, в порушення вимог ст. 692 ЦК України.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобовязань є підставою для застосування господарських санкцій передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

За приписами статті 173 Господарського кодексу України один субєкт господарського зобовязання повинен вчинити певну дію на користь іншого субєкта, а інший субєкт має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку, а саме: виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо.

Відповідно до приписів статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 525 цього ж кодексу передбачено, що одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Приписами статті 530 згаданого кодексу, зокрема, встановлено, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно ( товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно ( товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст. 610 порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Факт невиконання відповідачем умов договору поставки нафтопродуктів № К1-66-МО від 29.11.2014 щодо оплати за отриманий товар підтверджений матеріалами справи.

Як свідчать матеріали справи, позивач, відповідно до умов розділу 3 договору, поставив відповідачу товар, а відповідач отримав товар за видатковими накладними: № 874 від 31.03.2015 на суму 2389257 грн. 42 коп. з ПДВ, № 873 від 31.03.2015 на суму 170 750 грн. 40 коп. з ПДВ. Відповідач отримав товар, що підтверджено підписом директора підприємства відповідача на вказаних видаткових накладних та скріплено печаткою підприємства (а.с.18,20).

Позивач виставив відповідачу рахунки на оплату отриманого товару № 868 від 30.03.2015 на суму 2 389 257 грн. 42 коп., № 867 від 30. 03.2015 нс суму 170 750 грн. 40 коп.(а.с.16-17).

Між сторонами за договором укладені акти прийому-передачі товару від 31.03.2015 (а.с.19,21).

В порушення умов Договору (з урахуванням додаткової угоди до нього від 15.05.2015), відповідач свої зобовязання у повному обсязі не виконав, оплату за отриманий товар на суму 400 000 грн.00 коп. не провів, тому залишок заборгованості відповідача перед позивачем за отриманий товар складає 400 000 грн.00 коп.

Суд вважає, вимоги позову про стягнення з відповідача заборгованості за поставлений товар в сумі 400 000 грн.00 коп. такими, що підлягають задоволенню повністю, оскільки вони підтверджені матеріалами справи, а також актом звірення взаємних розрахунків станом на 15.05.2015, який підписаний між сторонами у справі та скріплений печатками їх підприємств. Вказана заборгованість за поставлений товар відповідачем не оспорена, тому підлягає стягненню з відповідача у повному обсязі.

Як було встановлено при розгляді справи, станом на день її слухання, заборгованість відповідача не змінилась. Розмір суми боргу відповідачем не оспорюється.

Відповідно до ч.5 ст.78 ГПК України у разі визнання відповідачем позову господарський суд приймає рішення про задоволення позову за умови, що дії відповідача не суперечать законодавству або не порушують прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб.

Суд вважає, що дії відповідача не суперечать законодавству та не порушують прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб.

Приймаючи до уваги, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтверджені матеріалами справи, відповідач визнав позов в повному обсязі, суд, відповідно до ст. 78 Господарського процесуального кодексу України, приймає рішення про задоволення позову повністю.

У судовому засіданні 16.09.2015 була оголошена вступна та резолютивна частини рішення.

Відповідно до ст.ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору у сумі 8 000 грн. 00 коп. покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 22, 44, 49, ч. 5 ст. 78, ст. ст. 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий дім «Капітал- Інвест до Товариства з обмеженою відповідальністю Ірс-Кунт про стягнення 400000 грн. 00 коп. задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Ірс-Кунт, вул. Фрунзе,107, м. Луганськ, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий дім «Капітал- Інвест, вул. Клочківська, 67, м.Харків, , заборгованість за поставлений товар в сумі 400 000 грн. 00 коп., витрати зі сплати судового збору у сумі 8 000 грн. 00 коп., видати на виконання наказ позивачу після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Відповідно до ст. 92 Господарського процесуального кодексу України рішення може бути оскаржено до апеляційної інстанції протягом десятиденного строку.

Повне рішення складено і підписано 18.09.2015.

Суддя Г.М. Старкова