номер провадження справи 34/140/15
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.09.2015 Справа № 908/4098/15

Господарський суд Запорізької області у складі судді Науменка А.О., при секретарі Яровенко Г.В.

За участю представників: від позивача ОСОБА_1, постанова господарського суду Харківської області № 922/4856/14 від 10.12.2014р. та ухвала господарського суду Харківської області про виправлення описки № 922/4856/14 від 26.01.2015р.; від відповідача ОСОБА_2, довіреність № 266 від 07.11.2014 р.

Розглянув в судовому засіданні матеріали справи № 908/4098/15,

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Завод енергетичного машинобудування (61034, м. Харків, вул. Полтавський шлях, буд. 188 А);

до відповідача: Публічного акціонерного товариства ДТЕК Дніпроенерго (69006, м. Запоріжжя, вул. Добролюбова, буд. 20);

про стягнення суми.

Сутність спору:

Товариством з обмеженою відповідальністю Завод енергетичного машинобудування заявлено вимоги про стягнення з Публічного акціонерного товариства ДТЕК Дніпроенерго заборгованості за договором про закупівлю товарів за державні кошти № ПО13 від 11.01.2013 р. в розмірі 664508,16 грн., що складається з суми 486687,12 грн. основного боргу та суми 177821,07 грн. втрат від інфляції.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 14.07.2015 р. позовна заява прийнята до розгляду, порушено провадження у справі № 908/4098/15 присвоєно номер провадження 34/140/15, справу до розгляду в засіданні господарського суду призначено на 05.08.2015 р.

В судовому засіданні 05.08.2015 р. оголошувалась перерва до 26.08.2015 р.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 26.08.2015р., на підставі ст.ст. 69, 77 ГПК України, строк розгляду спору продовжено на 15 днів, судове засідання відкладено на 21.09.2015р.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 01.09.2015 р., на підставі ст. 89 ГПК України виправлено описку в ухвалі господарського суду Запорізької області від 26.08.2015р.

В судовому засіданні 21.09.2015р. оголошено перерву до 28.09.2015р.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідно до умов договору про закупівлю товарів за державні кошти № П013, укладеного з відповідачем 11.01.2013р., позивачем поставлено ПАТ ДТЕК Дніпроенерго продукцію на загальну суму 911305,68 грн., що підтверджується видатковими накладними та довіреностями на отримання товару. Зобовязання щодо оплати отриманої продукції відповідачем виконано лише частково на суму 424618,56 грн., внаслідок чого у нього перед позивачем виникла заборгованість в сумі 486687,12 грн. Внаслідок неналежного виконання відповідачем зобовязань за договором, позивачем йому на суму боргу нараховані втрати від інфляції в розмірі 177821,07 грн. Обґрунтовуючи позовні вимоги, ТОВ Завод енергетичного машинобудування посилається на ст.ст. 525, 526, 611 ЦК України, ст.ст. 193, 218, 230 ГК України, ст. 1, 2, 54-57 ГПК України.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав заявлені вимоги, просить позов задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечив, надав суду письмовий відзив (вих.№05-08/2015 від 05.08.2015р.), в якому, зокрема, зазначив про наступне. Позивач в обґрунтування заявленого позову та наявності у відповідача заборгованості за договором про закупівлю товарів за державні кошти № П013 від 11.01.2013р. посилається на підписані сторонами видаткові накладні, які свідчать про поставку товару. В той же час, відповідно до умов укладеного між сторонами договору (п. 4.1.) розрахунки проводяться шляхом оплати покупцем поставленого товару протягом 60 календарних днів після його постачання на склад покупця, проведення вхідного контролю товару й предявлення постачальником рахунка на оплату товару. Разом з тим, відповідач вказує на те, що позивачем на надано жодних доказів надання відповідачу рахунків на оплату поставленого товару. Без отримання цих рахунків у відповідача не виникає жодних зобовязань з оплати товару, отже апріорі відсутня і заборгованість з його оплати. Відповідач зазначає, що у нього відсутні рахунки на оплату поставленого товару, отже в нього не виникло зобовязань з його оплати.

У судовому засіданні 21.09.2015р. представником відповідача заявлене письмове клопотання (вих.№ 21-09/2015 від 21.09.2015р.) про зупинення провадження у даній справі до вирішення повязаної з нею іншої справи № 908/5051/15, яка також знаходиться у провадженні господарського суду Запорізької області, за позовом ПАТ ДТЕК Дніпроенерго до ТОВ Завод енергетичного машинобудування про визнання договору № П013 від 11.01.2013 р. недійсним.

Представник позивача проти зупинення провадження у справі заперечив.

Судом розглянуто клопотання відповідача про зупинення провадження у справі та відмовлено у його задоволенні, виходячи з наступного.

Згідно з частини 1 ст. 79 ГПК України, господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом, а також у разі звернення господарського суду із судовим дорученням про надання правової допомоги до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави.

Отже, для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарський суд у кожному конкретному випадку зобовязаний зясувати: 1) як повязана справа, яка розглядається господарським судом зі справою, що розглядається іншим судом; 2) чим обумовлюється неможливість розгляду справи.

Відповідно до вищенаведеної процесуальної норми повязаність справ полягає в тому, що рішення іншого суду, який розглядає справу, встановлює обставини, що впливають на збирання та оцінку доказів у даній справі, зокрема факти, що мають преюдиціальне значення.

Неможливість розгляду даної справи до вирішення справи іншим судом полягає в тому, що обставини, які розглядаються іншим судом, не можуть бути встановлені господарським судом самостійно у даній справі. Йдеться про те, що господарський суд не може розглянути певну справу через обмеженість своєї юрисдикції щодо конкретної справи внаслідок: непідвідомчості; обмеженості предмету позову; неможливості розгляду тотожної справи; певної черговості позовних вимог.

У даному випадку при розгляді справи за позовом ТОВ Завод енергетичного машинобудування про стягнення з ПАТ ДТЕК Дніпроенерго заборгованості за договором за договором про закупівлю товарів за державні кошти № ПО13 від 11.01.2013 р., суд має можливість самостійно оцінити відповідність умов договору № ПО13 чинному законодавству та наявність/відсутність дій сторін спрямованих на його виконання.

Враховуючи наведене, розгляд господарським судом Запорізької області справи № 908/5051/15 за позовом ПАТ ДТЕК Дніпроенерго до ТОВ Завод енергетичного машинобудування про визнання договору № П013 від 11.01.2013 р. недійсним не перешкоджає розгляду даної справи по суті спору.

У відповідності до ст. 85 ГПК України в судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ВСТАНОВИВ:

11.01.2013р. між Товариством з обмеженою відповідальністю Завод енергетичного машинобудування (постачальник, позивач у справі) та Публічним акціонерним товариством ДТЕК Дніпроенерго (покупець, відповідач у справі) укладено договір про закупівлю товарів за державні кошти № П013 (далі договір № П013).

Відповідно до п. 1.1. договору № П013, постачальник зобовязується у 2013 році поставити покупцю товари зазначені в специфікації, а покупець прийняти і оплатити такі товари 28.30.1 Парогенератори, не змонтовані (запчастини до котельного та котельно-допоміжного обладнання) 6 лотів, за лотом № 1 (далі товар) 2012-2013 року виготовлення, в кількості, асортиментів та за ціною згідно зі специфікацією. Вказана специфікація викладена сторонами також у п. 1.1. договору, відповідно до якої найменуванням товару є: шипи поверхонь нагріву К.1.22-12176, кількість 27,2 т., ціна за тону без ПДВ 48340 грн., загальна вартість без ПДВ 1314848 грн., з ПДВ 1577817,60грн.

Пунктом 3.1. договору № П013, сторони узгодили, що сума цього договору становить 1 577 817,60 грн., у тому числі ПДВ.

Пунктом 5.1. договору № П013 сторони визначили строки (терміни) поставки товару впродовж 2013 року, протягом 30 календарних днів після відправлення письмової заявки покупцем.

Згідно п.5.6. договору № П013, право власності на товар виникає у покупця в момент підписання видаткових накладних. Постачальник надає покупцю одночасно з товаром, що поставляється, видаткову накладну на товар, що поставляється, податкову накладну, сертифікат якості, товарно-транспортну накладну за формою № 1-ТН.

Пунктом 8.1. договору № П013 встановлено, що даний договір набуває чинності з дня його підписання обома сторонами та скріплення печатками і діє до 31.12.2013р., а в частині проведення розрахунків до повного виконання сторонами своїх грошових зобовязань.

Проаналізувавши фактичні обставини справи, оцінивши представлені докази, заслухавши представників сторін, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Правовідносини сторін є господарськими.

Згідно з ч. 1 ст. 175 ГК України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобовязання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобовязана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утримуватися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку. Майнові зобовязання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

За своєю правовою природою, договір по даній справі є договором купівлі-продажу.

Статтею 691 ЦК України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Як свідчать матеріали справи, на виконання умов договору про закупівлю товарів за державні кошти № П013 від 11.01.2013р. позивачем за період з 27.03.2013р. по 23.10.2013р. було поставлено відповідачу товару на загальну суму 911305,68 грн., що підтверджується:

- видатковою накладною № 63 від 27.03.2013р. на суму 87 012,00 грн. та довіреністю на отримання матеріальних цінностей № 215 від 25.03.2013р.;

- видатковою накладною № 87 від 12.04.2013р. на суму 58 008,00 грн. та довіреністю на отримання матеріальних цінностей № 266 від 12.04.2013р.;

- видатковою накладною № 97 від 25.04.2013р. на суму 11 601,60 грн. та довіреністю на отримання матеріальних цінностей № 291 від 18.04.2013р.;

- видатковою накладною № 116 від 03.05.2013р. на суму 111 375,36 грн., довіреністю на отримання матеріальних цінностей № 344 від 30.04.2013р. та товарно-транспортною накладною № 200 від 03.05.2013р.;

- видатковою накладною № 125 від 15.05.2013р. на суму 58 008,00 грн., довіреністю на отримання матеріальних цінностей № 367 від 15.05.2013р. та товарно-транспортною накладною № 229 від 16.05.2013р.;

- видатковою накладною № 163 від 13.06.2013р. на суму 58 008,00 грн., довіреністю на отримання матеріальних цінностей № 469 від 12.06.2013р. та товарно-транспортною накладною № 303 від 13.06.2013р.;

- видатковою накладною № 240 від 02.08.2013р. на суму 43 506,00 грн., довіреністю на отримання матеріальних цінностей 675 від 01.08.2013р. та товарно-транспортною накладною № 403 від 02.08.2013р.;

- видатковою накладною № 258 від 09.08.2013р. на суму 58 008,00 грн., довіреністю на отримання матеріальних цінностей № 708 від 09.08.2013р. та товарно-транспортною накладною № 421 від 09.08.2013р.;

- видатковою накладною № 271 від 19.08.2013р. на суму 40 605,60 грн., довіреністю на отримання матеріальних цінностей № 744 від 16.08.2013р. та товарно-транспортною накладною № 439 від 19.08.2013р.;

- видатковою накладною № 307 від 17.09.2013р. на суму 106 734,72 грн., довіреністю на отримання матеріальних цінностей № 892 від 17.09.2013р. та товарно-транспортною накладною № 487 від 17.09.2013р.;

- видатковою накладною № 324 від 25.09.2013р. на суму 116 016,00 грн. та довіреністю на отримання матеріальних цінностей № 932 від 25.09.2013р.;

- видатковою накладною № 356 від 23.10.2013р. на суму 162 422,40 грн. та довіреністю на отримання матеріальних № 1033 від 23.10.2013 р.

Позивач зазначає, що відповідачем частково оплачена вартість поставленої продукції по видатковим накладним: № 63 від 27.03.2013р, № 87 від 12.04.2013р., № 97 від 25.04.2013р., № 116 від 03.05.2013р., № 125 від 15.05.2013р., № 163 від 13.06.2013р., № 271 від 19.08.2013р., № 258 від 09.08.2013р. на загальну суму 424 618,56 грн., що підтверджується наданими у матеріали справи копіями платіжних доручень № 9924 від 28.05.2013р., № 11049 від 13.06.2013р., № 12268 від 02.07.2013р., № 12353 від 03.07.2013р., № 13239 від 17.07.2013р., № 15357 від 13.08.2013р., № 20606 від 22.10.2013р.

Таким чином, неоплаченою залишилась отримана відповідачем від позивача відповідно до умов договору про закупівлю товарів за державні кошти № П013 від 11.01.2013р. продукція на суму 486687,12 грн.

Згідно з нормою ст. 692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобовязанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 ст. 253 ЦК України встановлено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Пунктом 4.1. договору № П013 сторони погодили, що розрахунки проводяться шляхом оплати покупцем поставленого покупцю товару протягом 60 календарних днів після його постачання на склад покупця та проведення вхідного контролю товару й предявлення постачальником рахунка на оплату товару.

Виходячи зі змісту коментованого пункту договору та враховуючи приписи ст.ст. 250, 253 ЦК України, підставою виникнення у відповідача обовязку вчинити оплату є наявність одночасно двох умов:

1. постачання товару на склад покупця та проведення вхідного контролю товару;

2. предявлення постачальником рахунка на оплату товару.

Факт постачання позивачем товару відповідачу на загальну суму 911305,68 грн., підтверджується матеріалами справи.

Відповідачем здійснено часткову оплату товару в сумі 424618,56 грн. При цьому ПАТ Дніпроенерго пояснює, що ним оплачено товар за накладними по яким отримано рахунки на оплату товару.

Залишок неоплаченого відповідачем товару, що був поставлений в рамках договору про закупівлю товарів за державні кошти № П013 від 11.01.2013р. складає 486687,12 грн.

В той же час, доказів предявлення відповідачу рахунків на оплату зазначеного товару (направлення, вручення, тощо) позивачем не надано.

Пунктом 5.6. договору сторони передбачили, що одночасно із товаром, що поставляється, постачальник надає покупці видаткову накладну на товар, податкову накладна, сертифікат якості, товарно-транспортну накладну за формою № 1-ТН.

Рахунки на оплату товару, не входять до переліку документів, що мають бути надані постачальником разом з товаром, тому не можна дійти висновку, що вони були передані позивачем відповідачеві в момент поставки.

Згідно пояснень відповідача рахунки на оплату поставленого товару у нього відсутні.

Таким чином, обовязок щодо оплати отриманого за договором № П013 товару протягом 60 календарних днів, у відповідача ще не виник.

Пунктом 8.1. договору № П013 сторони узгодили, що в частині проведення розрахунків він діє до повного виконання сторонами своїх грошових зобовязань.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст.628 ЦК України).

Із змісту ч. 2 ст. 67 та ч. 4 ст. 179 Господарського кодексу України слідує, що сторони вільні у виборі предмету договору, визначенні зобов'язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України. При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі, зокрема, вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

За таких обставин, враховуючи визначені сторонами умови договору, зокрема, встановлений п.4.1. договору момент виникнення у покупця зобовязання щодо оплати за отриманий товар, суд не вбачає прострочення відповідачем взятих на себе зобовязань. Тож, посилання позивача у позові на ст. 611 ЦК України є безпідставним.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України № 24/5005/2998/2012 від 07.08.2012р., постанові Донецького апеляційного господарського суду № 908/2344/13 від 09.10.2013р.

На підставі викладеного, позивачу відмовляється у задоволенні вимог про стягнення з відповідача заборгованості за договором про закупівлю товарів за державні кошти № ПО13 від 11.01.2013 р. в розмірі 486687,12 грн. (основний борг), оскільки така вимога заявлена передчасно.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно п. 3.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013р., інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

З огляду на те, що відповідно до ст. 625 ЦК України втрати від інфляції є правовим наслідком порушення грошового зобовязання, вимога позивача про стягнення з відповідача суми 177821,07 грн. втрат від інфляції, також задоволенню не підлягає.

Згідно зі ст. 49 ГПК України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Повний текст рішення складено 01.10.2015 р.

Згідно ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя А.О. Науменко