РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.09.2015Справа №910/10985/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЦ Делта Спорт»

До MEGAPROJECT HOLDINGS LTD

Про стягнення 2 518 342,37 доларів США, що еквівалентно 56 099 045,41 грн.

Суддя Ващенко Т.М.

Представники сторін:

Від позивача: Камільовський В.В. представник за довіреністю № б/н від 25.06.15.

Від відповідача: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ДЦ Делта Спорт» (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до MEGAPROJECT HOLDINGS LTD (далі - відповідач) про стягнення 2 518 342,37 доларів США, що еквівалентно 56 099 045,41 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач не виконав свої зобов'язання за Контрактом № 05/04-10 від 01.04.10. щодо поставки товару та не повернув перераховану позивачем передоплату за товар.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.04.15. порушено провадження у справі № 910/10985/15, призначено її до розгляду на 15.09.15., для належного повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи, суд зупинив провадження у справі до 29.04.15.

11.09.15. відповідачем через відділ діловодства суду було подано заяву, в якій MEGAPROJECT HOLDINGS LTD визнає позовні вимоги в повному обсязі. Вказана заява про визнання позову підписана повноваженим представником відповідача Д.В.Федоркіним за довіреністю від 21.05.15.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.09.15. поновлено провадження у справі № 910/10985/15.

В судовому засіданні 15.09.15. позивачем підтримано свої позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання 15.09.15. не з'явився, про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, свою правову позицію про справі висловив, надавши заяву про визнання позову.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору (п. 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Зважаючи на викладене вище та на те, що неявка представника відповідача не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, враховуючи предмет спору, а також доказове наповнення матеріалів справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.

За результатами дослідження доказів, наявних в матеріалах справи, суд у нарадчій кімнаті, у відповідності до ст. ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, ухвалив рішення у справі № 910/10985/15.

В судовому засіданні 15.09.15. судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

За приписами п.1 Роз'яснення № 04-5/608 від 31.05.02. Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики розгляду справ за участю іноземних підприємств і організацій" правовідносини, пов'язані з усіма видами зовнішньоекономічної діяльності в Україні, регулюються положеннями Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність", а питання, що виникають у сфері приватноправових відносин з іноземним елементом (хоча б один учасник правовідносин є іноземцем, особою без громадянства або іноземною особою; об'єкт правовідносин знаходиться на території іноземної держави; юридичний факт, який впливає на виникнення, зміну або припинення правовідносин, мав чи має місце на території іноземної держави), у тому числі й питання підсудності судам України справ з іноземним елементом, вирішуються згідно із Законом України "Про міжнародне приватне право".

За змістом п. 1 ч.1 ст. 76 Закону України "Про міжнародне приватне право" суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом, у тому числі, у випадках, якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України.

Статтею 38 Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність" визначено, що спори, які виникають між суб'єктами зовнішньоекономічної діяльності, іноземними суб'єктами господарської діяльності у процесі такої діяльності можуть розглядатися судами України.

Крім того, за приписами ст. 5 Закону України "Про міжнародне приватне право" учасники правовідносин можуть самостійно здійснювати вибір права, що підлягає застосуванню до змісту правових відносин.

Пунктом 11.1 Договору в редакції додаткової угоди від 05.01.15. сторони погодили, що всі спори підлягають вирішенню в господарських судах України по місцезнаходженню Покупця. При вирішенні спорів застосовується законодавство України.

За таких обставин, за висновками суду, спір у справі № 910/10985/15 підлягає розгляду Господарським судом міста Києва на підставі норм українського права.

01.04.10. між позивачем (далі - Покупець) та відповідачем (далі - Продавець) було укладено Контракт № 05/04-10 (далі - Договір), відповідно до умов якого (п. 1.1) Продавець продає, а Покупець покупає товари за найменуванням, в асортименті, кількості і по цінам, вказаних в Інвойсах, що є невід'ємною частиною Договору, на кожну окрему поставку.

Ціни на товари встановлюються в доларах США (п. 2.1 Договору).

Відповідно до п. 2.2 Договору, кількість товару і ціна за одиницю кожного товару вказані в рахунках-фактурах (Інвойсах) на кожну окрему поставку.

Згідно з п. 2.3 Договору (в редакції додаткової угоди від 26.10.11. до Договору) сума даного Договору складає 40 000 000 доларів США.

Пунктом 5.1 Договору встановлено, що оплата здійснюється Покупцем на користь Продавця після завершення митного оформлення товару кожної окремої поставки на території України. Документом, що підтверджує кількість, вартість та строки, є вантажна митна декларація (МД-2). Дозволяється проводити попередню оплату на основі виставлених рахунків (Інвойсів) на попередню оплату.

Основою для оплати є рахунки-фактури (Інвойси), що виставляються Продавцем на адресу Покупця на кожну окрему поставку. Платежі за товар проводяться шляхом перерахунку коштів Покупцем зі свого валютного рахунку на адресу Продавця за вказаними в Договорі реквізитами. Валютою платежу є долари США (п. 5.2 Договору з врахуванням додаткової угоди від 27.02.14. до Договору).

Строк дії Договору сторонами погоджено п. 12.4 з 01.04.10. і діє до 15.08.16. (з врахуванням додаткової угоди від 27.02.14. до Договору).

Отримавши Інвойси № 29/10 від 29.10.14., № 17/12 від 17.12.14. та № 12/02 від 12.02.15. позивач на виконання умов Договору здійснював передоплату товарів за період з 13.10.14. по 20.02.15., що підтверджується наявними в матеріалах справи банківськими виписками.

Згідно наявних в матеріалах справи документів та відповідно до наданого позивачем розрахунку судом встановлено, що станом на 22.04.15. розмір сплачених позивачем грошових коштів на користь відповідача за Договором становить 2 518 342,37 доларів США.

Відповідач, в свою чергу, поставки оплаченого товару за наданими Продавцем комерційними Інвойсами, які були оплачені Покупцем, в повному обсязі не здійснив, що зумовило звернення позивача з даним позовом до суду з вимогами повернути передплату за непоставлений товар.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.12. «Про судове рішення» рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно зі ст. ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Судом враховано визнання позову відповідачем.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд відзначає наступне.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться і в Господарському кодексі України. Так, відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договорів, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Приписами ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України встановлено, що в силу зобов'язання одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За своєю правовою природою укладений між сторонами Договір є договором поставки.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

При цьому, як визначено ч. 2 ст. 269 ГК України строки поставки встановлюються сторонами в договорі з урахуванням необхідності ритмічного та безперебійного постачання товарів споживачам, якщо інше не передбачено законодавством.

Згідно з ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Судом встановлено, що відповідачем не було здійснено поставку обумовленого Договором товару у визначені строки, а відповідно позивач має право на повернення суми здійсненої ним передоплати в порядку ч. 2 ст. 693 ЦК України, за приписами якої визначено, що якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження поставки ним продукції на загальну суму 2 518 342,37 доларів США згідно з умовами укладеного між ними Договору та у відповідності з приписами чинного законодавства, що регулює договірні зобов'язальні відносини.

Також, відповідачем не доведено існування обставин, які б свідчили про відсутність його вини у невиконанні відповідного зобов'язання, як то форс-мажорних обставин, що завадили здійснити поставку товару (надзвичайної і непереборної за наявних умов сили, дія якої може бути викликана винятковими погодними умовами і стихійним лихом (ураган, буря, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, землетрус, пожежа, просідання і зсув ґрунту, замерзання моря, закриття морських проток, які трапляються на звичайному морському шляху між портами відвантаження і вивантаження, інше стихійне лихо) або непередбаченими ситуаціями, що відбуваються незалежно від волі і бажання замовника або виконавця (війна, блокада, страйк, аварія), що призводять до порушення умов укладених контрактів.

Оскільки, як зазначалось вище, судом встановлено, що відповідач не виконав взятих на себе зобов'язань з поставки продукції, позовні вимоги про стягнення з відповідача грошових коштів в розмірі 2 518 342,37 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 22.04.15. еквівалентно 56 099 045,41 грн., підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до положень ст. 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 49, 75, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з MEGAPROJECT HOLDINGS LTD (Крінон, 16, 3110, м. Лімасол, Республіка Кіпр; реєстраційний номер НЕ 223377) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЦ Делта Спорт» (01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, б. 24; ідентифікаційний код 32554627) заборгованість в розмірі 2 518 342 (два мільйони п'ятсот вісімнадцять тисяч триста сорок два) долари США 37 центів, що за офіційним курсом НБУ станом на 22.04.15. еквівалентно 56 099 045 (п'ятдесяти шести мільйонам дев'яносто дев'яти тисячам сорока п'яти) грн. 41 коп., та 73 080 (сімдесят три тисячі вісімдесят) грн. 00 коп. - витрат по сплаті судового збору.

3. Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 22.09.15.

Суддя Т.М. Ващенко