донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

23.09.2015 справа №908/2100/15-г

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: суддівОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3

за участю представників сторін:
від позивача:ОСОБА_4 за довіреністю
від відповідача:ОСОБА_5 за довіреністю
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Істек», м. Донецьк
на рішення господарського судуЗапорізької області
від15.06.2015р.
по справі908/2100/15-г (судді Носівець В.В.)
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Олвін-Сервіс», м. Донецьк
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Істек», м. Донецьк
проСтягнення 2 072 407,90 грн.

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Олвін-Сервіс», м. Донецьк (далі - Позивач), звернулось Господарського суду Запорізької області з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Істек», м. Донецьк (далі Відповідач) заборгованості за поставлену вугільну продукцію у розмірі 1 114 415,90 грн., пені, за порушення строку оплати у розмірі 312 972,74 грн., інфляційних нарахувань у розмірі 603 996,28 грн. та три відсотки річних у розмірі 41 022,98 грн.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 15.06.15 р. по справі № 908/2100/15-г зазначену позовну заяву було задоволено частково.

Стягнуто з Відповідача на користь Позивача 1 114 415,90 грн. (один мільйон сто чотирнадцять тисяч чотириста п'ятнадцять грн. девяносто коп.) основного боргу, 126 243,24 грн. (сто двадцять шість тисяч двісті сорок три грн. двадцять чотири коп.) пені, 41 022,98 грн. (сорок одну тисячу двадцять дві грн. девяносто вісім коп.) 3% річних, 460 237,72 грн. (чотириста шістдесят тисяч двісті тридцять сім грн. сімдесят дві коп.) інфляційних втрат, 34 838,40 грн. (тридцять чотири тисячі вісімсот тридцять вісім грн. сорок коп.) судового збору.

Не погодившись з прийнятим рішенням Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення господарського суду Запорізької області від 15.06.15 р. по справі № 908/2100/15-г та повністю відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування своїх вимог скаржник посилається на те, що рішення господарського суду Запорізької області від 15.06.15 р. по справі № 908/2100/15-г прийняте з порушенням вимог чинного законодавства України, при цьому, заявник апеляційної скарги вважає, що суд першої інстанції не в повному обсязі зясував обставини справи, які мають значення для правильного вирішення господарського спору, не правильно та не повно дослідив докази, що призвело до невідповідності висновків суду обставинам справи, а також, апелянт зазначає, що суд не вірно застосував норми як матеріального та і процесуального права, що потягло за собою не правильне вирішення господарського спору.

Зокрема, на думку скаржника, місцевий господарський суд необґрунтовано відхилив клопотання Відповідача про надання відстрочення виконання рішення до 01.07.2017р., адже обставини, щодо скрутного становища Відповідача були встановлені в ухвалі Донецького окружного адміністративного суду від 03.06.2015р. при розгляді адміністративної справи № 805/1779/15-а.

Представник позивача в судовому засіданні надав відзив на апеляційну скаргу в якому просить рішення господарського суду Запорізької області від 15.06.15 р. по справі № 908/2100/15-г залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі та надав суду письмове клопотання в якому просить суд, долучити до матеріалів справи додаткові документи. Зазначене клопотання судом задоволене документи долучені до матеріалів справи.

Відповідно до статей 44, 811 Господарського процесуального кодексу України здійснено фіксацію судового процесу технічними засобами та складено протокол судового засідання.

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає рішення господарського суду винесеним з дотриманням встановлених до нього вимог, відтак законним та обґрунтованим, а апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Заявник апеляційної скарги зазначає, що рішення господарського суду Запорізької області від 15.06.15р. по справі № 908/2100/15-г винесене з грубим порушенням норм матеріального права, на підставі суперечливих висновків та таких, що не відповідають обставинам справи. Так, Відповідач стверджує, що через ненадання Позивачем рахунків на оплату отриманого товару строк його оплати не настав.

Колегія суддів апеляційної інстанції не може погодитись із зазначеним твердженням та спростовує останнє виходячи з наступного.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи 08.10.2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю Олівін-сервіс (далі - Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю ІСТЕК (далі - Покупець) був укладений договір № 155/02 (далі «Договір»).

Предмет останнього передбачає, що на умовах, які викладені у розділах цього договору, постачальник зобовязується передати у власність, а покупець прийняти та оплатити вугільну продукцію, яка іменується в подальшому Вугілля. За марочним складом, цінам та в кількості, які зазначаються у відповідних специфікаціях, які оформлені у вигляді додатків та є невідємною частиною цього договору (п. 1.1 Договору).

Обєм та строки (періоди) поставок Вугілля узгоджуються сторонами шляхом підписання відповідних специфікації до цього договору з урахуванням необхідності ритмічної праці та безперебійної поставки Вугілля покупцю (п. 1.2 Договору).

Відповідно до п. 2.1 Договору, вугілля, яке зазначене в специфікації до цього договору поставляється на умовах FCA - станція відправника, відповідно Міжнародним правилам інтерпретації комерційних термінів ІНКОТЕРМС в редакції 2000 року, з урахуванням умов, положень та застережень, які містяться в цьому договорі (базисні умови поставки).

Пунктом 2.2 договору встановлено, що датою поставки (передачі) Вугілля (відповідної партії) від постачальника до покупця вважається дата, яка зазначається у графі 56 залізничної накладної, яка свідчить про прийняття вантажу до перевезення.

Сторони застережуть, що право власності на Вугілля, а також всі ризики втрати та пошкодження Вугілля (його частини), яке поставляється за цим договором переходить до покупця з моменту (дати) поставки Вугілля (його частини).

Згідно з п. 3.1 Договору ціна (базова договірна) Вугілля визначається на базисних умовах поставки, які передбачені цим договором та зазначається у сторонами у відповідних специфікаціях до цього договору.

Фактична договірна ціна Вугілля, яке поставляється за цим договором буде розрахована за фактом приймання Вугілля, з урахуванням положень цього договору (п. 3.2 Договору).

Відповідно до п. 4.1 Договору оплата Вугілля здійснюється покупцем в національній валюті України шляхом банківського переводу грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 60 календарних днів з моменту підписання ОСОБА_4 приймання-передачі вугілля, відповідно до рахунку отриманого від постачальника. Інші форми розрахунків можуть бути узгоджені сторонами в додаткових угодах до цього договору.

Пунктом 4.4 Договору встановлено, що щомісячно, не пізніше 15-го числа місяця, наступного за місяцем поставки Вугілля, сторони здійснюють звірку поставок Вугілля та розрахунків за нього, яка оформлюється відповідним ОСОБА_4, підписується уповноваженими представниками обох сторін.

Згідно з п. 7.1 Договору, за невиконання або неналежне виконання обовязків цього Договору, сторони несуть відповідальність у відповідності з діючим законодавством України та умовами діючого Договору.

У разі прострочення виконання зобовязання по сплаті поставленого Вугілля Покупець зобовязаний сплатити Постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення від вартості несплаченого Вугілля. (п. 7.5 Договору)

Договір підписаний представниками обох сторін та скріплені печатками підприємств.

Також, до умов Договору, сторони підписали Специфікації: № 1 від 08.10.2013 року; № 2 від 08.10.2013 року; № 3 від 26.11.2013 року; № 4 від 29.11.2013 року; № 5 від 16.12.2013 року.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 2, ст. 656 ЦК України, предметом договору купівлі продажу може бути майнові права. До договору купівлі-продажу майнових прав застосовується загальні положення про купівлю-породаж, якщо інше не впливає із змісту або характеру цих прав.

На підставі вищевикладеного, апеляційний суд приходить до висновку, що між Позивачем та Відповідачем в силу ст. ст. 202, 207, 655, 656 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) та ст. 181 Господарського кодексу України (далі ГК України) виникли зобов`язальні відносини, на підставі укладеного Договору № 155/02 08.10.2013 року.

Відповідно до ч. 1,2, ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець ( постачальник ), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

На виконання умов Договору та Специфікацій до Договору, Товариство з обмеженою відповідальністю «Олвін-Сервіс» поставило Товариству з обмеженою відповідальністю «Істек» вугільну продукцію на загальну суму 2 964 415,90 грн., що підтверджується актами прийому-передачі які підписані представниками обох сторін та скріплені печатками підприємств. (т.1, а.с. 27-97)

За отриману вугільну продукцію Відповідач здійснив оплату в розмірі 1 850 000,00 грн. Таким чином, заборгованість на 20.03.2015 року становить 1 114 415,90 грн.

Проаналізувавши матеріали та обставини справи, колегія Донецького апеляційного господарського суду вважає цілком правомірним висновок місцевого господарського суду, щодо настання строку оплати отриманого товару та обґрунтованості вимог Позивача про стягнення з Відповідача суми основного боргу у розмірі 1 114 415,90 грн.

Твердження скаржника про ненастання строку для оплати поставленої продукції, на думку судової колегії, є хибним, адже п. 4.1 Договору повязує настання цього строку виключно з підписанням Сторонами відповідних актів. В усіх наявних у справі актах визначені обєми, найменування поставленого товару та його вартість, що аж ніяким чином не заважало Відповідачу перерахувати Позивачу спірну суму навіть за відсутністю або - несвоєчасним наданням рахунків.

Ст. 11 ЦК України передбачено, що Цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Відповідно до ст.. 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Приписами ч. ч. 1, 3, ст.. 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Враховуючи той факт, що до стягнення штрафу, зокрема, пені застосовується спеціально позовна давність в один рік (п. 1, ч. 2, ст.. 258 ЦК України), суд першої інстанції вірно визначив межі нарахування пені, а саме з 30.03.2014 року по 23.09.2014 року у розмірі 126 243,24 грн.

Відповідно до ч. 2, ст.. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо іншій розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з п. 3.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 року «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Згідно з Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур'єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Індекс інфляції це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

У застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р; цього листа вміщено в газеті "Бизнес" від 29.09.1997 № 39, а також в інформаційно-пошукових системах "Законодавство" і "Ліга"( п. 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 року «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань»).

Згідно з п. 4.1, 4.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 року «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

До вимог про стягнення сум процентів, передбачених статтею 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність (стаття 257 названого Кодексу).

Враховуючи вищенаведене, судова колегія визнає перераховані судом першої інстанції суми стягнення інфляційних нарахувань та трьох відсотків річних обґрунтованими та арифметично вірними.

Судова колегія вважає цілком обґрунтованим висновок місцевого господарського суду щодо відсутності підстав для зменшення пені та відстрочення стягнення спірної суми до липня 2017 року з огляду на таке.

У якості обґрунтування наявності підстав для такого зменшення та відстрочення Позивач надав до суду першої інстанції лише ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 03.06.2015р. про надання розстрочення виконання рішення в адміністративній справі № 805/1779/15-а (т. 3 а.с. 77-80).

Судова колегія наголошує, що по-перше, на час прийняття спірного рішення зазначена ухвала не набула чинності; по-друге, справа № 805/1779/15-а стосувалася питання стягнення заборгованості із податкових платежів та встановлювала наявність певних обставин щодо Відповідача для можливості розстрочення виконання рішення у цій справі.; по-третє, певні обставини, встановлені у зазначеній ухвалі для надання розстрочення у виконанні рішення у справі № 805/1779/15-а, не мають значення для вирішення питання для відстрочення виконання рішення у даній справі. Окрім того, Відповідачем жодними доказами не доведено того, що через відстрочення у виконанні рішення саме у липні 2017р. у Відповідача виникне можливість оплатити спірну суму.

Оскільки доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що під час розгляду справи місцевим господарським суд допущені порушення норм матеріального або процесуального права, які передбачені ст.ст. 103, 104 ГПК України як підстави для скасування рішення, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає за необхідне відхилити апеляційну скаргу.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Істек», м. Донецьк залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Запорізької області від 15.06.15 р. по справі № 908/2100/15-г залишити без змін.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3

Надруковано примірників:

1 позивачу;

1 відповідачу

1 до справи;

1 ДАГС.