ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" вересня 2015 р.Справа № 922/5791/14

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Лавровой Л.С.

при секретарі судового засідання Кролівець М.О.

розглянувши справу

за позовом Публічне АТ "Старокиївський банк", м. Київ
до ПАТ "Регіон-Банк" м. Харків
про стягнення 15195890,84 грн.
за участю сторін:

позивача - не з*явився

відповідача - Стеценко Г.Ф.

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2014 року позивач ПАТ "Старокиївський банк" подав до господарського суду Харківської області позов до ПАТ "Регіон-Банк" про стягнення 15195890,84 грн.

Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що 28.01.08 року між ним (кредитором) та ПАТ "Регіон-Банк" (позичальником) був укладений договір про надання міжбанківського кредиту № 7/08-В, згідно якого він, з врахуванням всіх змін та додаткових угод до договору, зобов'язався надати позичальнику кредит в сумі 13 500 000 грн., а позичальник - повернути кредитні кошти та сплатити проценти за користування кредитом у строк до 11.09.14 року.

З матеріалів справи вбачається, що позивач виконав свої обов'язки перед відповідачем у повному обсязі та надав кредит, що не заперечує і відповідач.

Посилаючись на порушення відповідачем умов кредитного договору в частині повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом, позивач просив стягнути з відповідача 13 500 000 грн. заборгованості за кредитом, 946 210,05 грн. заборгованості зі сплати процентів та 749 680,79 грн. пені, а всього - 15 195 890,84 грн.

Відповідач проти позову заперечує на тій підставі, що 28.01.2008 року між ПАТ «Регіон-Банк» (як кредитором) та ПАТ «Старокиївський банк» (як позичальником) було укладено договір про надання міжбанківського кредиту № 06-3-05/11 у сумі 10 000 000,00 грн., які у подальшому додатковими угодами було збільшено до загальної суми 13 500 000,00 грн. на строк користування кредитними коштами по 11.09.2014 року.

Матеріалами справи також підтверджується, що відповідач виконав свої обов'язки перед позивачем у повному обсязі та надав кредит, що не заперечується позивачем.

03.06.14 року ПАТ "Регіон-Банк", на підставі п. 3.3.1 договору у зв'язку з погіршенням фінансового стану позичальника, звернувся до ПАТ "Старокиївський банк" з листом № 06-1-08/649/2 в якому просив позичальника частково достроково повернути міжбанківський кредит в сумі 13 400 000 грн. за договором № 06-3-05/11 від 28.01.08 року.

13.06.14 року ПАТ року "Старокиївський банк" листом № 1678/02-02 повідомив ПАТ "Регіон-Банк" про повернення кредитних коштів кредитору у строк до 11.07.14 року та одночасно просив позичальника достроково повернути міжбанківський кредит в сумі 13 500 000 грн. за договором № 7/08-В від 28.01.08 у строк до 11.07.14 року.

17.06.14 року між ПАТ "Регіон-Банк" та ПАТ "Старокиївський банк" був укладений договір № 2 про зарахування зустрічних однорідних вимог, згідно якого сторони погодились на зарахування зустрічних однорідних вимог не пізніше 18.06.14 року в такий спосіб: 13 549 043,84 грн. на користь ПАТ "Регіон-Банк" та 13 549 084,52 грн. на користь ПАТ "Старокиївський банк". Різниця між сумами становить 40,68 грн. та підлягає перерахуванню ПАТ "Регіон-Банк" на корить ПАТ "Старокиївський банк" не пізніше 19.06.14 року.

19.06.14 року ПАТ "Регіон-Банк" перерахував ПАТ "Старокиївський банк" різницю коштів в сумі 40,68 грн., що підтверджується меморіальним ордером № 2 від 19.06.14.

ПАТ «Регіон-Банк» у своїх письмових поясненнях зазначає, що взаємні вимоги банків один до одного про дострокове погашення міжбанківських кредитів як за договором № 06-3-05/11 від 28.01.08 так і за договором № 7/08-В від 28.01.08 є однорідними (грошовими), а також те, що встановлені ст. 602 ЦК України обставини, за яких зарахування зустрічних однорідних вимог не допускається, відсутні, у зв'язку з чим припинились зобов'язання сторін за вказаними кредитними договорами в сумі 13 549 043,84 грн. на користь ПАТ «Регіон-Банк» та у сумі 13 549 084,52 грн. на користь ПАТ «Старокиївський банк», в зв'язку з укладанням договору № 2 про зарахування зустрічних однорідних вимог від 17.06.14 року. Різниця між сумами становить 40,68 грн., та підлягає перерахуванню на користь ПАТ «Старокиївський банк» не пізніше 19.06.2014 року, і виконання цього перерахування підтверджується меморіальним ордером № 2 від 19.06.2014 року.

Справа вже розглядалась господарським судом Харківської області та 19.02.2015 року було ухвалено рішення про відмову у задоволенні позову, яке судом апеляційної інстанції було залишено без змін.

Вищий господарський суд України Постановою від 22.07.2015 року скасував попередні судові рішення та передав справу на новий розгляд до господарського суду Харківської області.

В ході нового розгляду спору позивач, в особі представника ПАТ «Старокиївський банк» , повністю підтримав свої позовні вимоги на підставах, викладених у позовній заяві, та просив їх задовольнити.

Відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог, про що надав до матеріалів справи відзив та додаткові письмові пояснення, просить суд у задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що між сторонами укладено договір про зарахування зустрічних однорідних вимог, у зв'язку з чим заборгованість відповідача перед позивачем відсутня.

В судовому засіданні оголошувалася перерва з 16.09.2015 року до 22.09.2015 року до 12 год. 45 хв.

Згідно положень ст.ст. 4-3, 33 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч. 3 ст. 22 ГПК України сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Враховуючи достатність часу, наданого позивачеві та відповідачеві для підготовки до судового засідання та підготовки витребуваних судом документів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, закріплені п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, ст. 4-3 та ст. 33 ГПК України, суд вважає, що господарським судом в межах наданих йому повноважень сторонам створені усі належні умови для надання доказів у справі та є підстави для розгляду справи за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Між ПАТ «Старокиївський банк» та ПАТ «Регіон-Банк» виникли та існували взаємні однорідні (грошові) зустрічні зобов'язання по договорам міжбанківського кредитування з аналогічними умовами кредитування, що не заперечується сторонами.

28.01.2008 року між ПАТ "Старокиївський банк" та ПАТ "Регіон-Банк" укладено договір про надання міжбанківського кредиту № 7/08-В.

Згідно з п. 1.1. якого позивач (кредитор) надає відповідачу (позичальник) кредит у розмірі та на строк, визначені даним договором, а відповідач зобов'язується в установлений договором строк повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом.

Відповідно до п. 2.1. договору про надання міжбанківського кредиту, кредитор надає позичальнику міжбанківський кредит у сумі 10000000,00 (десять мільйонів) гривень, на умовах визначених договором.

Згідно з п. 2.2. договору, кредит видається позичальнику на строк з 28.01.2008року по 28.02.2008 року зі сплатою 7,25% річних на цілі, визначені Статутом позичальника.

Пунктом 2.3. договору визначено, що проценти по даному кредиту позичальник сплачує одночасно з поверненням кредиту.

До договору про надання міжбанківського кредиту від 28.01.2008р. № 7/08-В сторонами було укладені додаткові угоди від 28.02.2008р. №1, 03.06.2008р. №2, 03.12.2008р. №3, 03.04.2009р. №4, 17.04.2009р. №5, 12.05.2009р. №6, 12.06.2009р. №7, 13.07.2009р. №8, 04.09.2009р. №9, 15.12.2009р. №10, 16.06.2010р. №11, 15.09.2010р. №12, 15.03.2011р. №13, 15.09.2011р. №14, 14.03.2012р. №15, 14.09.2012р. №16, 12.09.2013р. №17.

Згідно з п. 2.2. договору про надання міжбанківського кредиту, з врахуванням змін, внесених додатковою угодою від 28.02.2008р. № 1, кредит видається позичальнику на строк з 28.01.2008р. по 03.06.2008р. Процентна ставка в період з 28.01.2008р. по 27.02.2008р. складає 7,25% річних, а в період з 28.02.2008р. по 03.06.2008р. - зі сплатою 7,5% річних. Пункт 2.3., з внесеними Додатковою угодою № 1 змінами, передбачав, що проценти по кредиту позичальник сплачує за період з 28.01.2008р. по 03.06.2008р. щомісячно та одночасно з поверненням кредиту, в порядку, передбаченому Додатковою угодою № 1.

Згідно з п. 2.2. договору про надання міжбанківського кредиту, з врахуванням змін, внесених додатковою угодою від 03.06.2008р. № 2, кредит видається позичальнику на строк з 28.01.2008р. по 03.12.2008р. Процентна ставка в період з 28.01.2008 р. по 27.02.2008р. складає 7,25% річних, в період з 28.02.2008р. по 02.06.2008р. - 7,5% річних, а в період з 03.06.2008 р. по 03.12.2008р. - 7,65% річних. Пункт 2.3., з внесеними змінами, передбачав, що проценти по кредиту позичальник сплачує за період з 28.01.2008р. по 03.12.2008р. щомісячно та одночасно з поверненням кредиту, в порядку, передбаченому додатковою угодою № 2.

Згідно з п. 2.1. договору про надання міжбанківського кредиту, з врахуванням змін, внесених додатковою угодою від 03.12.2008р. № 3, кредитор надає позичальнику кредит в сумі 13500000,00 грн. Пункт 2.2., з внесеними змінами, передбачав, що кредит видавався позичальнику на строк з 28.01.2008р. по 03.04.2009р. Процентна ставка в період з 28.01.2008р. по 27.02.2008р. складає 7,25% річних, а в період з 28.02.2008 р. по 02.06.2008 р. складає 7,5% річних, в період з 03.06.2008р. по 02.12.2008р. - 7,65% річних, в період з 03.12.2008р. по 03.04.2009р. - 7,75% річних. Пункт 2.3., з внесеними змінами, передбачав, що проценти по кредиту позичальник сплачує за період з 28.01.2008р. по 03.04.2009р. щомісячно та одночасно з поверненням кредиту, в порядку передбаченому додатковою угодою № 3.

Згідно з п. 2.2. договору, з врахуванням змін, внесених додатковою угодою від 03.04.2009р. № 4, кредит видавався позичальнику на строк з 28.01.2008р. по 17.04.2009р. Процентна ставка в період з 28.01.2008р. по 27.02.2008р. складає 7,25% річних, в період з 28.02.2008р. по 02.06.2008р. - 7,5% річних, в період з 03.06.2008р. по 02.12.2008р. - 7,65% річних, в період з 13.12.2008р. по 17.04.2009р. - 7,75% річних. Пункт 2.3., з знесеними змінами, передбачав, що проценти по кредиту позичальник сплачує за період з 28.01.2008р. по 17.04.2009р. щомісячно та одночасно з поверненням кредиту, в порядку передбаченому додатковою угодою № 4.

Згідно з п. 2.2. договору, з врахуванням змін, внесених додатковою угодою від 17.04.2009р. № 5, кредит видавався позичальнику на строк з 28.01.2008р. по 12.05.2009р. Процентна ставка в період з 28.01.2008р. по 27.02.2008р. складає 7,25% річних, в період з 28.02.2008р. по 02.06.2008р. - 7,5% річних, в період з 03.06.2008р. по 02.12.2008р. - 7,65% річних, в період з 13.12.2008р. по 12.05.2009р. - 7,75% річних. Пункт 2.3., з внесеними змінами, передбачав, що проценти по кредиту позичальник сплачує за період з 28.01.2008р. по 12.05.2009р. щомісячно та одночасно з поверненням кредиту, в порядку, передбаченому додатковою угодою № 5.

Згідно з п. 2.2. договору про надання міжбанківського кредиту, з врахуванням змін, внесених додатковою угодою від 12.05.2009р. № 6, кредит видається позичальнику на строк з 28.01.2008р. по 12.06.2009р. Процентна ставка в період з 28.01.2008р. по 27.02.2008р. складає 7,25% річних, в період з 28.02.2008р. по 02.06.2008р. - 7,5% річних, в період з 03.06.2008 р. по 02.12.2008р. - 7,65% річних, в період з 03.12.2008р. по 12.06.2009р. зі сплатою 7,75% річних. Пункт 2.3., з внесеними змінами, передбачав, що проценти по кредиту позичальник сплачує за період з 28.01.2008р. по 12.06.2009р. щомісячно та одночасно з поверненням кредиту, в порядку, передбаченому додатковою угодою № 6.

Згідно з п. 2.2. договору про надання міжбанківського кредиту, з врахуванням змін внесених додатковою угодою від 12.06.2009р. № 7, кредит видається позичальнику на строк з 28.01.2008р. по 13.07.2009р., процентна ставка в період з 28.01.2008р. по 27.02.2008р. складає 7,25% річних, в період з 28.02.2008р. по 02.06.2008р. - 7,5% річних, в період з 13.06.2008р. по 02.12.2008р. - 7,65% річних, в період з 13.12.2008р. по 13.07.2009р. - 7,75% річних. Пункт 2.3., з внесеними змінами, передбачав, що проценти по кредиту позичальник сплачує за період з 28.01.2008р. по 13.07.2009р. щомісячно та одночасно з поверненням кредиту, в порядку, передбаченому додатковою угодою № 7.

Згідно з п. 2.2. договору про надання міжбанківського кредиту, з врахуванням змін, внесених додатковою угодою від 13.07.2009р. № 8, кредит видавався позичальнику на строк з 28.01.2008р. по 04.09.2009р. Процентна ставка в період з 28.01.2008р. по 27.02.2008р. складає 7,25% річних, в період з 28.02.2008р. по 02.06.2008р. - 7,5% річних, в період з 03.06.2008р. по 02.12.2008р. - 7,65% річних, в період з 03.12.2008р. по 04.09.2009р. - 7,75% річних. Пункт 2.3., з внесеними змінами, передбачав, що проценти по кредиту позичальник сплачує за період з 28.01.2008р. по 04.09.2009р. щомісячно та одночасно з поверненням кредиту, в порядку, передбаченому додатковою угодою № 8.

Згідно з п. 2.2. договору, з врахуванням змін, внесених додатковою угодою від 04.09.2009р. № 9, передбачав, що кредит видається позичальнику на строк з 28.01.2008р. по 15.12.2009р. Процентна ставка в період з 28.01.2008р. по 27.02.2008р. складає 7,25% річних, в період з 28.02.2008р. по 02.06.2008р. - 7,5% річних, в період з 03.06.2008р. по 02.12.2008р. - 7,65% річних, в період з 03.12.2008р. по 15.12.2009р. - 7,75% річних. Пункт 2.3., з внесеними змінами, передбачає, що проценти по кредиту позичальник сплачує за період з 28.01.2008р. по 15.12.2009р. щомісячно та одночасно з поверненням кредиту, в порядку, передбаченому додатковою угодою № 9.

Згідно з п. 2.2. договору про надання міжбанківського кредиту, з врахуванням змін, внесених додатковою угодою від 15.12.2009р. № 10, що кредит видавався позичальнику на строк з 28.01.2008р. по 16.06.2010р. Процентна ставка в період з 28.01.2008р. по 27.02.2008р. складає 7,25% річних, в період з 28.02.2008р. по 02.06.2008р. - 7,5% річних, в період з 03.06.2008р. по 02.12.2008р. - 7,65% річних, в період з 03.12.2008р. по 16.06.2010р. - 7,75% річних. Пункт 2.3., з внесеними змінами, передбачав, що проценти по кредиту позичальник сплачує за період з 28.01.2008р. по 16.06.2010р. щомісячно та одночасно з поверненням кредиту, в порядку, передбаченому додатковою угодою № 10.

Згідно з п. 2.2. договору, з врахуванням змін, внесених додатковою угодою від 16.06.2010р. № 11, кредит видавався позичальнику на строк з 28.01.2008р. по 15.09.2010р. Процентна ставка в період з 28.01.2008р. по 27.02.2008р. складає 7,25% річних, в період з 28.02.2008р. по 02.06.2008р. - 7,5% річних, в період з 03.06.2008р. по 02.12.2008р. - 7,65% річних, в період з 03.12.2008р. по 15.09.2010р. - 7,75% річних. Пункт 2.3., з внесеними змінами, передбачав, що проценти по кредиту позичальник сплачує за період з 28.01.2008р. по 15.09.2010р. щомісячно та одночасно з поверненням кредиту, в порядку, передбаченому додатковою угодою № 11.

Згідно з п. 2.2. договору про надання міжбанківського кредиту, з врахуванням змін, внесених додатковою угодою від 15.09.2010р. № 12, кредит видавався позичальнику на строк з 28.01.2008р. по 15.03.2011р. Процентна ставка в період з 28.01.2008р. по 27.02.2008р. складає 7,25% річних, в період з 28.02.2008р. по 02.06.2008р. - 7,5% річних, в період з 03.06.2008р. по 02.12.2008р. - 7,65% річних, в період з 03.12.2008р. по 15.03.2011р. - 7,75% річних. Пункт 2.3., з внесеними змінами, передбачав, що проценти по кредиту позичальник сплачує за період з 28.01.2008р. по 15.03.2011р. щомісячно та одночасно з поверненням кредиту, в порядку, передбаченому додатковою угодою № 12.

Згідно з п. 2.2. договору про надання міжбанківського кредиту, з врахуванням змін, внесених додатковою угодою від 15.03.2011р. № 13, кредит видавався позичальнику на строк з 28.01.2008р. по 15.09.2011р. Процентна ставка в період з 28.01.2008р. по 27.02.2008р. складає 7,25% річних, в період з 28.02.2008р. по 02.06.2008р. - 7,5% річних, в період з 03.06.2008р. по 02.12.2008р. - 7,65% річних, в період з 03.12.2008р. по 15.09.2011р. - 7,75% річних. Пункт 2.3. з внесеними змінами, передбачав, що проценти по кредиту позичальник сплачує за період з 28.01.2008р. по 15.09.2011р. щомісячно та одночасно з поверненням кредиту, в порядку, передбаченому додатковою угодою № 13.

Згідно з п. 2.2. договору, з врахуванням змін, внесених додатковою угодою від 15.09.2011р. № 14, кредит видавався позичальнику на строк з 28.01.2008р. по 14.03.2012р. Процентна ставка в період з 28.01.2008р. по 27.02.2008р. складає 7,25% річних, в період з 28.02.2008р. по 02.06.2008р. - 7,5% річних, в період з 03.06.2008р. по 02.12.2008р. - 7,65% річних, в період з 03.12.2008р. по 14.03.2012р. - 7,75% річних. Пункт 2.3., з внесеними змінами, передбачав, що проценти по кредиту позичальник сплачує за період з 28.01.2008р. по 14.03.2012р. щомісячно та одночасно з поверненням кредиту, в порядку, передбаченому додатковою угодою № 14.

Згідно з п. 2.2. договору про надання міжбанківського кредиту, з врахуванням змін, внесених додатковою угодою від 14.03.2012р. № 15, кредит видавався позичальнику на строк з 28.01.2008р. по 14.09.2012р. Процентна ставка в період з 28.01.2008р. по 27.02.2008р. складає 7,25% річних, в період з 28.02.2008р. по 02.06.2008р. - 7,5% річних, в період з 03.06.2008р. по 02.12.2008р. - 7,65% річних, в період з 03.12.2008р. по 14.09.2012р. - 7,75% річних. Пункт 2.3., з внесеними змінами, передбачав, що проценти по кредиту позичальник сплачує за період з 28.01.2008р. по 14.09.2012р. щомісячно та одночасно з поверненням кредиту, в порядку, передбаченому додатковою угодою № 15.

Згідно з п. 2.2. договору, з врахуванням змін, внесених додатковою угодою від 14.09.2012р. № 16, кредит видавався позичальнику на строк з 28.01.2008р. по 12.09.2013р. Процентна ставка в період з 28.01.2008р. по 27.02.2008р. складає 7,25% річних, в період з 28.02.2008р. по 02.06.2008р. - 7,5% річних, в період з 03.06.2008р. по 02.12.2008р. - 7,65% річних, в період з 03.12.2008р. по 12.09.2013р. - 7,75% річних. Пункт 2.3., з внесеними змінами, передбачав, що проценти по кредиту позичальник сплачує за період з 28.01.2008р. по 12.09.2013р. щомісячно та одночасно з поверненням кредиту, в порядку, передбаченому додатковою угодою № 16.

Згідно з п. 2.1. договору про надання міжбанківського кредиту, з врахуванням змін, внесених додатковою угодою від 12.09.2012р. № 17, кредитор надає позичальнику міжбанківський кредит в сумі 13500000,00 грн. Згідно з п. 2.2., з внесеними змінами, кредит надається позичальнику на строк по 11.09.2014р., з нарахуванням 7,75% річних на цілі, передбачені статутом позичальника. Пункт 2.3., з внесеними змінами, передбачав, що проценти по кредиту за період з 12.09.2013р. по 10.09.2014р., включно, сплачуються позичальником у сумах та в порядку, передбаченому додатковою угодою № 17. Згідно з п. 3.2. договору, з урахуванням внесених змін, позичальник зобов'язаний повернути кредитору суму кредиту в строк не пізніше 11:00 години за Київським часом 11.09.2014р.

Як встановлено господарським судом та підтверджено матеріалами справи, ПАТ "Старокиївський банк", свої зобов'язання перед ПАТ "Регіон-Банк", по договору про надання міжбанківського кредиту виконав у повному обсязі, що підтверджується виписками з особового рахунку позивача (т. 1 а.с. 37-38).

Позивач стверджує, що відповідач прийняті на себе зобов'язання за укладеним договором про надання міжбанківського кредиту від 28.08.2008року №7/08-В, не виконав, у зв'язку з чим утворилась заборгованість у розмірі 15195890,84 грн., у тому числі: заборгованість по кредиту - 13500000,00 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом - 515958,90 грн.; пеня за прострочення сплати основного боргу по кредиту - 728630,14 грн.; пеня за прострочення сплати процентів за користування кредитом - 21050,65 грн.; 14,5% річних від простроченої суми - 430251,15 грн.

Відповідно до ст.ст. 11,629 ЦК України договір є однією з підстав виникнення зобов'язань та є обов'язковим для виконання сторонами.

Зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться (ст.526 ЦК України та ст.193 ГК України)

Відповідно до вимог ст.202 ГК України зобов'язання припиняється: виконанням, проведеним належним чином; зарахуванням зустрічної однорідної вимоги або страхового зобов'язання; у разі поєднання управленої та зобов'язаної сторін в одній особі; за згодою сторін; через неможливість виконання та в інших випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами, а також згідно ч.2 цієї статті в разі його розірвання або визнання недійсним за рішенням суду.

17.06.14 року між ПАТ "Регіон-Банк" та ПАТ "Старокиївський банк" був укладений договір № 2 про зарахування зустрічних однорідних вимог, згідно якого сторони погодились на зарахування зустрічних однорідних вимог не пізніше 18.06.14року і в такий спосіб: 13 549 043,84 грн. на користь ПАТ "Регіон-Банк" та 13 549 084,52 грн. на користь ПАТ "Старокиївський банк".

Різниця між сумами, яка становить 40,68 грн., була перерахована на корить ПАТ "Старокиївський банк" 19.06.14 року, що підтверджується меморіальним ордером № 2 від 19.06.14року.

Як вбачається з матеріалів справи, взаємні вимоги банків один до другого про дострокове погашення міжбанківських кредитів як за договором № 7/08-В від 28.01.08р. так і № 06-3-05/11 від 28.01.08р. є однорідними (грошовими); встановлені ст.602 ЦК України обставини, за яких зарахування зустрічних однорідних вимог не допускається, відсутні; договір № 2 про зарахування зустрічних однорідних вимог підписаний сторонами за взаємною згодою сторін та набрав сили 17.06.2014року. Таким чином, суд вважає, що зарахування зустрічних однорідних вимог між позивачем та відповідачем відбулося 17.06.2014року.

Позивач вважає, що у зв'язку з прийняттям Національним банком України Постанови № 276/БТ від 12.05.2014 року про віднесення ПАТ «Старокиївський банк» до категорії проблемних та встановленням на 180 днів обмеження у діяльності позивача, зокрема: погашення заборгованості, що виникла за будь-якими активними операціями ПАТ «Старокиївський банк» приймати тільки у грошовій формі, - ПАТ «Регіон-Банк» зобов'язаний був повернути кредит по договору міжбанківського кредитування шляхом перерахування коштів на відповідний банківський рахунок.

Але, як встановлено у Постанові Вищого господарського суду України від 22.07.2014 року правовим наслідком договору про зарахування зустрічних однорідних вимог №2 від 17.06.2014 року є відсутність у сторін взаємних однорідних зобов'язань у зв'язку з зарахуванням коштів, а не реальна передача банку грошових коштів. Отже, у ПАТ «Старокиївський банк» відсутні підстави для нарахування відсотків на суму кредиту та штрафні санкції після 17.06.2014 року.

Проаналізувавши Постанову Національного банку України № 276/БТ від 12.05.2014 року про віднесення ПАТ «Старокиївський банк» до категорії проблемних, суд зазначає, що заборона на виконання зобов'язань не грошовим способом не стосується правового інституту зарахування зустрічних однорідних вимог.

Відповідно до змісту ст. 73 Закону України «Про банки і банківську діяльність» у разі порушення банками або іншими особами, які можуть бути об'єктом перевірки Національного банку України відповідно до цього Закону, банківського законодавства, нормативно-правових актів Національного банку України, його вимог, встановлених відповідно до статті 66 цього Закону або здійснення ризикової діяльності, що загрожує інтересам вкладників чи інших кредиторів банку, Національний банк України адекватно вчиненому порушенню має право застосувати заходи впливу, до яких відносяться: г) обмеження, зупинення чи припинення здійснення окремих видів здійснюваних банком операцій з високим рівнем ризику.

Зміст наведеної норми з очевидністю свідчить, що заборона:

А) розповсюджується тільки на проблемний банк, і не стосується контрагентів банку;

Б) стосується лише окремих видів здійснюваних банком операції.

Зарахування зустрічних однорідних вимог не підпадає під жодний з цих двох критеріїв.

Так, відповідно до приписів ч.3 ст. 203 ГК України господарське зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування. Для зарахування достатньо заяви однієї сторони.

Таким чином, заборона НБУ, зазначена в постанові № 276/БТ від 12.05.2014 року, не може розповсюджуватися на ПАТ «Регіон-Банк», і, в силу приписів ч.3 ст. 203 ГК України, одностороннього волевиявлення останнього достатньо для здійснення заліку.

Той факт, що залік був здійснений шляхом укладання двостороннього правочину, не тягне його юридичної протиправності, оскільки згода ПАТ «Старокиївський банк» на здійснення заліку ніяким чином не може вплинути на легальність або дійсність правочину, на вчинення якого достатньо автономної волі ПАТ «Регіон-Банк» (ч.3 ст. 203 ГК України). Навіть в разі відсутності такої згоди залік вважається здійсненим.

Щодо критерію «Б» суд зазначає, що відповідно до точного змісту постанови НБУ № 276/БТ від 12.05.2014 року заборона сформульована наступним чином: ПАТ «Старокиївський банк» повинний «здійснення погашення заборгованості, що виникла за будь-якими активними операціями приймати тільки в грошовій формі».

Юридичний аналіз цього припису свідчить, що він стосується саме інституту припинення зобов'язання виконанням (ст. 599 ЦК), який є окремим від правового інституту заліку зустрічних однорідних вимог (ст. 601 ЦК). В ході зарахування приймання виконання не здійснюється, оскільки це є окремою підставою припинення зобов'язання. Таким чином, встановлена Національним банком України заборона не може стосуватися заліку зустрічних однорідних вимог.

Окрім того, суд зазначає, що заперечення позивача, який наполягає на неможливості проведення заліку в силу заборони, встановленої постановою Національного банку України № 276/БТ від 12.05.2014 року, суперечить правопорядку в Україні і базовим принципам цивільного права.

Так, залік, проведений 17.06.2014 року, є правочином. Цей правочин кваліфікується як оспорюваний, оскільки жодна норма законодавства не передбачає його нікчемності. В цьому контексті суд зазначає, що ст. 73 Закону України «Про банки і банківську діяльність», на яку посилається позивач, встановлює тільки право НБУ на введення заборон та обмежень, але жодним чином не встановлює нікчемність будь-яких правочинів.

Відповідно до приписів ст. 204 ЦК України в Україні діє презумпція правомірності правочину - правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним.

Презумпція правомірності правочину є важливою гарантією реалізації цивільних прав учасниками цивільних відносин. Презумпція правомірності правочину опирається на визначальний принцип приватного права «Дозволено все, що прямо не заборонено законом», а також такі засади цивільного права, як свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; справедливість, добросовісність та розумність цивільного законодавства, в силу чого є наріжною підставою забезпечення стабільності цивільного обороту.

Залік, здійснений 17.06.2014 р., не оскаржувався сторонами спору, цей правочин є дійсним на час вирішення спору, і, в силу приписів ст. 204 ЦК України, повинний створювати передбачені законом правові наслідки (припинення зобов'язання).

Тому суд вважає посилання позивача на нікчемність цього правочину (заліку) такими, що суперечать правопорядку в Україні і презумпції правомірності правочину.

Також, дослідивши обставини спору та відповідні їм правовідносини, суд не вбачає інших правових підстав вважати, що здійсненій 17.06.2014 р. залік міг не потягти правових наслідків.

Так, Постановою Національного банку України № 276/БТ від 12 травня 2014 року ПАТ «СТАРОКИЇВСЬКИЙ БАНК» віднесено до категорії проблемних, діяльність яких регулюється загальними нормативними актами Національного банку України, Законом України «Про банки і банківську діяльність» та Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (надалі спеціальний Закон) у частині моніторингу банку.

Неплатоспроможний банк, як вказується у ст.2 спеціального Закону, це банк, щодо якого Національний банк України прийняв рішення про віднесення його до категорії неплатоспроможних у порядку, передбаченому Законом України «Про банки і банківську діяльність»

Ст. 1 спеціального Закону визначаються повноваження та функції Фонду гарантування вкладів щодо виведення банків, відносно яких Національним банком України вже прийнято рішення про його неплатоспроможність та виведення його з ринку і ліквідацію банку.

Ч.1 ст. 34 вказаного спеціального Закону передбачає, що Фонд розпочинає процедуру виведення неплатоспроможного банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації в банку на наступний робочий день після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних.

Пункт 3.4 Рішення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, від 05.07.2012, №2 "Про затвердження Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку" вказує, що Виконавча дирекція Фонду не пізніше наступного робочого дня після отримання рішення НБУ про віднесення банку до категорії неплатоспроможних призначає з числа працівників Фонду уповноважену особу Фонду на тимчасову адміністрацію, яка, згідно п.1 ст.36 Закону набуває всі повноваження органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації до ії припинення.

Матеріалами справи підтверджується введення тимчасової адміністрації в ПАТ «Старокиївський банк» строком на три місяці з 18.06.2014 року по 18.09. 2014 року.

Таким чином, судом встановлено, що на час укладання договору №2 про зарахування зустрічних однорідних вимог від 17.06.2014 року на ПАТ «Старокиївський банк» не розповсюджувались норми Закону України « Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним Законом і регулює, згідно ст. 1 цього Закону, процедуру тимчасової адміністрації та виведення з ринку вже неплатоспроможних банків та їх ліквідацію, яка у ПАТ «Старокиївський банк» почалася тільки 18.06.2014р. Тобто, керівні органи ПАТ «Старокиївський банк» мали усі передбачені діючим законодавством та Статутом банку повноваження до 00 год. 00 хв. 18.06.2014 року.

За змістом ч.5 ст.36 Закону України « Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється зарахування зустрічних однорідних вимог, якщо це може призвести до порушення порядку погашення вимог кредиторів, встановленого цим Законом, відтак, зарахування зустрічних однорідних вимог здійснено до введення тимчасової адміністрації у позивача, тому є дійсним та укладеним з усіма юридичними наслідками для сторін: ПАТ «Старокиївський банк» та ПАТ «Регіон-Банк».

Суд також вважає безпідставними посилання позивача на нікчемність договору, яка, на думку позивача, була встановлена за результатами перевірки правочинів банку наказом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів від 29.08.14 року № 61.

До спірних правовідносин слід застосовувати законодавство, яке діяло на час укладання спірного договору, оскільки станом на час укладання спірного договору сторони мали дотримуватись вимог законодавства, що розповсюджувалось на правовідносини що склалися на час підписання спірного договору, оскільки учасники правовідносини не могли знати про подальші можливі дії третіх осіб, в тому числі і Національного банку України.

Відповідно до ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (в редакції, що діяла на момент введення тимчасової адміністрації) протягом 30 днів з дня початку тимчасової адміністрації Уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку договорів (правочинів), укладених банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку на предмет виявлення договорів (правочинів), виконання яких спричинило або може спричинити погіршення фінансового стану банку та які відповідають одному з таких критеріїв:

1) договори, за якими було або має бути здійснено відчуження (або передача в користування) майна банку на умовах, значно гірших за звичайні ринкові умови здійснення відповідних операцій;

2) договори про здійснення кредитних операцій, які передбачають надання клієнту пільг і які банк не уклав би за звичайних ринкових умов;

3) договори про здійсненя кредитних операцій та інші господарськи договори, що мають на меті штучне виведення активів банку внаслідок шахрайських дій та зловмисних намірів;

4) договори, що передбачають платіж чи операцію з майном з метою надання пільг окремим кредиторам банку;

5) договори (правочини) з пов'язаною особою банку, якщо така операція не відповідає вимогам законодавства України або загрожує інтересам вкладників і кредиторів банку;

6) господарські операції, де оплата значно перевищує реальну вартість товарів, робіт, послуг, іншого майна, отриманого банком.

Отже, судом не вбачаються будь-які умови щодо пільг, переваг для ПАТ «Регіон-Банк», гірших ринкових умов, переплати з боку ПАТ « Старокиївський банк», відтак зміст договору № 2 про зарахування зустрічних однорідних вимог не відповідає жодному з зазначених вище критеріїв та не міг спричинити погіршення фінансового стану позивача. Тобто, договір № 2 про зарахування зустрічних однорідних вимог від 17.06.2014 року не є нікчемним у розумінні ст.38 спеціального Закону ( в редакції від 10.04.2014 року)

З урахування вищевикладеного, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 ГПК України. Судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

НА підставі викладеного та керуючись ст. 1,2,33,44,75,82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволені позовних вимог відмовити.

Повне рішення складено 25.09.2015 р.

Суддя Л.С. Лаврова