РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.08.2015Справа №910/11356/15

За первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОП

«Укроборонресурси»

до Державного підприємства «Укроборонресурси»

про стягнення 112 399,33 грн.

За зустрічним позовом Державного підприємства «Укроборонресурси»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОП

«Укроборонресурси»

про визнання господарського зобов'язання недійсним

за участю військового прокурора Київського гарнізону Центрального регіону України на стороні ДП «Укроборонресурси»

Суддя Домнічева І.О.

Представники сторін:

від ТОВ «ОП «Укроборонресурси»: Красько О.В. - за довіреністю;

Василенко А.С. - за довіреністю;

від ДП «Укроборонресурси»: Кузовкова С.П. - за довіреністю;

Міссіров В.П. - за довіреністю;

Шоломницький О.Є. - за довіреністю;

від прокуратури: Стригун М.А. - за посвідченням.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ОП «Укроборонресурси» звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства «Укроборонресурси» про стягнення 112 399,33 грн. суми основного боргу.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 05.05.2015 р. порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 02.06.2015 р.

У судовому засіданні 02.06.2015 р. військовий прокурор Київського гарнізону Центрального регіону України подав заяву про вступ у справу на стороні відповідача.

У судовому засіданні 02.06.2015 р. було оголошено перерву до 16.06.2015 р.

У судовому засіданні 16.06.2015 р. було оголошено перерву до 23.06.2015 р.

22.06.2015 р. від Державного підприємства "Укроборонресурси" через відділ діловодства суду надійшов зустрічний позов про визнання господарського зобов'язання недійсним.

Ухвалою від 23.06.2015 р. зустрічний позов прийнято до сумісного розгляду з первісним позовом.

У судовому засіданні 23.06.2015 р. було оголошено перерву до 04.08.2015 р.

У судовому засіданні 04.08.2015 р. було оголошено перерву до 11.08.2015 р.

Судове засідання 11.08.2015 р. не відбулося.

Наступне судове засідання було призначено на 13.08.2015 р.

У судовому засіданні 13.08.2015 р. було оголошено перерву до 18.08.2015 р.

Ухвалою від 18.08.2015 р. продовжено строк розгляду спору у відповідності до статті 69 Господарського процесуального кодексу України; у судовому засіданні 18.08.2015 р. було оголошено перерву до 27.08.2015 р.

Крім того, від ТОВ «ОП «Укроборонресурси», позивача за первісним позовом, надійшла заява про збільшення позовних вимог, а саме, окрім суми основного боргу позивач просить стягнути з ДП «Укроборонресурси», відповідача за первісним позовом, суму штрафних санкцій у розмірі 4 343,39 грн., суму 3% річних у розмірі 526,72 грн. та суму інфляційного збільшення у розмірі 11 918,23 грн.

відповідно до Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», передбачені частиною четвертою статті 22 ГПК права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Згідно з частиною третьою статті 55 ГПК ціну позову вказує позивач. Отже, у разі прийняття судом зміни (в бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір, - з обов'язковим зазначенням про це як у вступній, так і в описовій частині рішення. При цьому питання щодо повернення зайво сплаченої суми судового збору у зв'язку із зменшенням позовних вимог вирішується господарським судом на загальних підставах і в порядку, визначеному законодавством. Якщо ж до заяви про збільшення розміру позовних вимог не додано доказів сплати суми судового збору у встановленому порядку та розмірі (з урахуванням такого збільшення), то відповідна заява повертається господарським судом на підставі пункту 4 частини першої статті 63 ГПК, а у разі якщо відповідні недоліки виявлено після прийняття господарським судом заяви про збільшення розміру позовних вимог, суд стягує несплачені в установленому порядку та розмірі суми судового збору за результатами розгляду справи на підставі статті 49 ГПК.

Господарським процесуальним кодексом України, зокрема статтею 22 цього Кодексу, не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про «доповнення» або «уточнення» позовних вимог, або заявлення «додаткових» позовних вимог і т.п. Тому в разі надходження до господарського суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як:

- подання іншого (ще одного) позову, чи

- збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи

- об'єднання позовних вимог, чи

- зміну предмета або підстав позову.

У будь-якому з таких випадків позивачем має бути додержано правил вчинення відповідної процесуальної дії, а недотримання ним таких правил тягне за собою процесуальні наслідки, передбачені ГПК та зазначені в цій постанові.

Отже, за таких обставин заяву про збільшення позовних вимог суд розцінює як подання іншого (ще одного) позову, і, як наслідок, відмовляє в її прийнятті.

Державне підприємство «Укроборонресурси» вимоги за первісним позовом відхилило, посилаючись на їх безпідставність і необґрунтованість, та звернулось до суду із зустрічним позовом про визнання господарського зобов'язання недійсним.

У судовому засіданні 27.08.2015 р. було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

При розгляді первісного позову судом встановлено, наступне.

01.10.2011 р. між сторонами у справі було укладено договір № 49 про надання послуг зберігання.

Відповідно до п. 1.1. договору, відповідач передав, а позивач прийняв на зберігання товарно-матеріальні цінності згідно акту прийняття-передачі.

Згідно умов договору вартість послуг по зберіганню становить 17 013,00 грн. за місяць.

Матеріали справи свідчать про те, що рішенням господарського суду міста Києва від 25.09.2014 р. договір було розірвано та було зобов'язано відповідача звільнити приміщення від свого майна.

Станом на дату розірвання договору борг відповідача перед позивачем за надані послуги становив 26 236,71 грн. та 03.11.2011 р. позивачем було виставлено на вказану суму рахунок-фактуру № СФ-0000809, який було направлено відповідачу цінним листом 07.11.2014 р. та отримано відповідачем 13.11.2014 р.

Факт надання позивачем послуг за договором № 49 підтверджується наступними актами здачі-приймання виконаних робіт, а саме:

- Акт № ОУ-000060 від 30.09.2014 р. на суму 17 211,10 грн.;

- Акт № ОУ-0000739 від 31.10.2014 р. на суму 9 025,61 грн. (за 16 днів).

Вищевказані Акти здачі-приймання виконаних робіт належним чином оформлені, підписані обома сторонами договору та скріплені печатками обох сторін.

Як свідчать матеріали справи, після розірвання договору в судовому порядку відповідач в добровільному порядку рішення не виконав.

За результатами проведення Державною виконавчою службою виконавчих дій, 18.03.2015 р. приміщення позивача були звільнені від майна відповідача, що підтверджується актом державного виконавця від 18.03.2015 р. та актом приймання-передачі товарно-матеріальних цінностей від 18.03.2015 р.

Відповідно до частини 3 статті 946 Цивільного кодексу України, якщо поклажодавець після закінчення строку договору зберігання не забрав річ, він зобов'язаний внести плату за весь фактичний час її зберігання.

Вартість зберігання майна відповідача за вищевказаний період становить 86 162,62 грн.

Таким чином, загальна грошова заборгованість ДП «Укроборонресурси» перед ТОВ «ОП «Укроборонресурси» становить 112 339,33 грн.

При розгляді зустрічного позову встановлено наступне.

Позивач за зустрічною позовною заявою просить суд визнати недійсним пункт 3 договору № 49 про надання послуг зберігання від 01.10.2011 р., який укладено між ТОВ «ОП «Укроборонресурси» та ДП «Укроборонресурси» з моменту укладення та застосувати наслідки недійсності правочину до пункту 3 договору № 49, шляхом стягнення з ТОВ «ОП «Укроборонресурси» на користь ДП «Укроборонресурси» суму коштів, отриманих відповідачем за договором № 49 у розмірі 503 345,53 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач за зустрічним позовом посилається на наступне:

- за договором № 49 від 01.10.2011 р. відповідач за зустрічним позовом на комерційній основі надав послуги зі зберігання товарно-матеріальних цінностей позивача і отримав від позивача оплату своїх послуг згідно пункту 3 договору № 49.

- позивач за зустрічним позовом зазначає, що з матеріалів справи йому стало відомо, що надання послуг зберігання майна не є предметом комерційної господарської діяльності відповідача за зустрічним позовом в розумінні частини 2 статті 3 та статті 42 Господарського кодексу України.

- зі Статуту відповідача за зустрічним позовом вбачається, що надання послуг зі зберігання майна Статутом відповідача не передбачені.

- з відомостей з ЄДРПОУ щодо відповідача за зустрічним позовом не передбачено надання послуг зі зберігання майна.

- надання послуг зі зберігання майна не належить до господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності) відповідача за зустрічним позовом.

- договір № 49 для відповідача за зустрічним позовом є позастатутним правочином.

11.08.2015 р. через відділ діловодства суду від Військової прокуратури Київського гарнізону Центрального регіону України надійшло клопотання про вихід за межі позовних вимог, в якому прокурор просить визнати недійсним договір № 49 про надання послуг зберігання від 01.10.2011 р.

Прокурор зазначає про те, що укладаючи договір про надання послуг зберігання від 01.10.2011 р., при визначенні ціни договору, сторонами не було враховано положення Закону України «Про оренду державного та комунального майна», ціна договору визначалась без урахування вартості усього майнового комплексу.

Крім того, як вказує прокурор, положення даного договору зберігання невластиві правовідносинам зі зберігання майна, а властиві орендним правовідносинам, у зв'язку з чим договір № 49 про надання послуг зберігання є удаваним.

Крім того, як на одну із підстав визнання договору недійсним позивач посилається на положення статті 207 Господарського кодексу України та вказує на те, що договір № 49 відповідачем укладено з порушенням господарської компетенції і як наслідок його повинно бути визнано недійсним у силу положень статті 207 Цивільного кодексу України.

Як вбачається, позивачем за зустрічним позовом було зазначено про те, що станом на момент укладення договору № 49 від 01.10.2011 р. відповідач за зустрічним позовом не мав права укладати вказаний договір, оскільки не мав права займатися такими видами діяльності, а оскільки останній не мав права займатися таким видом діяльності, та й на думку ДП «Укроборонресурси», ці послуги відповідач за зустрічним позовом міг надавати лише в порядку некомерційної діяльності, тобто безкоштовно.

Відповідач за зустрічним позовом вимоги відхилив та надав Заяву про застосування строків позовної давності до позовних вимог ДП «Укроборонресурси» щодо визнання недійсним господарського зобов'язання.

Вимоги позивача за зустрічним позовом задоволенню не підлягають виходячи з наступного.

Відповідно до Листа Вищого господарського суду України від 07.04.2008 р. № 01-8/211 «Про деякі питання практики застосування норм Цивільного та Господарського кодексів України», Цивільний кодексу України містить загальні правила про недійсні правочини - правочини, які не створюють тих наслідків, на які вони направлені (частина перша статті 216 ЦК України), при цьому поділяє їх на два види: нікчемні (частина друга статті 215 ЦК України) та оспорювані (частина третя статті 215 ЦК України), принципова відмінність між якими полягає в тому, що нікчемний правочин є недійсним в силу закону, а оспорюваний стає недійсним внаслідок прийняття судового рішення, яке має зворотну силу у часі (стаття 236 ЦК України).

Господарський кодексу України зазначеного поділу не передбачає, а натомість у суперечності із ЦК України фактично розглядає як оспорювані (частина перша статті 207 ГК України) всі ті зобов'язання, які виникають з правочинів, які за ЦК України є нікчемними. У частині другій статті 207 ГК України вживається термін "нікчемна умова", але визначення відповідного поняття відсутнє. У частині третій статті 207 ГК України встановлюється, що виконання господарського зобов'язання, визнаного судом недійсним, припиняється з дня набрання рішенням суду законної сили, та передбачає можливість визнання зобов'язання недійсним на майбутнє, що також суперечить статті 236 ЦК України.

Таким чином, стаття 207 ГК України не містить особливостей регулювання господарських відносин, а містить загальні правила про недійсність господарських зобов'язань, які суперечать ЦК України як за термінологією, так і за змістом.

Отже, стаття 207 ГК України відповідно до абзацу першого частини другої статті 4 ЦК України, абзацу другого частини першої статті 4 ГК України застосовуватись не може.

Суд не погоджується також із твердженням позивача за зустрічним позовом в частині відсутності права відповідача за зустрічним позовом на укладення оспорюваного договору, оскільки пункті 2.3.4. Статуту ТОВ «ОП «Укроборонресурси» затвердженого Загальними зборами учасників Протоколом № 8 від 07.07.2009 р. та зареєстрованого 16.07.2009 р. Державним реєстратором Голосіївської районної у місті Києві державної адміністрації, копія якого наявна у матеріалах справи (надалі - Статут), зазначено про те, що ТОВ «ОП «Укроборонресурси» має право «у сфері послуг: надавати послуги по схову державної, колективної та приватної власності».

Крім того згідно пункту 2.4. Статуту, ТОВ «ОП «Укроборонресурси» має право також займатися «іншими видами підприємницької діяльності, що не суперечить діючому законодавству України».

Тобто, «надання послуг зберігання» є видом підприємницької діяльності, який може підпадати під пункт 2.4. Статуту, оскільки зайняття ТОВ «ОП «Укроборонресурси» таким видом діяльності не суперечить діючому законодавству України.

Разом із відзивом на зустрічну позовну заяву ТОВ «ОП «Укроборонресурси» було надано відомості з ЄДРПОУ станом на 2015 рік із переліком видів діяльності за КВЕД, в якому значиться такий вид діяльності як « 52.10. - Складське господарство».

Станом на момент укладення Договору згідно довідки з ЄДРПОУ серії АА № 364181 від 18.01.2011 р., з поміж видів економічної діяльності ТОВ «ОП «Укроборонресурси» за КВЕД значиться такий вид економічної діяльності як « 63.12.0. - Складське господарство».

Згідно Наказу Держспоживстандарту України від 26.12.2005 р. № 375, яким було затверджено Національний Класифікатор України, класифікація видів економічної діяльності ДК 009:2005, що вводиться в дію з 01.04.2006 р. і діяла на момент укладення спірного договору, «код 63.12.0. - Складське господарство включає зберігання та складування всіх видів товарів, вуглеводної сировини, рідкого чи газоподібного палива, хімічних продуктів тощо на відповідних складах: на товарних складах загального призначення, у зерносховищах, складах-холодильниках, бункерах, пакгаузах тощо».

Тобто, цей клас передбачає здійснення зберігання та складування невичерпного переліку предметів у будь яких місцях.

Крім того, договір № 49 про надання послуг зберігання було укладено сторонами 01.10.2011 р.

Положеннями статті 257 Цивільного кодексу України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до частини 3 та частини 4 статті 267 Цивільного кодексу України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення; сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За таких обставин вимоги позивача за первісним позовом щодо стягнення заборгованості за договором № 49 обґрунтовані та підлягають задоволенню.

У задоволенні зустрічного позову про визнання недійсним договору № 49 належить відмовити.

Керуючись ст. ст. 49, 82 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Первісний позов задовольнити.

Стягнути з Державного підприємства «Укроборонресурси» (м. Київ, Саперно-Слобідський проїзд, 3; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОП «Укроборонресурси» (м. Київ, Саперно-Слобідський проїзд, 3; ) 112 339 (сто дванадцять тисяч триста тридцять дев'ять) грн. 33 коп. суму боргу та 2 247 (дві тисячі двісті сорок сім) грн. 99 коп. суму судового збору.

У задоволенні зустрічного позову відмовити повністю.

Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «ОП «Укроборонресурси» (м. Київ, Саперно-Слобідський проїзд, 3; ) з Державного бюджету України судовий збір сплачений за подачу заяви про збільшення позовних вимог в розмірі 335 (триста тридцять п'ять) грн. 07 коп., що перерахований відповідно до платіжного доручення № 265 від 28.05.2015 р.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 03.09.2015 р.

Суддя І.О. Домнічева