КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" вересня 2015 р. Справа№ 910/9298/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Коротун О.М.

Шаптали Є.Ю.

за участю представників сторін:

від позивача: Котягін А.С. - дов. № 1/15 від 01.06.2015р.

від відповідача: не з'явились

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські продуктові традиції» на рішення Господарського суду міста Києва від 20.05.2015р.

у справі № 910/9298/15 (суддя Чебикіна С.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Тропік»

до Товариства з обмеженою відповідальністю

«Українські продуктові традиції»

про стягнення 150 047, 39 грн.

В судовому засіданні 30.09.2015р. відповідно до ст. ст. 85, 99 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2015р. Товариство з обмеженою відповідальністю «Тропік» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські продуктові традиції» про стягнення 150 047, 39 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилався на порушення відповідачем своїх зобов'язань за договором поставки № 479 від 02.01.2015р., а саме щодо повної та своєчасної оплати товару, а тому просив суд стягнути з відповідача 150 047, 39 грн. заборгованості, 3 000, 95 грн. судового збору та 15 800, 00 грн. витрат на оплату послуг адвоката.

20.05.2015р. позивачем подано заяву про зменшення позовних вимог у зв'язку з частковою оплатою відповідачем основного боргу на загальну суму 20 000, 00 грн., в якій останній просив суд стягнути з відповідача 130 047, 39 грн. заборгованості, у зв'язку з частковою оплатою відповідачем основного боргу на загальну суму 20 000, 00 грн., а також 2 600, 95 грн. судового збору та 15 800, 00 грн. витрат на оплату послуг адвоката. Вказана заява прийнята судом до розгляду.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.05.2015р. у справі №910/9298/15 позов задоволено повністю.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські продуктові традиції» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Тропік» 130 047, 39 грн. основного боргу та 2 614, 94 грн. судового збору.

Не погоджуючись із вищезазначеним рішенням суду, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга обґрунтована порушенням судом норм процесуального та матеріального права, рішення прийнято з неправильним з'ясуванням фактичних обставин справи, оскільки судом не взято до уваги те, що товар не відповідає вимогам ст. 13 Закону України «Про підтвердження відповідності», а позивач не мав права його реалізовувати.

Відповідно до автоматизованого розподілу справ між суддями апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські продуктові традиції» 17.06.2015р. передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Шаптала Є.Ю., Самсін Р.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 19.06.2015р. колегією суддів в зазначеному складі прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено до розгляду на 15.07.2015р.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача заперечував проти доводів відповідача, викладених в апеляційній скарзі, просив її відхилити, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Розпорядженням секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 15.07.2015р., у зв'язку з перебуванням судді Самсіна Р.І. у відпустці, сформовано судову колегію у складі: головуючий суддя - Скрипка І.М., судді - Гончаров С.А., Шаптала Є.Ю.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 15.07.2015р. колегією суддів в зазначеному складі прийнято апеляційну скаргу до провадження.

Ухвалами Київського апеляційного господарського суду від 15.07.2015р. та від 15.09.2015р. у відповідності до ст. 77 ГПК України розгляд справи відкладався, останній раз на 30.09.2015р., продовжено строк розгляду справи на 15 днів.

Розпорядженням Заступника голови Київського апеляційного господарського суду від 30.09.2015р., у зв'язку з перебуванням судді Гончарова С.А. у відпустці, сформовано судову колегію у складі: головуючий суддя - Скрипка І.М., судді - Шаптала Є.Ю., Коротун О.М.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 30.09.2015р. колегією суддів в зазначеному складі прийнято апеляційну скаргу до провадження.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційної інстанції 30.09.2015р. заперечував проти доводів відповідача, викладених в апеляційній скарзі, просив її відхилити, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Представник відповідача в судове засідання апеляційної інстанції 30.09.2015р., будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, не з'явився, причини неявки суду не повідомив, у зв'язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у його відсутність за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до частини 1 статті 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу.

Частиною 2 статті 101 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Згідно статті 99 Господарського процесуального кодексу України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення підлягає залишенню без змін виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 02.01.2015р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Тропік» (позивач, постачальник за договором) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Українські продуктові традиції» (відповідач, покупець за договором) укладено договір поставки № 479, відповідно до п. 1.1. якого постачальник зобов'язується систематично доставляти і передавати на умовах та у встановлені цим договором строки продовольчу та (або) непродовольчу продукцію (надалі - товар) у власність покупця, а покупець зобов'язується приймати товар у власність і оплачувати його на умовах цього договору.

Згідно п. 1.2. договору найменування товару, його асортимент та ціна визначається специфікацією (додаток № 1 до договору), що є його невід'ємною частиною.

Право власності на товар переходить до покупця з моменту підписання уповноваженими представниками сторін товарної (товарно-транспортної або видаткової) накладної, яка засвідчує факт передачі товару постачальником та його отримання покупцем. Датою поставки вважається дата передачі постачальником товару покупцю (п. 1.6. договору).

Згідно п. 5.1. договору ціна на товар встановлюється в гривнях та базується (визначається) на підставі специфікації (додаток № 1 до договору). До змісту специфікації повинно входити наступне: найменування товару, його асортимент (сортамент, номенклатура) та ціна на товар. Специфікація (специфікації) є невід'ємною частиною цього договору.

Пунктом 5.8.1. договору сторони погодили, що оплата здійснюється покупцем в національній грошовій одиниці України через 14 календарних днів за поставлений товар.

Цей договір, згідно п. 9.1., вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін та діє до 31.12.2015р.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов договору поставки № 479 від 02.01.2015р. позивачем поставлено, а відповідачем прийнято товар на загальну суму 183 047, 39 грн., що підтверджується видатковими накладними № 102562 від 12.02.2015р. на суму 1 836, 72 грн., № 102563 від 12.02.2015р. на суму 10 043, 74 грн., № 102722 від 14.02.2015р. на суму 9 350, 34 грн., №102841 від 16.02.2015р. на суму 1 231, 63 грн., № 102844 від 16.02.2015р. на суму 4 832, 52 грн., № 103103 від 19.02.2015р. на суму 11 000, 40 грн., № 103236 від 20.02.2015р. на суму 17921, 28 грн., №103389 від 23.02.2015р. на суму 35 402, 40 грн., № 103612 від 25.02.2015р. на суму 9 703, 15 грн., № 103613 від 25.02.2015р. на суму 14 400, 00 грн., № 103689 від 26.02.2015р. на суму 11 861, 14 грн., № 103972 від 03.03.2015р. на суму 17 162, 55 грн., № 103973 від 03.03.2015р. на суму 5 307, 15 грн., № 104045 від 04.03.2015р. на суму 12 400, 80 грн., №104046 від 04.03.2015р. на суму 18 414, 82 грн., № 104047 від 04.03.2015р. на суму 2 178, 75 грн., які підписані уповноваженими представниками та скріплені печаткою позивача та штампом відповідача (належним чином завірені копії наявні в матеріалах справи).

Вищезазначені видаткові накладні оформлені відповідно до вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та Положення «Про документальне забезпечення записів бухгалтерського обліку» затвердженого наказом Міністерства Фінансів України від 24 травня 1995р. № 88 щодо зазначення обов'язкових в них реквізитів, а саме: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ; назву документа(форми); дату і місце складення документа; зміст та обсяг господарської операції; одиницю виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі); посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші данні, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до норм чинного законодавства (ст. 181 Господарського кодексу України, ст. 207 Цивільного кодексу України) факт вчинення правочину особами підтверджується наявністю печатки на документі, вчиненому в письмовій формі. Отже, наявність печатки на вищезазначених видаткових накладних є свідченням скріплення самого документу, а отже і отримання товару відповідачем.

З вищенаведеного вбачається, що позивач поставив, а відповідач отримав

товар без будь-яких зауважень щодо кількості, якості чи інших умов поставки.

При цьому, звертаючись до суду з апеляційною скаргою, відповідач вказував на те, що позивачем було поставлено товар з порушенням вимог п. п. 2.11., 3.1. договору. Відповідач зазначав, що поставлений позивачем товар по вищезазначеним накладним ним не реалізований та не оплачений, оскільки товар не відповідає вимогам ст. 13 Закону України «Про підтвердження відповідності».

Однак, колегія суддів не може пригодитись з такими твердженнями відповідача, вважає їх помилковими та необґрунтованими виходячи з наступного.

Згідно абз. 8 ст. 1 Закону України «Про підтвердження відповідності» підтвердження відповідності - видача документа (декларація про відповідність або сертифікат відповідності) на основі рішення, яке приймається після проведення відповідних (необхідних) процедур оцінки відповідності, що довели виконання встановлених вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про підтвердження відповідності» виробник зобов'язаний надавати постачальнику інформацію про сертифікацію продукції шляхом зазначення реєстраційних номерів сертифікатів відповідності в документах, згідно з якими передається відповідна продукція.

Відповідно до п. 3.1. договору товар, який є предметом цього договору, повинен відповідати діючим державним стандартам, технічним умовам, санітарним, гігієнічним стандартам та правилам, встановленим чинним законодавством України.

Згідно п. 2.11. договору при передачі товару постачальник повинен передати покупцеві наступні документи:

1) податкову накладну, що підписується уповноваженою особою постачальника та скріплюється печаткою постачальника, якщо сторонами не передбачено інший порядок надання податкової накладної;

2) накладну на товар (товарно-транспортну або видаткову накладну), яка повинна містити всю інформацію, передбачену ст. 13 Закону України «Про підтвердження відповідності» та підписується уповноваженою особою постачальника, скріплюється печаткою постачальника;

3) документи, що посвідчують якість товару, передбачені п. 3.3. цього договору;

4) у випадку повернення товару - корегувальну накладну та довіреність на отримання повернутого товару;

5) декларації виробника про оптові ціни на товари, що постачаються, при постачанні товарів, щодо яких запроваджено державне регулювання - встановлено граничні (фіксовані) торгівельні надбавки (націнки до оптової ціни виробника.

При цьому, відповідно до п. 4.7. договору покупець має право прийняти товар, якщо деякі документи постачальника, зазначені у п. п. 2.11., 3.3. цього договору, відсутні чи неналежно оформлені. При цьому перелік відсутніх чи неналежно оформлених документів фіксується в товарній (товаро транспортній або видатковій) накладній, а Постачальник зобов'язаний протягом 24 годин з моменту приймання товару надати покупцю відсутні або неналежно оформлені документи згідно з переліком відсутніх документів. У випадку ненадання або несвоєчасного надання належно оформлених Постачальником документів. Покупець має право призупинити оплату вартості даної партії товару (і це не буде вважатись простроченням оплати вартості поставленого товару), або повернути товар постачальнику у порядку, передбаченому п. 4.14. цього договору.

Як вбачається з матеріалів справи, з дати поставки відповідач не звертався до позивача з проханням надати відсутні документи та не надсилав повідомлення про повернення товару по причині відсутності документів про якість товару.

Таким чином, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши умови договору, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що позивачем було належним чином виконано взяті на себе зобов'язання за договором щодо поставки товару.

Про належне виконання позивачем своїх зобов'язань за договором свідчить також відсутність з боку відповідача претензій та повідомлень про порушення постачальником умов договору.

Однак, всупереч умовам договору, відповідач за поставлений товар розрахунок належним чином не провів, у зв'язку з чим у нього утворилась заборгованість в розмірі 130 047, 39 грн. (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог), що стало підставою для звернення позивача з даним позовом до суду.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом.

У відповідності до ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України, в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

За своєю правовою природою договір № 479 від 02.01.2015р. є договором поставки.

В силу вимог ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товари у власність покупця для виконання його підприємницької діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар та сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

До обов'язків покупця ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України відносить обов'язок оплати товару після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 5.8.1. договору сторони погодили, що оплата здійснюється покупцем в національній грошовій одиниці України через 14 календарних днів за поставлений товар.

Оскільки товар, передбачений договором, був повністю та належним чином поставлений позивачем та прийнятий відповідачем, що підтверджується наявними у справі видатковими накладними, відповідач зобов'язаний згідно умов договору здійснити його оплату через 14 календарних днів з моменту поставки.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про обґрунтованість заявлених позивачем вимог про стягнення з відповідача 130 047, 39 грн. (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог) заборгованості, які доведені позивачем належними та допустимими доказами, відповідачем не спростовані, а тому є такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, позивач просив стягнути з відповідача витрати в розмірі 15 800, 00 грн., пов'язані з оплатою послуг адвоката.

Згідно ст. 44 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

В силу вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються при задоволенні позову - на відповідача.

Відповідно до п. 6.3. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013р. № 7 «Про деякі питання практики застосування розподілу VI Господарського процесуального кодексу України» витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною п'ятою статті 49 ГПК України.

Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от: угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригіналу ордера адвоката, виданого відповідним адвокатським об'єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

У разі неподання відповідних документів у господарського суду відсутні підстави для покладення на іншу сторону зазначених сум.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем не надано жодних документів на підтвердження існування між ним та адвокатом правовідносин щодо надання правової допомоги, не надано свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю чи ордеру, на підтвердження повноважень адвоката.

Також, колегія суддів зазначає, що матеріали справи не містять платіжного документу, який би підтверджував оплату позивачем послуг адвоката в розмірі 15 800, 00 грн.

Таким чином, враховуючи те, що позивачем не підтверджено правовий статус адвоката, не надано доказів оплати його послуг, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про відсутність підстав для кваліфікації зазначених позивачем 15 800, 00грн. судових витрат в якості витрат на оплату послуг адвоката в розумінні ст. 44 Господарського процесуального кодексу України, та їх стягнення з відповідача.

Посилання апелянта на не розгляд місцевим господарським судом його клопотання про призначення експертизи не заслуговують на увагу, оскільки під час розгляду справи в суді першої інстанції таке клопотання не заявлялось відповідачем.

Згідно ст. ст. 32-34 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь - які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.

Таким чином, застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права відповідає встановленим обставинам справи, що свідчить про відсутність підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення від 20.05.2015р.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 85, 99, 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські продуктові традиції» на рішення Господарського суду міста Києва від 20.05.2015р. у справі № 910/9298/15 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 20.05.2015р. у справі №910/9298/15 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/9298/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Головуючий суддя І.М. Скрипка

Судді О.М. Коротун

Є.Ю. Шаптала