КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" вересня 2015 р. Справа№ 925/619/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Михальської Ю.Б.

суддів: Отрюха Б.В.

Тищенко А.І.

За участю представників:

від позивача: Слічна С.І. - за дов.

від відповідача-1: не з'явився

від відповідача-2: не з'явився

розглянувши апеляційну скаргу Приватного підприємства «Імпексагро»

на рішення Господарського суду Черкаської області від 15.06.2015

у справі № 925/619/15 (Спаських Н.М.)

за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь»

до 1) Приватного підприємства «Імпексагро»;

2) Приватного акціонерного товариства «Ратнівський молокозавод»

про стягнення 14 011 134, 85 доларів США

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Банк «Київська Русь» (далі, позивач) звернулось до Господарського суду Черкаської області з позовом до Приватного підприємства «Імпексагро» (далі, відповідач-1) та Приватного акціонерного товариства «Ратнівський молокозавод» (далі, відповідач-2) про солідарне стягнення з відповідачів 11 162 514, 37 доларів США (262 328 006, 54 грн. в гривневому еквіваленті) боргу по кредиту; 1 428 602, 49 доларів США ( 33 573 299, 97 грн. в гривневому еквіваленті) несплачених відсотків; 147 803, 08 доларів США (3 473 490, 47 грн. в гривневому еквіваленті) пені по процентах; 915 020, 36 доларів США (21 503 709, 56 грн. в гривневому еквіваленті) пені по кредиту; 357 194, 55 доларів США (8 394 357, 32 грн. в гривневому еквіваленті) як 3% річних на підставі кредитного договору № 5416-20/11-1 на відкриття не відновлювальної кредитної лінії від 07.02.2011 зі змінами та доповненнями і договору поруки № 21805-20/13-5 від 06.03.2013, укладених між сторонами.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в порушення умов Кредитного договору № 5416-20/11-1 від 07.02.2011 із урахуванням внесених до нього змін та доповнень відповідач-1 та в порушення умов Договору поруки № 21805-20/13-5 від 06.03.2013 із відповідними змінами відповідач-2 заборгованість по кредиту, проценти за користування кредитними коштами та штрафні санкції не сплатили, у зв'язку з чим у них виникла заборгованість у заявленому позивачем розмірі.

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 15.06.2015 у справі № 925/619/15 позовні вимоги задоволено у повному обсязі.

Присуджено до стягнення з Приватного підприємства «Імпексагро» та з Приватного акціонерного товариства «Ратнівський молокозавод» на користь Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» - 11 162 514, 37 доларів США (262 328 006, 54 грн. в гривневому еквіваленті) боргу по кредиту; 1 428 602, 49 доларів США ( 33 573 299, 97 грн. в гривневому еквіваленті) несплачених відсотків; 147 803, 08 доларів США (3 473 490, 47 грн. в гривневому еквіваленті) пені по процентах; 915 020, 36 доларів США (21 503 709, 56 грн. в гривневому еквіваленті) пені по кредиту; 357 194, 55 доларів США (8 394 357, 32 грн. в гривневому еквіваленті) як 3% річних на підставі кредитного договору № 5416-20/11-1 на відкриття не відновлювальної кредитної лінії від 07.02.2011 зі змінами та доповненнями і договору поруки № 21805-20/13-5 від 06.03.2013.

Присуджено до стягнення з Приватного підприємства «Імпексагро» на користь Державного бюджету України через місцеві органи ДПІ 73 080, 00 грн. судового збору.

Рішення суду про задоволення позову мотивоване тим, що наданими суду доказами позивач довів правомірність своїх вимог, доказів проведення повного розрахунку за кредитними зобов'язаннями сторонами у справі не надано.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Приватне підприємство «Імпексагро» звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить рішення Господарського суду Черкаської області від 15.06.2015 у справі № 925/619/15 скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач-1 зазначив, що суд першої інстанції порушив вимоги пункту 1 частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України, оскільки не відклав розгляд справи, призначеної на 15.06.2015, у зв'язку з нез'явленням у судове засідання його представника.

Крім того, на думку скаржника, суд безпідставно відхилив клопотання відповідача-1 про припинення провадження у справі, оскільки питання про стягнення з нього боргу за кредитними зобов'язаннями вже вирішено іншим судовим рішенням.

Відповідно до протоколу про автоматичний розподіл справ між суддями апеляційну скаргу Приватного підприємства «Імпексагро» у справі № 925/619/15 було передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Михальська Ю.Б., судді: Отрюх Б.В., Тищенко А.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 08.07.2015 апеляційну скаргу відповідача-1 прийнято до провадження та розгляд справи призначено на 08.09.2015.

07.09.2015 директор Приватного підприємства «Імпексагро» подав через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з зайнятістю його представника у іншому судовому засіданні.

У зв'язку з неявкою у судове засідання, призначене на 08.09.2015, представників сторін, та враховуючи клопотання представника відповідача-1 про відкладення розгляду справи ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 08.09.2015 розгляд справи було відкладено на 22.09.2015.

У судове засідання, призначене на 22.09.2015, представники відповідачів знову не з'явились, про причини неявки суд не повідомили.

Враховуючи те, що у матеріалах справи містяться докази належного повідомлення відповідачів про дату, час і місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, а саме повідомлення про вручення поштових відправлень та витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта» щодо відстеження пересилання поштових відправлень, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представників відповідачів.

21.09.2015 представник відповідача-1 подав через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду клопотання про призначення у справі судової економічної експертизи, на вирішення якої просив поставити наступні питання:

- чи відповідає наявний у матеріалах справи розрахунок заборгованості відповідача-1 перед позивачем умовам спірного Кредитного договору та розрахунковим документам щодо видачі та погашення кредиту за цим кредитним договором?

- чи відповідає метод нарахування Банком процентів за Кредитним договором вимогам Положення про кредитування ПАТ «Банк «Київська Русь»?

За результатами розгляду у судовому засіданні 22.09.2015 клопотання відповідача-1 про призначення у справі судової економічної експертизи, колегія суддів, заслухавши думку представника позивача, ухвалила відмовити у його задоволенні з підстав, які будуть викладені у мотивувальній частині постанови.

Представник позивача письмового відзиву на апеляційну скаргу суду не надав, у судовому засіданні проти доводів, викладених у апеляційній скарзі, заперечував, просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу відповідача-1 без задоволення.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів зазначає про відсутність підстав для скасування чи зміни судового рішення з огляду на наступне.

Згідно частини 2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пункт 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачає, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

У відповідності до статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до частини 2 статті 345 Господарського кодексу України кредитні відносини здійснюються на підставі кредитного договору, що укладається між кредитором і позичальником у письмовій формі. У кредитному договорі передбачаються мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов'язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, обов'язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту.

Як підтверджується матеріалами справи, 07.02.2011 між Акціонерним банком «Київська Русь», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Банк «Київська Русь», (далі, Банк) та Приватним акціонерним товариством «Ратнівський молокозавод» (позичальник) було укладено Кредитний договір № 5416-20/11-1 на відкриття невідновлювальної кредитної лінії (у національній валюті) (далі, Кредитний договір) (том 1, а.с. 17-24), у відповідності до якого Банк відкриває позичальнику відкличну невідновлювальну відкличну кредитну лінію та в її межах надає кошти на наступних умовах:

- ліміт кредитування: 60 000 000,00 (шістдесят мільйонів) гривень 00 коп.

- строк кредитної лінії: з «07» лютого 2011 року по «06» лютого 2012 року включно (з правом пролонгації до загального строку кредитування до 36 місяців);

- ціль використання коштів: погашення заборгованості перед КБ «Південний» за кредитними договорами № 228-К/06 від 19.08.2006 та № 80-К/06 від 12.03.2008 та придбання основних засобів;

- процентна ставка: 21 % (двадцять один) процентів річних, з 01.08.2011 року - 20 % процентів річних.

Комісія за підготовку та оформлення договору - 360 (триста шістдесят) гривень, в т.ч. ПДВ 60 гривень.

Фіксована плата за надання кредиту (разова) - 60 000,00 (шістдесят тисяч) гривень , без ПДВ (пункт 1.1. Кредитного договору).

Відповідно до пункту 2.1. Кредитного договору видача кредитних коштів в межах кредитної лінії здійснюється окремими частинами. Підставою для видачі кожної окремої частини є Заява позичальника та пакет документів, що підтверджують цільове використання кредитних коштів. Строк розгляду Банком заяви не може перевищувати 2 (двох) робочих днів.

Згідно пункту 2.3. Кредитного договору надання кожної частини кредиту здійснюється шляхом:

- перерахування коштів з позичкового рахунку на поточний рахунок позичальника № 001 в АБ «Київська Русь», код Банку (МФО) 319092;

- шляхом оплати з позичкового рахунку розрахункових документів позичальника.

Пунктом 4.1. Кредитного договору визначено, що повернення кредиту позичальником здійснюється шляхом перерахування коштів із свого поточного рахунку на позичковий рахунок № в АБ «Київська Русь», код Банку (МФО) 319092. Заборгованість за кредитом повертається позичальником у відповідності до Графіка зменшення ліміту кредитування, а у випадку, якщо такий не був укладений - не пізніш останнього дня строку кредитної лінії, передбаченого пунктом 1.1. цього договору.

Кредитний договір набуває чинності з моменту підписання його уповноваженими представниками сторін і скріплення печатками та діє по дату повного виконання позичальником зобов'язань за Договором (пункт 10.1. Кредитного договору).

До Кредитного договору неодноразово вносились зміни.

Так, 03.02.2012 між позивачем та позичальником було укладено Договір про внесення змін № 10 (том 1, а.с. 25), відповідно до якого було змінено строк кредитної лінії з «07» лютого 2011 року по «01» липня 2012 року (з правом пролонгації до загального строку кредитування до 36 місяців), а договором про внесення змін № 13 від 29.06.2012 (том 1, а.с. 26) строк кредитної лінії продовжено до «02» січня 2013 року включно.

06.03.2013 між Публічним акціонерним товариством «Банк «Київська Русь» та Приватним акціонерним товариством «Ратнівський молокозавод» (позичальник і Первісний боржник) та Приватним підприємством «Імпексагро» (Новий боржник) було укладено Договір про переведення боргу (далі, Договір про переведення боргу) (том 1, а.с. 27-28) у відповідності до умов даного договору та за згодою Банку Первісний боржник передає Новому боржнику всі свої боргові зобов'язання за Основним договором, за яким Первісний боржник є позичальником, а Банк кредитором. Таким чином. права та обов'язки позичальника за вказаним договором перейшли до Приватного підприємства «Імпексагро».

Сторонами Договору про переведення боргу погоджено, що переведення боргу за цим Договором не тягне за собою жодних інших змін умов Основного договору укладеного між Первісним боржником і Банком, окрім тих, що пов'язані із заміною Первісного боржника Новим боржником (пункт 1.1 Договору про переведення боргу).

Відповідно до пункту 1.2. Договору про переведення боргу на дату укладення цього договору розмір основного боргу за Основним договором становить 60 000 000,00 (шістдесят мільйонів) гривень.

Загальний розмір заборгованості Первісного боржника за Основним договором 61 099 883,33 (шістдесят один мільйон дев'яносто дев'ять тисяч вісімсот вісімдесят три гривні 33 копійки).

Згідно пункту 1.3. Договору про переведення боргу боргові зобов'язання Первісного боржника передаються Новому боржнику в повному обсязі та, зокрема, але не виключно, включають:

- зобов'язання повернути кредит в сумі 60 000 000,00 (шістдесят мільйонів) гривень в порядку та в строки встановлені Основним договором, шляхом перерахування грошових коштів на рахунок № 206290092 в ПАТ «Банк «Київська Русь», код Банку (МФО) 319092;

- зобов'язання сплатити проценти за користування кредитом, нарахованих на дату укладення цього Договору в сумі 1 099 883 (один мільйон дев'яносто дев'ять тисяч вісімсот вісімдесят три гривні 33 коп.);

- зобов'язання сплачувати неустойки (пені, штрафи) передбачені Основним Договором;

- зобов'язання сплачувати проценти за користування кредитом в період з 06 березня 2013 року до дати фактичного повернення кредиту в повному обсязі, в розмірі і на умовах, передбачених Основним Договором, шляхом перерахування грошових коштів на рахунок № в ПАТ «Банк «Київська Русь», код Банку (МФО) 319092;

- зобов'язання у випадках передбачених Основним Договором та/або законодавством України достроково (до настання термінів або строків повернення сплати, зазначених в Основному Договорі) повернути Кредит, сплатити проценти за користування ним і виконати інші обов'язки, що виникають із Основного Договору.

Договором від 06.03.2013 про внесення змін № 15 до Кредитного договору № 5416-20/11-1 на відкриття невідновлювальної кредитної лінії від 07.02.2011 сторонами було викладено Кредитний договір у новій редакції.

Зокрема, погоджено, що Банк-позивач відкриває позичальнику, яким став ПП «Імпексагро» за договором переведення боргу від 06.03.2013, невідновлювальну відкличну кредитну лінію з лімітом у 60 000 000,00 грн. з кінцевим терміном повернення 02.10.2013 та сплатою 20% річних за користування коштами.

Також, 06.03.2013 між Публічним акціонерним товариством «Банк «Київська Русь» та Приватним підприємством «Імпексагро» було укладено договір про внесення змін № 16 до Кредитного договору (том 1, а.с. 39-40), відповідно до якого сторони виклали пункти 1.1. та 1.2. договору в наступній редакції:

Пункт 1.1. «Банк відкриває Позичальнику невідновлювальну відкличну кредитну лінію та зобов'язується надавати кредитні кошти у розмірі та на умовах, визначених цим Договором, а Позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти та інші платежі. Кредит надається в грошовій формі на наступних умовах:

- ліміт кредитування: 7 516 000,00 (сім мільйонів п'ятсот шістнадцять тисяч ) доларів США (пункт 1.1.1.);

- кінцевий термін повернення кредиту - «05» березня 2014 року (пункт 1.1.2.)

- ціль використання кредиту - поповнення обігових коштів;

- тип процентної ставки - фіксована;

- процентна ставка за користування кредитом - 11,5 % (одинадцять цілих п'ять десятих процентів) річних»;

Пункт 1.2. «Кредит надається окремими частинами або повною сумою в межах встановленого Ліміту кредитної лінії. Останню частину кредиту Позичальник може отримати не пізніше «04» березня 2014 року».

26.06.2013 між Публічним акціонерним товариством «Банк «Київська Русь» та Приватним підприємством «Імпексагро» було укладено договір про внесення змін № 18 (том 1, а.с. 41), яким сторони збільшили ліміт кредитної лінії до 11 193 000,00 (одинадцять мільйонів сто дев'яносто три тисячі) доларів США.

Відповідно до статті 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Статтею 554 Цивільного кодексу України визначено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

За змістом частини 1 статті 543 Цивільного кодексу України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Так, з метою забезпечення виконання зобов'язань позичальника за Кредитним договором 06.03.2013 між Публічним акціонерним товариством «Банк «Київська Русь» (кредитор) та Приватним акціонерним товариством «Ратнівський молокозавод» (поручитель) було укладено Договір поруки № 21805-20/13-5 (далі, Договір поруки) (том 1, а.с. 42-45), у відповідності до якого поручитель зобов'язався солідарно з боржником Приватним підприємства «Імпексагро» та в повному обсязі відповідати перед кредитором за виконання боржником зобов'язань за Кредитним договором, який було укладено між кредитором та боржником (пункт 1.1. Договору поруки), а саме, виконати такі зобов'язання:

Повернути кредитору кредит у сумі 7 516 000,00 ( сім мільйонів п'ятсот шістдесят тисяч ) доларів США в строки, в порядку та на умовах , визначених Кредитним договором (пункт 2.2.1 Договору поруки).

Сплачувати проценти за користування кредитом в розмірі 11,5 % (одинадцять цілих п'ять десятих) процентів річних та інші платежі в строки, в порядку та на умовах, визначених Кредитним договором (пункт 2.2.2. Договору поруки).

У випадку порушення позичальником строків (термінів) повернення кредиту або процентів позичальник зобов'язаний сплатити суму заборгованості за кредитом, нарахованими процентами та іншими платежами згідно з Кредитним договором з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також 30 (тридцять) процентів річних від простроченої суми, за весь час прострочення (пункт 2.2.3. Договору поруки).

Остаточне погашення кредиту, процентів за його користування та інших платежів, визначених кредитним договором, здійснити не пізніше «05» березня 2014 року (пункт 2.2.4. Договору поруки).

У відповідності до статті 559 Цивільного кодексу України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Порука припиняється, якщо після настання строку виконання зобов'язання кредитор відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником або поручителем.

Порука припиняється у разі переведення боргу на іншу особу, якщо поручитель не поручився за нового боржника.

Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Відповідно до пункту 4.1. Договору поруки цей договір вступає в дію з моменту його підписання сторонами.

Дія Договору поруки припиняється:

- з моменту погашення в повному обсязі боржником та/або поручителем зобов'язань за Кредитним договором (пункт 4.2.1. Договору поруки);

- якщо кредитор протягом 36 місяців з дати, зазначеної в пункті 2.2.4. цього договору, не пред'явив позов до поручителя (пункт 4.2.2. Договору поруки).

26.06.2013 між Публічним акціонерним товариством «Банк «Київська Русь» (кредитор) та Приватним акціонерним товариством «Ратнівський молокозавод» (поручитель) було укладено Договір про внесення змін № 1 до Договору поруки (том 1, а.с. 46), яким сторони узгодили збільшення кредитного ліміту по кредиту до 11 193 000,00 (одинадцять мільйонів сто дев'яносто три тисячі) доларів США, який зобов'язується повертати і поручитель також.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зазначена норма кореспондується з приписами статті 193 Господарського кодексу України.

Згідно частини 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до частини 7 статті 193 Господарського кодексу України не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язання, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як підтверджується матеріалами справи, на виконання умов Кредитного договору Банк перерахував Приватному підприємству «Імпексагро» кошти в сумі 11 351 200,00 доларів США, що підтверджується меморіальними ордерами:

- № 6584 від 06.03.2013 в сумі 7 516 000,00 доларів США (том 1, а.с. 47);

- № 9051 від 26.06.2013 в сумі 3 799 200,00 доларів США (том 1, а.с. 48).

З огляду на погашення боргу позичальником у розмірі 122 200,00 доларів США, яке було здійснено за період з 01.04.2013 по 05.06.2013, що підтверджується виписками по особовому рахунку (том 1, а.с. 49-50), станом на 26 червня 2013 року борг Приватного підприємства «Імпексагро» за кредитом становив 11 193 000,00 доларів США (7 516 000,00 - 122 200,00 + 3 799 200,00), що закріплено остаточними змінами до умов Кредитного договору та Договору поруки.

Відповідно до частини 1 статті 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Згідно пункту 6.1.3. Кредитного договору позичальник зобов'язався своєчасно повернути кредит, сплачувати проценти за користування кредитом та винагороду в порядку, передбаченому договором.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач, керуючись умовами укладених Кредитного договору та Договору поруки, листами від 04.10.2013 № 6647/20-20354 та № 6646/20-20355 (том 1, а.с. 53-56) звертався до відповідачів з вимогами сплатити всю прострочену заборгованість. Вказані вимоги були залишені відповідачами без задоволення.

Відповідно до Графіку зменшення ліміту кредитування (том 1, а.с. 41), який міститься в договорі про внесення змін № 18 до Кредитного договору, позичальник зобов'язався щомісячно повертати кредит шляхом перерахування на позичковий рахунок Банку кошти у встановленому розмірі зі свого позичкового рахунку та щомісячно, в строк з 01.08.2013 по 05.03.2014, здійснювати на свій поточний рахунок сплату процентів за користування кредитом, виходячи з фактичної заборгованості за кредитом.

Пунктами 8.1. та 8.2. Кредитного договору зафіксовані наступні обов'язки позичальника, а саме:

- у випадку порушення строків (термінів) повернення кредиту та/або сплати нарахованих процентів за користування ним та/або винагород Банку, сплачувати Банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період прострочення, від невчасно сплаченого платежу за кожен день прострочення;

- у випадку порушення строків (термінів) повернення кредиту або процентів сплатити суму заборгованості за кредитом, нарахованим процентам та іншими платежами згідно з Кредитним договором з урахуванням встановленого індексу інфляції.

Згідно пункту 9.2. Кредитного договору Банк має право зупинити подальше кредитування позичальника та/або вимагати дострокового повернення кредиту, сплати процентів, винагород та штрафних санкцій, що передбачені Договором, а також відшкодування збитків , завданих Банку внаслідок невиконання або неналежного виконання позичальником та/або іншими особами, що є поручителями позичальника (в т.ч. гарантами, майновими поручителями, заставодавцями та ін), умов Договору та/або угод (договорів) укладених у забезпечення виконання Позичальником зобов'язань (договорів забезпечення) за договором, а позичальник зобов'язаний протягом 10 (десяти ) календарних днів з дати підписання Банком відповідної вимоги, повернути суму заборгованості за кредитом, що залишилась, сплатити проценти, винагороди інші платежі за Договором та штрафні санкції, а також відшкодувати збитки, завдані Банку.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідачі вимоги Кредитного договору та Договору поруки щодо обов'язку забезпечувати повернення кредиту у строки, встановлені договором, та сплачувати проценти за користування кредитними коштами належним чином не виконали.

Станом на 05.03.2014 ПП «Імпексагро» боргу по кредиту в повній суму 11 193 000,00 доларів США позивачу не повернуло.

Підстави для припинення поруки щодо другого відповідача - ПрАТ «Ратнівський молокозавод», передбачені статтею 559 Цивільного кодексу України та умовами пунктів 4.2.1., 4.2.2. Договору поруки, відсутні.

За розрахунками позивача заборгованість відповідачів по кредиту перед позивачем становить 11 162 514,37 доларів США. Жодних належних та допустимих доказів на спростування факту існування вказаної заборгованості та її розміру відповідачами суду не надано.

Враховуючи зміст Договору поруки, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, а тому згідно частини 1 статті 543 Цивільного кодексу України кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Оскільки доказів сплати боргу у вказаній позивачем сумі відповідачами суду не надано, строк виконання зобов'язання є таким, що настав, колегія суддів вважає позовні вимоги про стягнення з відповідачів 11 162 514,37 доларів США боргу по кредиту, що в гривневому еквіваленті складає 262 328 006,54 грн., обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Також, позивач просив суд стягнути з відповідачів прострочену заборгованість по сплаті процентів в сумі 1 428 602,49 доларів США, що в гривневому еквіваленті складає 33 573 299,97 грн.

Колегія суддів, перевіривши наданий позивачем розрахунок процентів, вважає його арифметично вірним та таким, що відповідає умовам Кредитного договору із урахуванням змін та доповнень до нього. Доказів їх сплати у справі немає, а відтак, позовні вимоги про стягнення з відповідачів 1 428 602, 49 доларів США (33 573 299, 97 грн. в гривневому еквіваленті) несплачених відсотків також підлягають задоволенню.

Також, позивачем заявлено до стягнення з відповідачів, як солідарних боржників, 147 803, 08 доларів США (3 473 490, 47 грн. в гривневому еквіваленті) пені по процентах; 915 020, 36 доларів США (21 503 709, 56 грн. в гривневому еквіваленті) пені по кредиту та 357 194, 55 доларів США (8 394 357, 32 грн. в гривневому еквіваленті) як 3% річних за несвоєчасне погашення кредиту.

Стосовно цієї частини позовних вимог колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За приписами статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, враховуючи доведеність порушення відповідачами зобов'язань за Кредитним договором та Договором поруки, колегія суддів, перевіривши здійснений позивачем розрахунок 3 % річних, погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог позивача про стягнення з відповідачів 357 194, 55 доларів США (8 394 357, 32 грн. в гривневому еквіваленті) 3 % річних за весь час прострочення сплати кредиту.

Крім того, позивач просив стягнути з відповідачів пеню за неналежне виконання умов Кредитного договору.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

У відповідності до частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частина 2 статті 551 Цивільного кодексу України визначає, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

У відповідності до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Статтею 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» передбачено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно пункту 8.1. Кредитного договору у редакції Договору про внесення змін № 15 від 06.03.2013, у випадку порушення строків (термінів) повернення Кредиту та/або сплати нарахованих процентів за користування ним та/або винагород Банку позичальник сплачує Банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період прострочення, від невчасно сплаченого платежу за кожен день прострочення.

Враховуючи вищевикладене, з огляду на те, що судом встановлений факт порушення (прострочення) відповідачем свого грошового зобов'язання за Кредитним договором, позивачем, на підставі пункту 8.1. Кредитного договору, правомірно нараховано відповідачам визначену суму пені за неналежне виконання умов договору.

Як уже зазначалося вище, до суду апеляційної інстанції відповідачем-1 було подане клопотання про призначення у справі судової економічної експертизи, у якому останній зазначив, що сума позовних вимог є дуже великою та значною за розміром для скаржника, справа складною та потребує спеціальних знань, а тому для визначення судом суми до стягнення необхідно призначити у справі експертизу.

Заявлене відповідачем-1 клопотання про призначення у справі судової економічної експертизи не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до статті 1 Закону «Про судову експертизу» судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні, зокрема, суду. Водночас, і згідно з частиною першою статті 41 Господарського процесуального кодексу України експертиза призначається для з'ясування питань, що потребують спеціальних знань.

Із сукупності наведених норм матеріального і процесуального права вбачається, що неприпустимо ставити перед судовими експертами правові питання, вирішення яких чинним законодавством віднесено до компетенції суду.

Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування (пункт 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики призначення судової експертизи» № 4 від 23.03.2012).

Відповідно до частини 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Натомість, представник відповідача-1 ні у суді першої інстанції, ні в апеляційній скарзі та своєму клопотанні не зазначає, у якій саме частині розрахунків Банком були допущені помилки чи невірно застосовано умови Кредитного договору, не надає контррозрахунку заборгованості тощо.

Водночас, аналіз долученого до матеріалів справи Кредитного договору та договорів про внесення змін до нього, меморіальних ордерів, виписок по рахункам, надає змогу встановити хронологію, розмір та порядок надання кредитних коштів, а також хронологію та розмір погашення відповідачем-1 своїх зобов'язань за Кредитним договором.

Таким чином, з урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість заявленого відповідачем-1 клопотання про призначення експертизи, враховуючи, що питання, надані для експертизи відповідачем-1, входять до компетенції суду та можуть бути вирішені на підставі документів, які містяться у матеріалах справи, а дослідження наявних у матеріалах справи доказів для повного, об'єктивного розгляду справи не потребують спеціальних знань.

Отже, факт наявності заборгованості відповідача-1 перед позивачем належним чином доведений, документально підтверджений, у зв'язку з чим колегія суддів вважає висновки Господарського суду міста Києва щодо солідарного стягнення з відповідачів визначеної грошової суми обґрунтованими.

Сплату вказаної суми заборгованості відповідачами не здійснено, доказів перерахування коштів на користь позивача суду не надано, документів, які б підтверджували безпідставність нарахування заборгованості, а також матеріалів, які б спростовували твердження позивача, суду також не надано.

Доводи скаржника з приводу того, що суд першої інстанції безпідставно відхилив клопотання відповідача-1 про припинення провадження у справі, оскільки питання про стягнення з нього боргу за кредитними зобов'язаннями вже вирішено іншим судовим рішенням є безпідставними з огляду на наступне.

08.05.2014 Печерським районним судом м. Києва було прийнято рішення у справі № 757/27838/13-ц (том 1, а.с. 72) за позовом ПАТ Банк «Київська Русь» про стягнення солідарно з ОСОБА_6, ПП «Імпексагро», та ПрАТ «Ратнівський молокозавод» заборгованості за кредитними зобов'язаннями на підставі Кредитного договору № 5416-20/11-1 від 07.02.2011 (тобто, з боржника та усіх поручителів одночасно). Позов задоволено повністю.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 02.10.2014 у цій же справі рішення суду першої інстанції скасовано і ухвалено нове рішення - борг стягнуто також солідарно, але окремо з кожної пари позичальника та його поручителя. Зокрема, було стягнуто борг солідарно з позичальника і поручителя Приватного підприємства «Імпексагро» та ПрАТ «Ратнівський молокозавод» (том 1, а.с. 84).

Однак, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25.03.2015 рішення Апеляційного суду міста Києва від 02.10.2014 в частині позовної вимог до Приватного підприємства «Імпексагро» та ПрАТ «Ратнівський молокозавод» про стягнення заборгованості скасовано, а провадження у справі в цій частині закрито на підставі пункту 1 статті 205 Цивільного процесуального кодексу України - справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Судом касаційної інстанції зроблено висновок, що склад сторін не дозволяє розглядати справу в порядку цивільного судочинства стосовно юридичних осіб ПП «Імпексагро» та ПрАТ «Ратнівський молокозавод».

З огляду на зазначене, не можна вважати, що вже існує судове рішення з приводу стягнення з відповідачів боргу за кредитними зобов'язаннями, що в свою чергу могло б бути підставою для припинення провадження у справі, а відтак, суд першої інстанції правомірно відмовив відповідачу-1 у задоволенні клопотання про припинення провадження у справі.

Посилання скаржника на те, що суд першої інстанції порушив вимоги пункту 1 частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України та не відклав розгляд справи, призначеної на 15.06.2015, у зв'язку з нез'явленням у судове засідання його представника, не приймаються судом до уваги з огляду на наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, ухвалами Господарського суду Черкаської області від 08.06.2015 за клопотанням відповідача-1, який був присутній у судовому засіданні, було продовжено строк вирішення спору у справі, розгляд справи відкладено на 15.06.2015.

Натомість, представник відповідача-1 у судове засідання, призначене на 15.06.2015, не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

Відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Однак, це є правом суду, а не його обов'язком.

Згідно з частиною третьою статті 22 Господарського процесуального кодексу України сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Таким чином, оскільки суд першої інстанції неодноразово відкладав розгляд справи, надаючи можливість учасникам судового процесу реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд, враховуючи процесуальні строки розгляду спору, встановлені статтею 69 Господарського процесуального кодексу України та враховуючи те, що неявка представника відповідача-1 не перешкоджала всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи з огляду на доказове наповнення матеріалів справи, правомірно розглянув справу за наявними в ній матеріалами в порядку статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи вищевикладене, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов'язків сторін, які грунтуються на належних та допустимих доказах.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно частини 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на вищевикладене, заперечення скаржника, викладені у апеляційній скарзі, не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки не підтверджуються матеріалами справи та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає рішення суду у даній справі обґрунтованим та таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування чи зміни не вбачається. Апеляційна скарга Приватного підприємства «Імпексагро» є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Імпексагро» на рішення Господарського суду Черкаської області від 15.06.2015 у справі № 925/619/15 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Черкаської області від 15.06.2015 у справі № 925/619/15 залишити без змін.

Матеріали справи № 925/619/15 повернути до Господарського суду Черкаської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий суддя Ю.Б. Михальська

Судді Б.В. Отрюх

А.І. Тищенко