ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" вересня 2015 р. Справа № 922/3420/15

Колегія суддів у складі: головуючого судді Бородіної Л.І., судді Гетьмана Р.А. судді Лакізи В.В.,

при секретарі Міракові Г.А.,

за участю представників сторін:

від позивача ОСОБА_1 за довіреністю від 01.02.2014р.;

від відповідача ОСОБА_2 за довіреністю від 30.06.2015р.;

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробничого підприємства «Поліпром», м. Дніпропетровськ

на рішення господарського суду Харківської області від 18.08.2015р.

у справі № 922/3420/15

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробничого підприємства «Поліпром», м. Дніпропетровськ

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Будмен Інтер», м. Харків

про стягнення 106528,27грн.

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Харківської області від 18.08.2015р. у справі №922/3420/15/15 (суддя Лаврова Л.С.) прийнято до розгляду заяву про зменшення позовних вимог; відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Рішення місцевого господарського суду з посиланням на статті 193,265 ГК України, статті 664, 712ЦК України , ст. 202ПК України мотивоване недоведеністю матеріалами справи наявності заборгованості ТОВ «Будмен Інтер» перед ТОВ НВП «Поліпром» за договором поставки товарів на реалізацію від 01.12.2010р. №102-572-DА10. Крім того, місцевий господарський суд зазначив, що акт звірки не є первинним документом та не може використовуватись як доказ наявності боргу відповідача.

Товариство з обмеженою відповідальністю науково-виробниче підприємство «Поліпром» з рішенням суду першої інстанції не погодилось та звернулось до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 18.08.2015р. у справі №922/3420/15 та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити повністю, стягнути з ТОВ «Будмен Інтер» на користь ТОВ НВП «Поліпром» 5096,81грн. основного боргу, 2306,46грн. 3% річних, 44467,51грн. інфляційних втрат та 14228,61грн. пені.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги заявник вказує на те, що пункт 8.1 договору поставки на реалізацію від 01.12.2010р. містить умову щодо оплати товару, за якою виконання зобовязання з оплати за отриманий товар повязано з дією осіб, які не є стороною договору. Однак за змістом статті 511 ЦК України зобовязання не можуть створювати обовязку для третіх осіб, а отже, на його думку, строк виконання зобовязань по оплаті одержаного товару у цьому договорі належним чином не встановлений, а тому за приписами статті 592 ЦК України відповідач зобовязаний оплатити товар в день його прийняття. Крім того, зазначає, що умовами спірного договору передбачено, що у разі неповернення товару постачальник вправі вимагати від покупця сплати вартості товару, що і було здійснено позивачем, про що свідчать листи від 24.11.2014р. та від 26.06.2015р.

Відзивом від 23.09.2015р. ТОВ «Будмен Інтер» заперечує проти вимог апеляційної скарги та просить залишити без змін рішення господарського суду Харківської області від 18.08.2015р. у справі №922/3420/15, апеляційну скаргу без задоволення. При цьому зазначає, що сторонами у договорі від 01.12.2010р. №102-572-DA10 обумовлено, що строк виконання зобовязання щодо оплати поставленого товару виникає не раніше як після реалізації кожної одиниці поставленого товару, тобто обумовлено настання у відповідача обовязку оплатити товар обставиною, щодо якої невідомо настане вона чи ні, а отже, на думку відповідача, момент виконання зобовязань по оплаті не настав.

Розпорядженням секретаря другої судової палати Харківського апеляційного господарського суду від 24.09.2015р. у звязку з відпусткою судді Крестьянінова О.О для розгляду справи №922/3420/15 сформовано колегію суддів к складі: головуючого судді Бородіної Л.І., судді Гетьмана Р.А., судді Лакізи В.В.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник позивача підтримав вимоги апеляційної скарги та просив скасувати рішення місцевого господарського суду від 18.08.2015р. у справі №922/3420/15 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача заперечив проти вимог апеляційної скарги, вважає рішення господарського суду Харківської області від 18.08.2015р. у справі №922/3420/15 законним та обґрунтованим, а вимоги апеляційної скарги -безпідставними.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

01.12.2010р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Будмен Інтер» (покупцем) та Товариством з обмеженою відповідальністю Науково-виробничим підприємством «Поліпром» (постачальником) укладений договір поставки товарів на реалізацію №102-752-DА10 з протоколом розбіжностей від 01.12.2010р., п.1.1 якого встановлено, що постачальник зобовязується передати у власність покупця товар, а покупець зобовязується, на умовах даного договору прийняти та оплатити поставлений товар (т.1, а.с.26-31,37-41).

Відповідно до пункту 1.2 договору постачальник здійснює поставку товару партіями, у відповідності до підписаних сторонами специфікацій на поставку окремих партій товару. У специфікації зазначається найменування товару, його ціна та кількість, які підлягають поставці.

Згідно із пунктом 2.1 цього договору ціна на товар, що постачається погоджується сторонами у прайс-листі, який підписується сторонами.

Пунктами 3.3,3.4 даного договору встановлено, що товар постачається в торгові центри покупця, транспортом постачальника, за рахунок постачальника. Постачальник зобовязується передати покупцю наступні документи: видаткову накладну, товарно-транспортну накладну на товар, податкову накладну.

У пункті 4.1 цього договору зазначено, що товар приймається покупцем по кількості, асортименту та якості в торгових центрах покупця на підставі видаткових накладних та інших супровідних документів, які підтверджують кількість та якість товару.

Відповідно до пункту 5.1.1 даного договору постачальник зобовязаний вивезти товар з торгового центру покупця у випадку, якщо товар або його частина залишається нереалізованим покупцем понад строк реалізації, визначений у п.3.8 цього договору (365 календарних днів з моменту підписання видаткової накладної).

Пунктом 3.8 цього договору з урахуванням протоколу розбіжностей, зокрема, встановлено, строк реалізації товару складає 180 календарних днів з моменту підписання сторонами видаткової накладної.

Постачальник, отримавши від покупця вимогу про повернення товару, зобовязаний вивезти його з торгового центру на протязі семи календарних днів, з моменту отримання такої вимоги (п.5.3 договору).

У пункті 8.1 цього договору зазначено, що покупець оплачує поставлений товар не раніше реалізації кожної одиниці товару третім особам, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника не пізніше четвертого та девятнадцятого числа кожного місяця.

Пунктом 8.1.2 договору в редакції протоколу розбіжностей від 01.12.2010р. встановлено, що у випадку неоплати товару покупцем на протязі 180 днів з моменту поставки, постачальник має право вимагати від покупця повернення цього товару. Повернення товару здійснюється на підставі, передбаченій п.5.2 цього договору. Якщо покупець не поверне постачальнику поставлений, але не оплачений на протязі вищезазначеного строку товар на протязі 14 календарних днів з моменту отримання відповідної вимоги, постачальник має право вимагати від покупця оплати вартості товару, погодженої сторонами у цьому договорі, а також сплати штрафу у розмірі 2% вартості неповернутого товару.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов договору поставки товару на реалізацію від 01.12.2010р. №102-572-DA10 у період з 28.01.2014р. по 19.01.2015р. ТОВ НВП «Поліпром» поставлено ТОВ «Будмен Інтер» товар на загальну суму 87391,98грн., що підтверджується видатковими накладними, наявними в матеріалах справи (т.1, а.с.44-62).

За доводами позивача відповідач здійснив оплату за отриманий товар у сумі 148661,40грн., що підтверджується, наданими позивачем виписками з банківського рахунку (т.1, а.с.76-114), а також здійснив повернення товару позивачеві на загальну суму 68539,98грн., що підтверджується накладними про повернення постачальнику (т.1, а.с. 63-74,161-212).

На думку позивача, відповідач оплату за одержаний товар здійснив не в повному обсязі, у звязку з чим за ним утворився борг у розмірі 64133,93грн., що стало підставою звернення ТОВ НВП «Поліпром» з даним позовом до господарського суду. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що у період з 28.01.2014р. по 19.01.2015р. відповідачеві поставлено товар на загальну суму 87391,98грн., крім того станом на 01.01.2014р. за відповідачем рахується заборгованість в розмірі 134906,25грн. за поставки, здійснені в попередніх періодах. Також вказує на те, що відповідачем повернуто товар на загальну суму 29648,88грн., у звязку з чим станом на 05.06.2015р. за ТОВ «Будмен Інтер» утворився бор у сумі 64133,93грн., що підтверджується актом звірки взаєморозрахунків від 01.01.2015р. Крім того, ТОВ НВП «Поліпром» просить стягнути з відповідача 3% річних, інфляційні втрати та пеню у звязку з простроченням виконання грошових зобовязань (т.1, а.с.4-9).

27.07.2015р. позивачем подано заяву про зменшення позовних вимог, у якій він просить стягнути з відповідача 5096,81грн. боргу, 2306,46грн. 3%річних, 44467,51грн. інфляційних втрат та 14228,61грн. пені (т.1,а.с.140-151). При цьому зазначає, що за період з 28.01.2014р. по 19.01.2015р. ним поставлено відповідачеві товар на суму 87391,98грн., що підтверджується видатковими накладними, оплачено ТОВ «Будмен Інтер» товар у сумі 148661,40грн. та повернуто товар позивачеві на суму 68539,98грн. Крім того зазначає, що станом на 01.01.2014р. за відповідачем рахується заборгованість на загальну суму 134906,25грн. за поставки, здійснені в попередні періоди 2013року (т.1, а.с.140-154).

18.08.2015р. місцевим господарським судом прийнято оскаржуване рішення з підстав, зазначених вище (т.2,а.с.141-145).

Перевіривши матеріали справи, правильність їх юридичної оцінки та застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду дійшла висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Предметом спору у даній справі є стягнення заборгованості за договором поставки товарів на реалізацію від 01.12.2010р. №102-572-DA10, пені, 3% річних, інфляційних нарахувань.

Спірні правовідносини сторін виникли у зв'язку з простроченням оплати товару і регулюються нормами ЦК України з урахуванням особливостей, встановлених ГК України.

Підпунктом 3 частини 1 статті 3 ЦК України, визначено, що однією з загальних засад цивільного законодавства є свобода договору.

Відповідно до статті 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі статтею 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами частини 1 статті 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобовязується передати (поставити) у замовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Відповідно до частини 2 статті 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частинами 2,5 статті 267 ГК України встановлено, що строки поставки встановлюються сторонами в договорі з урахуванням необхідності ритмічного та безперебійного постачання товарів споживачам, якщо інше не передбачено законодавством. У договорі поставки за згодою сторін може бути передбачений порядок відвантаження товарів будь-яким видом транспорту, а також вибірка товарів покупцем.

Згідно із частиною 1 статті 664 ЦК України обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов'язку передати товар.

Пунктом 1.1 договору поставки товарів на реалізацію від 01.12.2010р №102-752-DА10, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Будмен Інтер» (покупцем) та Товариством з обмеженою відповідальністю Науково-виробничим підприємством «Поліпром» (постачальником), встановлено, що постачальник зобовязується передати у власність покупця товар, а покупець зобовязується, на умовах даного договору прийняти та оплатити поставлений товар (т.1, а.с.26-31,37-41).

Пунктами 3.3,3.4 договору встановлено, що товар постачається в торгові центри покупця, транспортом постачальника, за рахунок постачальника. Постачальник зобовязується передати покупцю наступні документи: видаткову накладну, товарно-транспортну накладну на товар, податкову накладну.

У пункті 4.1 цього договору зазначено, що товар приймається покупцем по кількості, асортименту та якості в торгових центрах покупця на підставі видаткових накладних та інших супровідних документів, які підтверджують кількість та якість товару.

Таким чином, з умов договору поставки товарів на реалізацію від 01.12.2010р. №102-752-DА10 вбачається, що за домовленістю сторін факт передачі товару від постачальника (позивача у справі) до покупця (відповідача у справі) підтверджується видатковими накладними.

Товариство з обмеженою відповідальністю науково-виробниче підприємство «Поліпром» у період з 28.01.2014р. по 19.01.2015р. на виконання умов договору 01.12.2010р. №102-752-DА10 поставило ТОВ «Будмен Інтер» товар на загальну суму 87391,98грн., що підтверджується видатковими накладними від 28.01.2014р. №786, від 11.03.2014р. №1953, від 11.03.2014р. №2009, від 28.03.2014р. №2910, від 05.04.2014р. №3314, від 28.04.2014р. №5579, від 20.05.2014р. №7311, від 20.05.2014р. №7313, №7314, від 27.05.2014р. №7871, від 04.07.2014р. №11310, від 25.07.2014р. №13581, від 15.08.2014р. №14803, від 21.11.2014р. №17659, від 21.11.2014р. №17660, №17665, №17673, від 08.12.2014р. №18050 від 19.01.2015р. №153 та не заперечується сторонами спору (т.1,а.с.44-62).

Відповідач у період з 22.01.2014р. по 14.05.2014р. за розрахунками позивача здійснив оплату за поставлений товар у сумі 128515,38грн., що підтверджується виписками з банківського рахунку, наданими позивачем, та про що зазначено ним у позовній заяві, а отже дані обставини в розумінні статті 35 ГПК України є преюдиціальними та не підлягають доказуванню (т.1,а.с.76-114).

У вказаних банківських виписках в графі призначення платежу зазначено «сплата за товар згідно договору від 01.12.2010р. №102-572-DA10» та відсутні посилання на конкретну накладну, згідно якої був поставлений товар.

Також за розрахунками позивача ТОВ «Будмен Інтер» у звязку з нереалізацією товару у відповідності до умов договору від 01.12.2010р №102-752-DА10 повернуто ТОВ НВП «Поліпром» товар на загальну суму 68539,98грн., що також не заперечується сторонами спору та підтверджується накладними на повернення (т.1,а.с.63-74, 161-211)

З наведених вище доказів не вбачається факту наявності простроченої заборгованості у ТОВ «Будмен Інтер» перед ТОВ НВП «Поліпром» за поставлений товар на підставі договору поставки товару на реалізацію від 01.12.2010р. №102-572-DA10 за період з 28.01.2014р. по 19.01.2015р.

Посилання позивача на акт звірки взаємних розрахунків від 01.01.2015р., як на обставину, що підтверджує факт наявності заборгованості ТОВ «Будмен Інтер» за поставлений товар на підставі договору від 01.12.2010р. №102-572-DA10 за період, що передував 2014року не приймається судом апеляційної інстанції до уваги з наступних підстав.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно з частиною 1 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

У пункті 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 24.05.1995р. N 88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995р. за N 168/704 (надалі - Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку), зазначено, що первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Згідно з частиною 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», вимоги якої кореспондуються з пунктом 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Таким чином, наданий позивачем на підтвердження позовних вимог акт звірки взаєморозрахунків за період з 01.01.2014р. по 01.01.2015р. (т.1, а.с.23) не є належним та достатнім доказом, оскільки акт звірки не є первинним документом бухгалтерського обліку в розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та не може підтверджувати факт здійснення господарської операції. Акт звірки це лише документ, за яким бухгалтери підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій, і сам по собі не є належним та допустимим доказом у справі. Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що даний акт підписаний особами, посадове становище яких не встановлено.

Таким чином, позивачем доведено належними та допустимими доказами в розумінні статті 34 ГПК України поставку товару на підставі договору поставки товару на реалізацію від 01.12.2010р. лише за період з 28.01.2014р. по 19.01.2015р. на загальну суму 87391,98грн. та надано докази на підтвердження повної оплати поставленого товару, а саме виписки з банківського рахунку за період з 22.01.2014р. по 14.05.2014р. за розрахунками позивача на загальну суму 128515,38грн. (т.1,а.с.76-114).

За таких обставин, відповідач у відповідності до умов договору від 01.12.2010р. належним чином виконав покладені на нього зобовязання та оплатив поставлений товар у повному обсязі.

ТОВ НВП «Поліпром» будь-яких інших доказів в підтвердження факту поставки товару за період, який передував 2014 року, не надав, а отже місцевий господарський суд дійшов правомірного та обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову в частині стягнення основної суми боргу.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 ЦК України).

Відповідно до вимог статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобовязання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно з вимогами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктами 8.1, 8.1.2 договору поставки на реалізацію товару від 01.12.2010р. №102-572-DA10 з урахуванням протоколу розбіжностей від 01.12.2010р. встановлено, що покупець оплачує поставлений товар не раніше реалізації кожної одиниці товару третім особам, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника не пізніше четвертого та девятнадцятого числа кожного місяця. У випадку неоплати товару покупцем на протязі 180 днів з моменту поставки, останній має право вимагати від покупця повернення цього товару.

Таким чином, умовами спірного договору на відповідача покладено обовязок щодо оплати поставленого товару після його реалізації третім особам, тобто з настанням певної події.

Позивачем не надано належних доказів, які б підтверджували факт та дату реалізації товару ТОВ «Будмен Інтер», який був поставлений ТОВ НВП «Поліпром» на підставі договору від 01.12.2010р., а отже відсутні правові підстави для задоволення позову в частині стягнення пені, 3% та інфляційних втрат.

Доводи апелянта, з посиланням на статті 530,692 ЦК України про те, що відповідач зобовязаний оплатити поставлений ним товар у день його прийняття, оскільки у договорі поставки від 01.12.2010р. №102-572-DA10 строк оплати не встановлений не приймаються судом апеляційної інстанції до уваги з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до частини 1 статті 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до частини 1 статті 212 ЦК України особи, які вчиняють правочин, мають право обумовити настання або зміну прав та обов'язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (відкладальна обставина).

Наведене положення узгоджується з принципом свободи договору, зокрема в частині визначення його умов (ст. 6, 627 ЦК України).

Отже, строк (термін) виконання зобов'язання встановлюється у вигляді календарної дати або періоду, а також може бути визначений подією, що має неминуче настати. В такому випадку зобов'язання підлягає виконанню з настанням цієї події або протягом певного періоду (через певний період) після настання такої події.

Згідно із статтею 511 ЦК України зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи.

У пункті 8.1 договорі сторони погодили строк оплати товару з вказівкою на подію - "після реалізації товару", тобто обумовили настання у відповідача обов'язку оплатити товар обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні, що узгоджується з положеннями частини 1 статті 212 ЦК України (договір з відкладальною обставиною) та не суперечить вимогам Цивільного кодексу в частині, що регулює відносини поставки.

Відповідач з настанням цієї події здійснив оплату поставленого товару на підставі договору від 01.12.2010р., що підтверджується наданими позивачем банківським виписками, які наявні в матеріалах справи та в яких відсутнє посилання на дати та номери накладних, на підставі яких здійснювалися поставки.

З огляду на те, що ТОВ НВП «Поліпром» розрахунок сум 3% річних, інфляційних втрат та пені здійснило без урахування умов договору щодо строку оплати та без належного обґрунтування періоду прострочення платежу, місцевий господарський суд обґрунтовано відмовив в задоволенні позовних вимог і в цій частині.

Відповідно до статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі статтею 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 33 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до статті 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт наявності заборгованості за поставлений товар на підставі договору від 01.12.2010р. №102-572-DA10 та прострочення зобовязань щодо його оплати.

На підставі викладеного, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що при прийнятті оскаржуваного рішення господарський суд Харківської області забезпечив дотримання вимог чинного законодавства щодо всебічного, повного та обєктивного дослідження усіх фактичних обставин справи, дав належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, через що підстави для його скасування відсутні.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при перегляді оскаржуваного рішення в апеляційному порядку та відхиляються судовою колегією апеляційної інстанції за необґрунтованістю, у звязку з чим апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробничого підприємства «Поліпром» не підлягає до задоволення, рішення господарського суду Харківської області від 18.08.2015р. у справі №922/3420/15 слід залишити без змін.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати за апеляційною скаргою покладаються на заявника апеляційної скарги ТОВ НВП «Поліпром».

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 102, ч.1 ст.103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, Харківський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробничого підприємства «Поліпром» залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Харківської області від 18.08.2015р. у справі № 922/3420/15 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складений 29.09.2015р.

Головуючий суддя Бородіна Л.І.

Суддя Гетьман Р.А.

Суддя Лакіза В.В.