РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.09.2015Справа №910/19598/15
За позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування»

до Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія»

про стягнення 42 550,86 грн., -

Суддя Морозов С.М.

За участю представників сторін:

від позивача: Гермаш С.М. (представник за довіреністю від 15.04.2015р.);

від відповідача: Давиденко А.І. (представник за довіреністю №34 від 02.06.2015р.).

Обставини справи:

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал Страхування» (надалі також - позивач) звернулось до суду з позовною заявою про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» (надалі також - відповідач) суми страхового відшкодування в розмірі 42 550,56 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач, виплативши страхове відшкодування власнику автомобіля, пошкодженого при дорожньо-транспортній пригоді, винним у якій визнано водія іншого автомобіля, отримав, в силу приписів статті 27 Закону України «Про страхування» та статті 993 Цивільного кодексу України, у межах фактичних витрат, право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Спір виник внаслідок того, що позивачем виконано свій обов'язок щодо виплати страхового відшкодування, а відповідач ухиляється від виконання свого обов'язку здійснити виплату страхового відшкодування.

Під час перебування справи в провадженні позивачем було подано заяву про уточнення суми позовної вимог та заявлено до стягнення з відповідача суму страхового відшкодування в розмірі 28 460,00 грн.

Відповідно до ст. 22 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Враховуючи викладену норму, зазначене зменшення розміру позовних вимог, у відповідності до положень ст. 22 господарського процесуального кодексу України, було прийняте судом до розгляду.

Відповідач письмового відзиву на позовну заяву до матеріалів справи не надав. В судовому засіданні представник відповідача заперечував проти стягнення суми в розмірі 1 460,00 грн., оскільки зазначену суму відповідачем було сплачено безпосередньо потерпілій особі, а проти задоволення позовних вимог в іншій частині представник відповідача не заперечував.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.08.2015р. прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження у справі, їй присвоєно №910/19598/15, розгляд призначено на 25.08.2015р.

Також, судом ухвалено направити запит від 03.08.2015р. до Моторного (транспортного) страхового бюро України для отримання завіреної копії страхового полісу №АС/2067188.

17.08.2015р. до суду надійшла відповідь №7/2-28/22671 від 13.08.2015р. від Моторного (транспортного) страхового бюро України, яка містить інформацію, що стосується полісу №АС/2067188.

В судовому засіданні 25.08.2015р. розгляд справи було відкладено до 15.09.2015р., у зв'язку з неявкою представника відповідача в судове засідання.

Зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для повного та об'єктивного вирішення справи, розгляд справи відбувся з урахуванням положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у справі матеріалами.

В судовому засіданні 15 вересня 2015 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Між позивачем (страховик за Договором страхування) та ОСОБА_3 (надалі також - страхувальник) 18.12.2012р. було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту №2009/12-Тз/К/01 (далі - Договір страхування), згідно з умовами якого позивач прийняв на себе обов'язок по страхуванню автомобіля «Mitsubishi L-200», реєстраційний номер НОМЕР_1 (надалі також - застрахований автомобіль).

Відповідно до ст. 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

23.05.2013р. на дорозі М-03 Київ-Одеса на 26 км 420 м, ОСОБА_4, керуючи автомобілем «ВАЗ 21061», реєстраційний номер НОМЕР_2, не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості в русі та допустив занос свого автомобіля, чим порушив п.п. 12.1. та 2.3. ПДР України та допустив зіткнення з автомобілем «Mitsubishi L-200», реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_5, в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження.

ОСОБА_5 керував транспортним засобом «Mitsubishi L-200», реєстраційний номер НОМЕР_1 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 та посвідчення водія НОМЕР_4.

Постановою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 05.06.2013р. ОСОБА_4., за здійснення вказаного ДТП, було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340,00 грн.

Відповідно до звіту №1038 про визначення вартості матеріального збитку, складеного Суб'єктом підприємницької діяльності-фізичною особою ОСОБА_6, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Mitsubishi L-200», реєстраційний номер НОМЕР_1, складає 73 393,46 грн.

Відповідно до рахунку №НМРФ-27240 від 29.05.2013р., виставленого ТОВ «Ніколь-Моторс», ремонт автомобіля «Mitsubishi L-200», реєстраційний номер НОМЕР_1 становить 66 100,86 грн.

Відповідно до складеного позивачем Страхового акту №2009/12-Тз/К/01/-1-1 від 10.06.2013р. та розрахунку до нього, розмір страхового відшкодування, який підлягає до виплати страхувальнику, становить 63 640,86 грн.

Враховуючи зазначене, позивач на виконання умов Договору страхування виплатив страхове відшкодування в сумі 63 640,86 грн., що підтверджується наявною в матеріалах справи копією платіжного доручення №11523 від 11.06.20143р. на зазначену суму. Окрім того, відповідачем було оплачено вартість автотоварознавчого дослідження на суму в розмірі 450,00 грн., що підтверджується наявною в справі копією платіжного доручення №16969 від 20.08.2013р.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Таким чином, до позивача перейшло в межах суми 63 640,86 грн. + 450,00 грн. = 64 090,86 (сума виплаченого страхового відшкодування та витрати по оплаті авто товарознавчого дослідження) право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Так, частинами першою та другою статті 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Вина фізичної особи ОСОБА_4 встановлена у судовому порядку, а відповідальність особи, яка керує транспортним засобом «ВАЗ 21061», реєстраційний номер НОМЕР_2 застрахована відповідачем на підставі Полісу №АС/2067188.

Відповідно до пункту 22.1. статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 Цивільного кодексу України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Статтею 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Згідно з п. 1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України №142/5/2092 від 24.11.2003р., відновлювальний ремонт - це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності колісних транспортних засобів чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів, а вартість відновлювального ремонту дорожнього транспортного засобу відповідно до п. 2.3 Методики - це грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого колісних транспортних засобів.

Системне тлумачення наведених вище положень чинного законодавства дає підстави вважати, що в разі пошкодження транспортного засобу розмір шкоди, завданої транспортному засобу, що підлягає відшкодуванню страховиком, визначається виходячи з оцінки вартості витрат, які несе власник пошкодженого транспортного засобу при здійсненні його відновлювального ремонту.

Матеріалами справи, а саме: Звітом №1038 від 17.08.2013р. про визначення вартості матеріального збитку, складеного Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6, встановлюється, що вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Mitsubishi L-200», реєстраційний номер НОМЕР_1, становить 73 393,46 грн.

Рахунком №НМРФ-27240 від 29.05.2013р., виставленим ТОВ «Ніколь-Моторс», підтверджується, що вартість ремонту автомобіля «Mitsubishi L-200», реєстраційний номер НОМЕР_1, становить 66 100,86 грн.

Як наголошує на тому Вищий господарський суд України у своїх постановах при розгляді справ даної категорії, (постанови від 23.08.2011р. у справі №42/92, від 07.08.2012р. у справі №2/22, від 01.03.2011р. у справі №47/372) звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу. Реальним же підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику, є саме платіжне доручення.

Як зазначалось вище, на підставі Страхового акту №2009/12-Тз/К/01-1-1 від 10.06.2013р. та розрахунку суми страхового відшкодування до нього, позивач виплатив страхове відшкодування в сумі 63 640,86 грн., що підтверджується платіжним дорученням №11523 від 11.06.2013р. Окрім того, відповідачем було оплачено вартість автотоварознавчого дослідження на суму в розмірі 450,00 грн., що підтверджується наявною в справі копією платіжного доручення №16969 від 20.08.2013р.

Таким чином, враховуючи вищенаведені обставини, до позивача перейшло право вимоги до відповідача, згідно зі ст. ст. 993 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. п. 22.1. ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Як зазначено позивачем, що підтверджено відповідачем, останнім було проведено частковий розрахунок з позивачем, а саме на суму в розмірі 20 540,00 грн.

Відповідно до ст. 12.1. Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Відповідно до Полісу №АС/2067188 розмір франшизи становить 1 000,00 грн., а ліміт відповідальності по майну становить 50 000,00 грн., отже, з огляду на це, з відповідача має бути стягнуто 28 460,00 грн. = 50 000,00 грн. (ліміт відповідальності відповідача по майну) - 1 000,00 (франшиза відповідача) - 20 540,00 грн. (виплата здійснена відповідачем).

Однак, як встановлено матеріалами справи, відповідачем суму в розмірі 1 460,00 грн. було перераховано страхувальнику позивача ОСОБА_4 згідно платіжного доручення №5046 від 02.09.2013р., про що свідчить наявна в матеріалах справи довідка бухгалтерії про перерахування.

Таким чином, враховуючи викладене, а також те, що відповідач не заперечував проти задоволення позовних вимог, сума страхового відшкодування, яка підлягає до стягнення з відповідача, має зменшитись на суму виплати здійсненої останнім в розмірі 1 460,00 грн., отже до стягнення з відповідача підлягає сума страхового відшкодування в розмірі 27 000,00 грн. (28 460,00 грн. - 1 460,00 грн.).

Відповідно до ст. ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

В постанові Верховного Суду України від 07.11.2011р. у справі №3-118гс11 наголошено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до п. 2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012р. №6 «Про судове рішення» рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: - чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; - чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; - яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. З огляду на вимоги частини першої статті 4 ГПК господарський суд у прийнятті судового рішення керується (та відповідно зазначає у ньому) не лише тими законодавчими та/або нормативно-правовими актами, що на них посилалися сторони та інші учасники процесу, а й тими, на які вони не посилалися, але якими регулюються спірні правовідносини у конкретній справі (якщо це не змінює матеріально-правових підстав позову).

Відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності зобов'язання перед позивачем щодо сплати суми страхового відшкодування в розмірі 27 000,00 грн.

Враховуючи все вищенаведене, оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що заявлені в справі №910/19598/15 позовні вимоги підлягають частковому задоволенню та стягненню з відповідача на користь позивача суми страхового відшкодування в розмірі 27 000,00 грн.

Судовий збір позивача в розмірі 1 733,27 грн., відповідно до положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України, пропорційно сумі задоволених позовних вимог, покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» (, адреса: 03056, м. Київ, вул. Борщагівська, 145) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» (, адреса: 03056, м. Київ, вул. Борщагівська, 154) суму страхового відшкодування в розмірі 27 000,00 грн. (двадцять сім тисяч гривень 00 копійок) та судовий збір у розмірі 1 733,27 грн. (одна тисяча сімсот тридцять три гривни 27 копійок).

3. В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.

4. Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

5. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 18.09.2015р.

Суддя С.М. Морозов