ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.09.15 Справа № 914/2638/15

За позовом:Дочірнього підприємства «Львівський дорсервіс» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», Львівська обл., м. Самбір;
до відповідача:Служби автомобільних доріг у Львівській області, м. Львів;
про:про стягнення 32286,00 грн. боргу, 842,28 грн. інфляційних втрат, 214,95 грн. 3% річних
Суддя - Крупник Р.В. Секретар - Айзенбарт А.І.
Представники сторін:
від позивача:ОСОБА_1 представник (довіреність б/н від 13.08.2015р.);
від відповідача:ОСОБА_2 представник (довіреність №01н-2295/18-05 від 07.07.2015р.).

Представникам сторін роз'яснено права та обов'язки, передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України. Заяв про відвід судді та здійснення технічної фіксації судового засідання не надходило.

СУТЬ СПОРУ:

30.07.2015р. на розгляд господарського суду Львівської області поступила позовна заява Дочірнього підприємства «Львівський дорсервіс» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» (надалі - Позивач) до Служби автомобільних доріг у Львівській області (надалі - Відповідач) про стягнення 32286,00 грн. боргу, 842,28 грн. інфляційних втрат, 214,95 грн. 3% річних.

Ухвалою господарського суду від 03.08.2015р. порушено провадження у справі, її розгляд призначено на 31.08.2015р. Ухвалою від 31.08.2015р. суд відклав розгляд справи на 17.09.2015р.

Представник позивача в судове засідання з'явився, позовні вимоги підтримав, просив суд позов задоволити повністю з підстав, викладених у позовній заяві та поданих 10.09.2015р. запереченнях на відзив відповідача.

Позовні вимоги мотивує тим, 25.05.2012р. між позивачем та відповідачем укладено договір на закупівлю послуг з поточного (дрібного) ремонту та експлуатаційного утримання автомобільних доріг загального користування державного та місцевого значення Львівської області по організації та безпеці дорожнього руху №22-05/12, на виконання якого позивачем були виконані для відповідача роботи по заміні та встановленні знаків маршрутного орієнтування з дублюючими написами латинськими літерами на а/д Київ-Чоп вартістю 32286,00 грн. Відповідно до умов договору замовник зобовязувався оплатити виконані роботи в пятиденний термін з моменту надходження бюджетних коштів. На думку позивача, погоджена сторонами умова договору про оплату виконаних робіт «після надходження бюджетних коштів» не змінює правової природи виникнення у відповідача обовязку оплатити виконані роботи, а тому дані відносини підпадають під правове регулювання ч. 2 ст. 530 ЦК України. В позовній заяві позивач зазначає, що у звязку неоплатою відповідачем вартості виконаних робіт, підрядник звертався до відповідача з претензією, якою вимагав погасити заборгованість, однак така залишилася без задоволення з підстав, відсутності бюджетних коштів. Зважаючи на те, що претензія одержана відповідачем 30.04.2015р., представник позивача вважає, що зобовязання по сплаті боргу відповідач повинен був виконати до 07.05.2015р. Оскільки у строк, визначений в претензії зобовязання виконано так і не було, відповідач вважається таким, що прострочив.

Представник відповідача в судове засідання з'явився, проти позову заперечив, просив суд в задоволенні позовних вимог відмовити з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Заперечуючи проти позову представник зазначає, що відповідач являється неприбутковою організацією, одержувачем бюджетних коштів, що спрямовуються на розвиток мережі автомобільних доріг загального користування. За умовами п. 3.4. укладеного договору, замовник зобовязувався оплатити виконані роботи виключно в межах відповідних фактичних надходжень з державного бюджету. Крім цього, в п. 4.1. Договору сторони погодили, що зобовязання замовника виникають в разі наявності та в межах затверджених бюджетних призначень та фактично отриманих бюджетних коштів. У звязку з непоступленням бюджетних коштів на відповідний казначейський рахунок, відповідач не мав можливості розрахуватися за виконані роботи. Враховуючи викладене, просив відмовити в задоволенні позову.

В судовому засіданні встановлено, що позивачем при поданні позову було допущено неточності в найменуванні позивача, при цьому код ЄДРПОУ позивачем зазначено вірно. Зокрема, як вбачається з наявного в матеріалах справи Витягу з єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, повне найменування позивача є не Дочірнє підприємство «Львівський дорсервіс» (як це зазначив позивач в позовній заяві), а Дочірнє підприємство «Львівський дорсервіс» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України».

Встановивши наведені неточності, суд ухвалив виправити їх із відображенням в вступній та резолютивній частині рішення повного найменування сторін, як це вказано у Витязі з єдиного державного реєстру.

Заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

25.05.2012р. між позивачем та відповідачем укладено Договір на закупівлю послуг з поточного (дрібного) ремонту та експлуатаційного утримання автомобільних доріг загального користування державного та місцевого значення Львівської області по організації та безпеці дорожнього руху №22-05/12 (надалі Договір), за умовами п. 1.1. якого підрядник зобовязується надати послуги, зазначені в Технічних вимогах (Додаток №1), а замовник прийняти і оплатити такі послуги в межах затверджених бюджетних асигнувань на 2012 рік та фактично отриманих бюджетних коштів.

На виконання зобовязань за Договором позивачем були виконані, а відповідачем прийняті роботи по встановленні та заміні знаків маршрутного орієнтування з дублюючими написами латинськими літерами на міжнародних автомобільних дорогах державного значення а/д Київ-Чоп, в т.ч. зворотні смуги загальною вартістю 32286,00 грн., що підтверджується Актом приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2012р. та Довідкою про вартість виконаних будівельних робіт/та витрати/, датованими 28.12.2012р. Вказаний акт та довідка підписані представниками сторін Договору та скріплені їх печатками.

Згідно п.п. 3.4., 4.1.-4.3., 4.5. Договору, по даному Договору замовник бере на себе зобовязання по оплаті прийнятих послуг (робіт) виключно в межах відповідних фактичних надходжень з державного бюджету. Зобовязання замовника за цим Договором виникають в разі наявності та в межах затверджених бюджетних призначень та фактично отриманих бюджетних коштів. Замовник здійснює щомісячну оплату за надані послуги в межах надходження бюджетних коштів на підставі актів приймання наданих послуг (виконаних підрядних робіт) (форма КБ-2в) та довідок про надані послуги (виконані підрядні роботи) (форма КБ №3), підписаних сторонами. До рахунку додаються належним чином оформлені акти (форми КБ-2в, КБ №3), підписані сторонами, реєстри та інші необхідні документи. Представник замовника напротязі трьох днів перевіряє надання послуг згідно представленого акту і підписує його в частині фактично наданих послуг, в межах виділених бюджетних асигнувань. Оплата наданих послуг здійснюється в 5-ти денний термін з моменту надходження бюджетних коштів.

Однак, як встановлено судом не заперечувалося відповідачем, виконані позивачем роботи оплачені не були. У звязку з тим, що впродовж тривалого оплата на рахунок позивача не поступала, 29.04.2015р. позивач звернувся до відповідача з письмовою претензією №64 від 27.04.2015р., якою вимагав в семиденний строк з моменту одержання претензії погасити заборгованість за Договором. Вказана претензія одержана відповідачем 30.04.2015р., що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Листом від 14.05.2015р. №01н-1590/18-06 відповідач повідомив про неможливість оплати виконаних робіт у звязку з відсутністю бюджетного фінансувння.

Станом на день розгляду справи судом, докази сплати заборгованості відповідачем в матеріалах справи відсутні.

Встановивши наведені обставини справи, суд вважає позовні вимоги про стягнення боргу такими, що підлягають до задоволення повністю, виходячи з наступного.

Статтею 174 ГК України передбачено, що однією з підстав виникнення господарського зобов'язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (ч. 1 ст. 193 ГК України).

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконану роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання обов'язку.

Положеннями ч. 1 ст. 837 ЦК України встановлено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Факт виконання робіт за Договором позивачем та прийняття їх відповідачем підтверджується наявним в матеріалах справи Актом приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2012р., датований 28.12.2012р.

Згідно ч. 1 ст. 843 ЦК України встановлено, що у договорі підряду визначається ціна роботи або спосіб її визначення.

Зі змісту положень п.п. 3.4., 4.1.-4.3., 4.5. Договору вбачається, що оплата виконаних робіт здійснюється замовником на підставі підписаних актів приймання виконаних підрядних робіт та довідок про виконані роботи, виключно за умови надходжень з державного бюджету відповідних грошових асигнувань.

На вказані положення Договору, як на підставу для відмови в позові посилається і відповідач.

Однак з такими висновками господарський суд не погоджується, зважаючи на наступне.

Відповідно до ст. 511 ЦК України зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Згідно ст. 530 ЦК України зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

На думку суду, положення п.п. 3.4., 4.1.-4.3., 4.5. Договору, згідно з яким оплата за виконані роботи проводиться після отримання бюджетного фінансування не є підставою для звільнення відповідача від обов'язку оплатити надані послуги, оскільки з урахуванням приписів ст.ст. 251, 252 ЦК України, надходження коштів з державного бюджету не є подією, яка має неминуче настати зі спливом певного періоду, а тому не може бути відкладальною умовою та не створює для сторін цивільних прав та обов'язків щодо визначення строку оплати. Аналогічної правової позиції притримується ВГС України в постанові від 27.04.2015р. у справі №910/19188/14.

Європейський суд з прав людини у рішеннях у справі «Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України» від 18.10.2005р. та у справі «Бакалов проти України» від 30.11.2004р. вказав, що відсутність бюджетного фінансування (бюджетних коштів) не є виправданням бездіяльності. Вищенаведені висновки, відображені в постанові ВСУ від 15.05.2012р. у справі №3-28гс12, у постанові ВГС України від 17.03.2015р. у справі №922/3830/14.

Згідно з ч. 2 ст. 218 ГК України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов'язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов'язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Виходячи зі змісту ст. 617 ЦК України випадкові обставини недодержання своїх обов'язків контрагентом боржника чи відсутність у боржника необхідних коштів не звільняють боржника від відповідальності за порушення зобов'язання.

Суд зазначає, що встановлена умовами Договору привязка щодо відсутності у замовника обовязку оплачувати виконані роботи у зв'язку з ненадходженням бюджетних коштів не визначена законодавчо як така, що звільняє боржника від виконання зобов'язання, натомість ч. 2 ст. 218 ГК України прямо передбачає, що відсутність у боржника необхідних коштів, а також порушення зобов'язань контрагентами правопорушника не вважається обставинами, які є підставою для звільнення боржника від господарсько-правової відповідальності.

Частиною 1 ст. 96 ЦК України визначено, що юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями, а ст.ст. 525, 526 ЦК України і ст. 193 ГК України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Нормами ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

За приписами ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання свого зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Оскільки, претензія щодо сплати боргу отримана відповідачем (як свідчать матеріали справи) 30.04.2015р., обовязок по сплаті виконаних робіт останній мав виконати до 07.05.2015р. включно. Зважаючи на те, що кошти у встановлений претензією строк сплачені не були, з 08.05.2015р. відповідач вважається таким, що прострочив, що в свою чергу є підставою для стягнення цих коштів в судовому порядку.

Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Здійснивши перерахунок 3% відсотків річних та інфляційних втрат, суд прийшов до висновку, що такі підлягають стягненню з відповідача повністю, в розмірі 214,95 грн. та 842,28 грн. відповідно.

З огляду на викладені обставини, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтовані та підтверджені належними та допустимими доказами, відповідачем не спростовані, а тому, підлягають до задоволення повністю.

Відповідно до положень ст. 49 ГПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача в розмірі 1827,00 грн.

Керуючись ст.ст. 4-3, 12, 33, 34, 43, 49, 82-85, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити повністю.

2. Стягнути з Служби автомобільних доріг у Львівській області (79053, м. Львів, вул. В. Великого, 54; ) на користь Дочірнього підприємства «Львівський дорсервіс» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» на користь (81400, Львівська обл., м. Самбір, вул. Чорновола, 32; ) 32286,00 грн. боргу, 214,95 грн. три відсотки річних, 842,28 грн. інфляційних втрат та 1827,00 грн. судового збору.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили відповідно до ст. 116 ГПК України.

4. Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 85 ГПК України та може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст.ст. 91-93 ГПК України.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення складено та підписано 22.09.2015р.

Суддя Крупник Р.В.