РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.09.2015Справа №910/19442/15
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Київська інвестиційна компанія «Вдала»

до Публічного акціонерного товариства «Банк Національний кредит»

про зобов'язання вчинити дії

Суддя Отрош І.М.

Представники сторін:

від позивача: Коломієць А.В. - представник за довіреністю № 1006-0115 від 10.06.2015;

від відповідача: Биков О.І. - представник за довіреністю № 3 від 02.09.2015.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

28.07.2015 Товариство з обмеженою відповідальністю «Київська інвестиційна компанія «Вдала» (далі - позивач, ТОВ «Київська інвестиційна компанія «Вдала») звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Банк Національний кредит» (далі - відповідач, ПуАТ «Банк Національний кредит»), в якому просило суд зобовґязати відповідача перерахувати з поточного рахунку позивача № 7001, відкритого у ПуАТ «Банк Національний кредит», грошові кошти в розмірі 299 751 грн. 00 коп. на розрахунковий рахунок позивача № 4001, відкритий в ПуАТ «Асвіо Банк», МФО 353489.

Вимоги позивача мотивовані тим, що відповідачем в порушення умов договору про відкриття банківського рахунку № 105117 від 24.10.2014 не було виконано розпорядження позивача щодо перерахування грошових коштів в сумі 299 751 грн. 00 коп., чим порушено право позивача на розпорядження коштами на рахунку. В обгрунтування підстав позову позивач посилався на норми ст. 1066, ч. 1, 3 ст. 1068, ст. 1074, ст. 1089 Цивільного кодексу України, ст. ст. 55, 59 Закону України «Про банки і банківську діяльність», приписи Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні».

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.07.2015 порушено провадження у справі № 910/19442/15 та справу призначено до розгляду на 07.09.2015.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.09.2015 у відповідності до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи відкладено до 18.09.2015 у звґязку з задоволенням клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи.

16.09.2015 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позов.

У письмовому відзиві відповідач в обгрунтування заперечень посилався на те, що 28.08.2015 Правлінням Національного Банку України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПуАТ «Банк Національний кредит», про що винесено постанову № 563 від 28.08.2015. Також, виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 159 від 28.08.2015, яким розпочато процедуру ліквідації ПуАТ «Банк Національний кредит» та призначено уповноважену особу Фонду на ліквідацію ПуАТ «Банк Національний кредит» Паламарчука В.В. Таким чином, оскільки згідно зі ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк може здійснювати свою діяльність виключно на підставі банківської ліцензії, а остання є відкликаною, відповідач фактично припинив свою банківську діяльність.

Також, відповідач наголошував на тому, що спеціальним законом, який застосовується у сфері правовідносин між господарюючими суб'єктами та банком, у якому призначена тимчасова адміністрація або здійснюється процедура ліквідації, а саме: п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється, зокрема, задоволення вимог вкладників а інших кредиторів банку. Так як позивач, у розумінні ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», є кредитором банку, оскільки має документально підтверджені вимоги до відповідача щодо його майнових зобов'язань, а тому на позивача розповсюджувались обмеження, встановлені п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

18.09.2015 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшли додаткові документи по справі.

В судовому засіданні 18.09.2015 представник позивача заявлений позов підтримав у повному обсязі, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні 18.09.2015 проти заявленого позову заперечував, просив суд у його задоволенні відмовити.

Відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 18.09.2015 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши наявні матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

24.10.2014 між відповідачем - ПуАТ «Банк Національний кредит», з однієї сторони, та позивачем - ТОВ «Київська інвестиційна компанія «Вдала», з іншої сторони, було укладено договір банківського рахунку (тарифний пакет «Тар.план для юр.осіб Компромісний варіант « 3») № 105117 (далі - договір № 105117 від 24.10.2014), за умовами якого банк зобов'язався відкрити клієнту поточний рахунок № 7001, на якому здійснюються операції як в національній, так і в іноземній валюті (далі - рахунок), та надавати послуги з розрахунково-касового обслуговування (далі - послуги), відповідно до умов цього договору, Правил обслуговування банківських поточних (крім карткових) рахунків клієнтів юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, відкритих в ПуАТ «Банк Національний кредит», та вимог чинного законодавства України.

Пунктом 2.1 договору № 105117 від 24.10.2014 сторони узгодили, що перелік послуг, які надаються банком клієнту, а також їх вартість визначаються в тарифах на основі послуги з розрахунково-касового обслуговування відповідно до обраного клієнтом тарифного пакету «Тар.план для юр.осіб в гривні Компромісний варіант « 3», що затверджені Рішеннями Тарифного комітету ПуАТ «Банк Національний кредит».

Згідно з пунктом 2.4 договору № 105117 від 24.10.2014, клієнт доручає банку здійснювати договірне списання з рахунку клієнта плати у гривнях за надані банком послуги з розрахунково-касового обслуговування в розмірі, передбаченому Тарифами, а також комісії та можливі неустойки, пені, штрафи та компенсацію витрат банку по сплаті комісій інших банків, за виконання платежів клієнта в іноземних валютах.

Пунктом 4.1 договору № 105117 від 24.10.2014 визначено, що всі інші умови договору, зокрема права та обов'язки сторін, порядок нарахування процентів на залишки коштів на рахунку, розмір процентної ставки за користування коштами на рахунку, перелік та вартість послуг, відповідальність сторін, строки проведення переказів коштів з рахунку, порядок розірвання договору тощо, визначаються правилами, тарифами, а також нормами чинного законодавства України.

Відповідно до пункту 4.2 договору № 105117 від 24.10.2014, підписанням цього договору клієнт засвідчує, що він ознайомлений з Правилами, Тарифами та погоджується вважати їх обовґязковими до застосування до відносин, які виникли на підставі цього договору.

Крім того, 24.10.2014 між відповідачем - ПуАТ «Банк Національний кредит», з однієї сторони, та позивачем - ТОВ «Київська інвестиційна компанія «Вдала», з іншої сторони, було укладено договір на обслуговування банківського рахунку за допомогою системи «БНК Клієнт-Банк», за умовами якого банк приймає на себе зобовґязання за допомогою системи «БНК Клієнт-Банк» через мережу Інтернет здійснювати віддалене розрахункове (в національній, іноземній валюті) та інформаційне обслуговування по рахунку/рахунках клієнта на умовах, визначених цим договором, а клієнт зобовґязується сплачувати вартість послуг банку згідно з чинними на момент надання послуг тарифами.

Згідно з Правилами обслуговування банківських поточних (крім карткових) рахунків, клієнтів - юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, відкритих в ПуАТ «Банк Національний кредит» (далі - Правила), надано визначення термінів, зокрема, рахунок - це поточний рахунок, що відкривається банком клієнту на підставі укладеного договору для зарахування на нього грошових коштів, їх зберігання та здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів з урахуванням умов договору та визначеного відповідно до вимог законодавства України режиму використання рахунку.

Розділом 3 Правил визначено, що банк здійснює розрахункові операції за рахунком відповідно до вимог чинного законодавства України, зокрема, нормативно - правових актів Національного Банку України та внутрішніх нормативних актів Банку, за умови оформлення клієнтом розрахункових документів. Перерахування коштів з рахунку клієнта здійснюється банком в межах залишку коштів на рахунку на початок операційного дня з урахуванням надходжень коштів на рахунок протягом операційного часу. Банк приймає до виконання платіжні доручення клієнта в іноземній валюті з датою валютування, що не перевищує 3 робочих днів, не враховуючи дату надходження цього документу до банку.

Розділом 5 Правил визначено, що у випадку наявності відповідного бажання, клієнт може здійснювати управління рахунком за допомогою електронною системи платежів. За допомогою електронної системи платежів банк здійснює віддалене розрахункове та інформаційне обслуговування клієнта по рахунку клієнта, а також приймає до виконання заяви на купівлю/продаж/обмін іноземної валюти.

12.06.2015 позивач звернувся до відповідача з письмовою вимогою, в якій просив в термін до 16.06.2015 перерахувати кошти загалом в сумі 299 751 грн. 13 коп. на поточний рахунок позивача № 4001, відкритий в ПуАТ «Асвіо Банк», МФО 353489.

22.06.2015 позивачем було сформовано та направлено відповідачу до виконання платіжне доручення № 44 від 22.06.2015 щодо переказу грошових коштів в сумі 299751 грн. 00 коп. на рахунок № 5001 ТОВ «ВК «Укрспецтехнологія», з призначенням платежу: «оплата за товар зг.дог. № 01/06/15-1С від 01.06.2015 в т.ч. ПДВ 49958 грн. 33 коп.».

Судом встановлено, що відповідно до виписки з рахунку позивача № 7001 з банківської системи «Клієнт-Банк» за період з 04.05.2015 по 07.09.2015 (долучена позивачем до матеріалів справи у судовому засіданні 18.09.2015), на рахунок позивача № 7001 в ПуАТ «Банк Національний кредит», відкритий згідно з договором № 105117 від 24.10.2014, 05.06.2015 було переведено та зараховано кошти в сумі 300000 грн. 00 коп., з яких відповідачем було списано 248 грн. 87 коп. за розрахунково-касове обслуговування. Таким чином, залишок коштів на рахунку позивача № 7001 в ПуАТ «Банк Національний кредит», відкритий згідно з договором № 105117 від 24.10.2014, складав 299751 грн. 13 коп., тобто, станом на дату подання платіжного доручення № 44 від 22.06.2015 на суму 299750 грн. 00 коп. на рахунку № 7001 було достатньо грошових коштів для виконання вказаного платіжного доручення.

Як зазначав позивач у позові, відповідачем в порушення умов договору про відкриття банківського рахунку № 105117 від 24.10.2014 не було виконано розпорядження позивача щодо перерахування грошових коштів в сумі 299751 грн. 00 коп., чим порушено право позивача на розпорядження коштами на рахунку, у звґязку з чим він і звернувся до суду з позовом про зобовґязання відповідача перерахувати з поточного рахунку позивача № 7001, відкритого у ПуАТ «Банк Національний кредит», грошові кошти в розмірі 299751 грн. 00 коп. на розрахунковий рахунок позивача № 4001, відкритий в ПуАТ «Асвіо Банк», МФО 353489.

Частина 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з частиною 2 статті 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно п.1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч.1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Частина 2 вказаної статті містить у своєму змісті посилання на положення ст. 11 Цивільного кодексу України, що є переліком підстав з яких виникають зобовґязання передбачає.

Положеннями ч. 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України, майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору .

Статтею 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Статтею 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Укладений між сторонами договір № 105117 від 24.10.2014 за своєю правовою природою є договором банківського рахунку.

Відповідно до ч. 1 ст. 1066 Цивільного кодексу України, за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 1066 Цивільного кодексу України, банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка, зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом, за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом. (ст. 1068 Цивільного кодексу України).

Положеннями статті 1071 Цивільного кодексу України визначено, що банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження.

Обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом (стаття 1074 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 7.1.2. ст. 7 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання коштів і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України.

Відповідно до ч. 1.24 ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», переказ коштів - рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому у готівковій формі.

Частиною 1.30 ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» встановлено, що платіжне доручення - розрахунковий документ, який містить доручення платника банку, здійснити переказ визначеної в ньому суми коштів зі свого рахунка на рахунок отримувача.

Згідно ч. 1 ст. 3 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», кошти існують у готівковій формі (формі грошових знаків) або у безготівковій формі (формі записів на рахунках у банках).

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження.

Переказ вважається завершеним з моменту зарахування суми переказу на рахунок отримувача або її видачі йому в готівковій формі. Банк отримувача в разі надходження суми переказу протягом операційного дня зобов'язаний її зарахувати на рахунок отримувача або виплатити йому в готівковій формі в той самий день або в день (дата валютування), зазначений платником у розрахунковому документі або в документі на переказ готівки. (ст. 30 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні») .

З огляду на викладене, судом встановлено, що 24.10.2014 між відповідачем та позивачем було укладено договір № 105117 від 24.10.2014, за умовами якого банк зобовґязався відкрити клієнту поточний рахунок № 7001, на якому здійснюються операції як в національній, так і в іноземній валюті (далі - рахунок), та надавати послуги з розрахунково-касового обслуговування.

Також, судом встановлено, що 22.06.2015 позивачем було сформовано та направлено відповідачу до виконання платіжне доручення № 44 від 22.06.2015 щодо переказу грошових коштів в сумі 299751 грн. 00 коп. на рахунок № 5001 ТОВ «ВК «Укрспецтехнологія», з призначенням платежу: «оплата за товар зг.дог. № 01/06/15-1С від 01.06.2015 в т.ч. ПДВ 49958 грн. 33 коп.», яке залишено відповідачем без виконання.

При цьому суд враховує, що Розділом 3 Правил визначено, що банк здійснює розрахункові операції за рахунком відповідно до вимог чинного законодавства України, зокрема, нормативно-правових актів Національного Банку України та внутрішніх нормативних актів Банку, за умови оформлення клієнтом розрахункових документів, а таким документом у розумінні вимог наведених Правил та умов укладеного договору № 105117 від 24.10.2014, - є платіжне доручення, сформоване позивачем у відповідності до Правил банку.

Судом встановлено, що станом на момент формування позивачем та направлення відповідачу до виконання платіжного доручення № 44 від 22.06.2015 щодо переказу грошових коштів в сумі 299751 грн. 00 коп. на рахунок № 5001 ТОВ «ВК «Укрспецтехнологія», з призначенням платежу: «оплата за товар зг.дог. № 01/06/15-1С від 01.06.2015 в т.ч. ПДВ 49958 грн. 33 коп.», діяла Постанова правління Національного Банку України № 358 від 05.06.2015 «Про віднесення ПуАТ «Банк Національний кредит» до категорії неплатоспроможних», на підставі якої виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 114 від 05.06.2015 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПуАТ «Банк Національний кредит».

Так, згідно з рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 114 від 05.06.2015, розпочато з 08.06.2015 процедуру виведення ПуАТ «Банк Національний кредит» з ринку шляхом запровадження тимчасової адміністрації строком на 3 місяці: з 08.06.2015 по 07.09.2015 включно, призначено уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПуАТ «Банк Національний кредит» начальника відділу супроводження виведення неплатоспроможних банків Онищука Д.В.

03.07.2015 рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 126 «Про зміну уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у ПуАТ «Банк Національний кредит» відсторонено начальника відділу супроводження виведення неплатоспроможних банків Онищука Д.В. від виконанян обовґязків уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у ПуАТ «Банк Національний кредит» з 03.07.2015, і призначено уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПуАТ «Банк Національний кредит» Паламарчука В.В. з 03.07.2015.

Пунктом 16 статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено, що тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом, а відповідно до пункту 6 статті 2 Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Статтею 36 даного Закону врегульовані наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Так, відповідно до частини 5 статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється: 1) задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; 2) примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку; 3) нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку; 4) зарахування зустрічних однорідних вимог, якщо це може призвести до порушення порядку погашення вимог кредиторів, встановленого цим Законом; 5) нарахування відсотків за зобов'язаннями банку перед кредиторами.

Відповідно до п. 1 ч. 6 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється зокрема на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників.

Однак, згідно з пунктом 4 частини 1 статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» у цьому Законі термін "вкладник" вживається у значені "фізична особа (крім фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката".

Враховуючи дану норму, фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності та юридичні особи не підпадають під визначення поняття "вкладник" у розумінні вищевказаного Закону. Тому, на них не поширюється виняток з обмеження встановленого пунктом 1 частини 5 статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Разом із цим, вказаний Закон не дає визначення поняття "кредитор банку". Визначення терміну "кредитор банку" міститься у статті 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність", та під яким розуміється - юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов'язань.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що з моменту прийняття правлінням Національного Банку України постанови № 358 від 05.06.2015 «Про віднесення ПуАТ «Банк Національний кредит» до категорії неплатоспроможних», на підставі якої виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 114 від 05.06.2015 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПуАТ «Банк Національний кредит», позивач набув статусу кредитору банку у розумінні ст. 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність", майнові вимоги якого до відповідача документально підтверджені і підлягають задоволенню у порядку, визначеному спеціальним законом, а саме: Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Суд зазначає, що 04.07.2014 до Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" були внесені зміни та доповнення, зокрема, частину 6 статті 36 вказаного закону доповнено пунктом 5, відповідно до якого обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо здійснення операцій з переказу коштів фізичних та юридичних осіб, що надійшли на їхні рахунки, починаючи з наступного дня після запровадження процедури тимчасової адміністрації.

Вказана норма закону, зокрема, ще раз вказує на те, що обмеження, передбачені п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", стосуються переказу грошових коштів юридичних осіб що надійшли на їх рахунок до дати запровадження процедури тимчасової адміністрації у банку.

Водночас, як встановлено судом, грошові кошти у розмірі 300000 грн. 00 коп. надійшли на рахунок позивача № 7001 05.06.2015, тобто, до дати запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Банк Національний кредит» (з 08.06.2015).

В свою чергу, приписами Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не передбачено під час здійснення процедури тимчасової адміністрації задоволення вимог кредиторів банку шляхом виконання їхніх платіжних документів (крім випадків, передбачених ч. 6 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»), адже наведені дії суперечать пункту 1 частини 5 статті 36 наведеного Закону, а тому суд дійшов висновку що підстави для виконання відповідачем платіжного доручення № 44 від 22.06.2015 щодо переказу грошових коштів в сумі 299 751 грн. 00 коп. на рахунок № 5001 ТОВ «ВК «Укрспецтехнологія», з призначенням платежу: «оплата за товар зг.дог. № 01/06/15-1С від 01.06.2015 в т.ч. ПДВ 49958 грн. 33 коп.» - у відповідача були відсутні з огляду на імперативні припини наведеної норми Закону.

Судом встановлено, що 28.08.2015 виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 159 «Про початок процедури ліквідації ПуАТ «Банк Національний кредит» та делегування повноважень ліквідатора банку», згідно якого на підставі постанови Правління Національного Банку України № 563 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПуАТ «Банк Національний кредит», припинено здійснення тимчасової адміністрації у ПуАТ «Банк Національний кредит» з 31.08.2015, відкликано всі повноваження тимчасового адміністратора ПуАТ «Банк Національний кредит» Паламарчука В.В. з 31.08.2015, розпочато процедуру ліквідації ПуАТ «Банк Національний кредит», з відшкодуванням з боку Фонду коштів за вкладами фізичних осіб, відповідно до Плану врегулювання, з 31.08.215 по 30.06.2016, а також призначено уповноваженою особою Фонду на здійснення ліквідації ПуАТ «Банк Національний кредит» Паламарчука В.В. а делеговано йому повноваження ліквідатора ПуАТ «Банк Національний кредит», визначені статтями 37 та 38, частинами 1 та 2 статті 48 Закону Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» на 1 рік по 30.08.2016 включно.

03.09.2015 в газеті «Голос України» № 162 (6166) опубліковано оголошення про ліквідацію ПуАТ «Банк Національний кредит», що є загальновідомою інформацією.

Згідно з ч. 1 ст. 44 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Національний банк України приймає рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку за пропозицією Фонду та з інших підстав, передбачених Законом України "Про банки і банківську діяльність".

Частиною 4 статті 44 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що фонд розпочинає процедуру ліквідації банку не пізніше наступного робочого дня після офіційного отримання рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, крім випадку, коли ліквідація здійснюється за ініціативою власників банку.

Згідно зі статтею 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» , фонд не пізніше робочого дня, наступного за днем отримання рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, розміщує інформацію про це на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет (ч. 1).

Частиною 2 статті 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що фонд здійснює опублікування відомостей про ліквідацію банку в газеті "Урядовий кур'єр" або "Голос України" не пізніше ніж через сім днів з дня початку процедури ліквідації банку.

Відповідно до частини 4 статті 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», фонд у семиденний строк з дня початку процедури ліквідації банку розміщує оголошення, що містить відомості про ліквідацію банку відповідно до частини третьої цієї статті, в усіх приміщеннях банку, в яких здійснюється обслуговування клієнтів.

Частиною 5 статті 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та кредитори мають право заявити Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються.У разі призначення уповноваженої особи Фонду, якій делеговано Фондом повноваження щодо складення реєстру акцептованих вимог кредиторів, кредитори заявляють про свої вимоги до банку такій уповноваженій особі Фонду.

Статтею 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено наслідки призначення уповноваженої особи Фонду з ліквідації банку.

Частиною 2 статті 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, зокрема, що з дня початку процедури ліквідації банку: 1) припиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів)) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Якщо в банку, що ліквідується, здійснювалася тимчасова адміністрація, з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку тимчасова адміністрація банку припиняється. Керівники банку звільняються з роботи у зв'язку з ліквідацією банку; 2) банківська діяльність банку завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси; 3) строк виконання всіх грошових зобов'язань банку та зобов'язання щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів) вважається таким, що настав.

Згідно з ч. 3 статті 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», під час здійснення ліквідації у банку не виникає жодних додаткових зобов'язань (у тому числі зі сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), крім витрат, безпосередньо пов'язаних із здійсненням ліквідаційної процедури.

Відповідно до ч. 2 статті 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону Фонд здійснює такі заходи:

1) визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення;

2) відхиляє вимоги в разі їх не підтвердження фактичними даними, що містяться у розпорядженні Фонду, та, у разі потреби, заявляє в установленому законодавством порядку заперечення за заявленими до банку вимогами кредиторів;

3) складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду.

Реєстр акцептованих вимог кредиторів та зміни до нього підлягають затвердженню виконавчою дирекцією Фонду (ч. 3 статті 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

Згідно з ч. 6 статті 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Фонд не має права здійснювати задоволення вимог кредиторів до затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів, крім задоволення вимог кредиторів за правочинами, що забезпечують проведення ліквідаційної процедури, якщо таке задоволення вимог погоджено виконавчою дирекцією Фонду.

Статтею 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено черговість та порядок задоволення вимог до банку, оплата витрат та здійснення платежів.

З огляду на викладене, судом встановлено, що на момент вирішення спору відповідач перебуває у процедурі ліквідації, з початку якої завершується банківська діяльність банку закінченням технологічного циклу конкретних операцій, що передбачено ч. 2 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», зокрема, і операцій щодо переказу коштів, тобто припиненням руху певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача.

Нормами статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачено, що операції з відкриття та ведення поточних (кореспондентських) рахунків клієнтів належить до банківських послуг, які дозволяється надавати виключно банку.

Даною нормою також встановлено, що надання банківських послуг має право здійснювати банк на підставі банківської ліцензії.

Статтею 17 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачена заборона на здійснення банківської діяльності без банківської ліцензії.

Відповідно до статті 607 ЦК України зобов'язання припиняється неможливістю його виконання у зв'язку з обставиною, за яку жодна із сторін не відповідає.

Враховуючи те, що станом на момент розгляду даного спору Національним банком України у Публічного акціонерного товариства «Банк Національний кредит» відкликано банківську ліцензію, виконання операції з перерахування грошових коштів з рахунку позивача, відкритого у Публічному акціонерному товаристві «Банк Національний кредит», на будь-який інший рахунок стало неможливим.

Крім того, з огляду на те, що вимоги позивача є майновими вимогами кредитора до банку, задоволення його вимог повинно здійснюватись виключно в межах процедури ліквідації банку та в порядку черговості, передбаченої статтею 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Таким чином, суд дійшов висновку, що приписами Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не передбачено під час здійснення процедури ліквідації банку здійснення банківської операції щодо переказу грошових коштів, адже наведені дії суперечать ч. 2 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та порушують обумовлений порядок задоволення вимог кредиторів банку згідно з черговістю у відповідності до ст. 49, ст. 52 наведеного Закону.

В свою чергу, суд зазначає, що позивач не позбавлений права звернутися до відповідача в порядку та строки, встановлені частиною 5 статті 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», з відповідними кредиторськими вимогами до відповідача щодо включення їх до реєстру вимог кредиторів.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Київська інвестиційна компанія «Вдала» до Публічного акціонерного товариства «Банк Національний кредит» не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 43, ч. 1 ст. 49, ст.ст. 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання, протягом 10 днів з дня складання повного рішення, апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено: 23.09.2015

Суддя І.М. Отрош