РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.09.2015Справа №910/15537/15
Суддя Мудрий С.М., розглянувши справу

за позовом комунального підприємства "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району"

до комунального підприємства "Житлово-експлуатаційна контора "Покровська" Шевченківського району

про стягнення 94 213,29 грн.

Представники сторін:

від позивача: Поліщук Л.П. - представник за довіреністю № 74-Д від 26.12.2014 року;

від відповідача: Іванова Т.Ю. - представник за довіреністю б/н від 16.03.2015 року.

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до комунального підприємства "Житлово-експлуатаційна контора "Покровська" Шевченківського району про стягнення 94 213,29 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач не розрахувався за комунальні послуги, в результаті чого у нього виникла заборгованість.

Позивачем зазначено, що комунальне підприємство "Житлово-експлуатаційна контора "Покровська" Шевченківського району є користувачем на праві господарського відання нежитлового приміщення загальною площею 37,28 кв.м., яке знаходяться за адресою: м. Київ, вул. Артема, 48 відповідно до розпорядження Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації № 53 від 07.02.2013 року та є споживачем комунальних послуг. Позивач є виконавцем комунальних послуг.

Відповідно до розрахунку позивача, за відсутності укладеного між сторонами договору, заборгованість відповідача з 30.11.2010 року по 31.12.2014 року становить 69 865,24 грн. На вказану суму позивач нарахував індекс інфляції у сумі 17 058,03 грн. та три проценти річних у сумі 5 060,60 грн.

01.11.2013 року між сторонами укладеного договір № П-292 про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.

Відповідно до розрахунку позивача, за договором № П-292 від 01.11.2013 року, заборгованість відповідача з 30.05.2014 року по 27.06.2014 року становить 2 229,43 грн. На вказану суму позивач нарахував індекс інфляції у сумі 230,35 грн. та три проценти річних у сумі 30,34 грн.

У зв'язку з чим позивач звернувся до суду та просить стягнути з відповідача вищевказану заборгованість.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 19.06.2015 року порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 20.07.2015 року.

06.07.2015 року, 20.07.2015 року до загального відділу діловодства господарського суду міста Києва позивач подав документи по справі.

Представник відповідача в судове засідання 20.07.2015 року не з'явився, вимоги ухвали суду від 19.06.2015 року не виконав, про поважні причини неявки суд не повідомив, хоча про час та дату судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 010.

Представник позивача заявив усне клопотання про відкладення розгляду справи для вирішення спору мирним шляхом.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 20.07.2015 року розгляд справи відкладено на 03.08.2015 року.

У судове засідання 03.08.2015 року з'явились представники сторін. Представник позивача подав клопотання про продовження строку розгляду спору на п'ятнадцять днів.

Суд задовольнив клопотання про продовження строку розгляду справи на п'ятнадцять днів.

Представник відповідача виконав вимоги ухвали суду від 23.06.2015 року та надав відзив на позовну заяву, відповідно до якої проти позову заперечував в повному обсязі.

В судовому засіданні 03.08.2015 року оголошено перерву до 14.09.2015 року.

09.09.2015 року до загального відділу діловодства господарського суду міста Києва позивач подав заперечення на відзив на позовну заяву.

У судове засідання 14.09.2015 року з'явились представники сторін. Представник позивача подав заяву про зменшення розміру позовних вимог, позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити позов.

У відповідності до статті 22 Господарського процесуального кодексу України, позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Вищезазначена заява приймається судом до розгляду, позовні вимоги розглядаються з урахування заяви про зменшення розміру позовних вимог в цілому з урахуванням оплат, здійснених відповідачем та збільшення періоду та суми нарахувань за укладеним договором.

Представник відповідача заперечував проти позову та просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши пояснення представників сторін дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог.

Комунальне підприємство "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" відповідно до рішення Київської міської ради від 22.09.2011 №24/6240 "Про питання діяльності комунальних підприємств, що належать до комунальної власності територіальної громади міста Києва" перейменоване з комунального підприємства по утриманню житлового господарства Шевченківської районної у м. Києві ради, зареєстрованого Шевченківською районною у м. Києві державною адміністрацією 31.10.2001 та є виконавцем житлово-комунальних послуг у Шевченківському районі м. Києва.

Відповідно до п. 2.1 статуту підприємство створене з метою отримання прибутку від господарської діяльності, спрямованої на задоволення суспільних потреб, надання послуг населенню у сфері житлово-комунального господарства в якості виконавця цих послуг.

Комунальне підприємство "Житлово-експлуатаційна контора "Покровська" Шевченківського району є користувачем на праві господарського відання нежитлового приміщення загальною площею 37,28 кв.м., яке знаходяться за адресою: м. Київ, вул. Артема, 48 відповідно до розпорядження Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації № 53 від 07.02.2013 року та є споживачем комунальних послуг. Позивач є виконавцем комунальних послуг.

Господарські відносини, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки регулюються Законом України "Про житлово-комунальні послуги" від 24.06.2004 року № 1875-IV.

Згідно ст. 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", до житлово-комунальних послуги віднесені зокрема: комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо).

У відповідності ст. 16 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства.

01.11.2003 року між комунальним підприємством по утриманню житлового господарства (ЖЕК-1008) та акціонерною енергопостачальною організацією "Київенерго" укладено договір на постачання теплової енергії у гарячій воді № 32-0015, відповідно до якого остання зобов'язалась виробляти та поставляти теплову енергію підприємству для потреб опалення та гарячого водопостачання, а підприємство оплатити її відповідно до умов зазначеного договору.

Також 20.04.2005 року між комунальним підприємством - управління житлового господарства Шевченківського району (правонаступником якого є позивач) та ВАТ «Акціонерна компанія «Київводоканал» укладений договір № 05618/2-10 на постачання питної води та приймання стічних вод через приєднані мережі.

Як зазначено позивачем, з урахуванням заяви про зменшення позову та відповідно до наданого розрахунку, у період з 30.11.2010 року по 31.10.2013 року відбулось фактичне споживання відповідачем комунальних послуг за адресою: м. Київ, вул. Артема, 48, які останнім оплачені тільки частково. Заборгованість за вказаний період становить 56 014,22 грн.

Позивачем відповідачеві виставлялись рахунки, копії яких є в матеріалах справи, за вказаний період. На підтвердження факту користування відповідачем комунальними послугами в матеріалах справи наявні облікові картки ПАТ «Київенерго».

В силу частин 1, 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є: договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності: завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти; цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Згідно з статтею 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій; 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків; 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд.

Відповідно до ч. 3 статті 16 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" комунальні послуги надаються споживачу безперебійно, за винятком часу перерв на:

1) проведення ремонтних і профілактичних робіт виконавцем/виробником за графіком, погодженим з виконавчими органами місцевих рад або місцевими державними адміністраціями згідно з нормативними документами. Допустима тривалість перерв у наданні послуг, їх періодичність встановлюються Кабінетом Міністрів України на підставі стандартів, нормативів, норм, порядків та правил експлуатації, проведення випробувань теплових мереж, поточного і капітального ремонтів, реконструкції об'єктів житлового фонду;

2) міжопалювальний період для систем опалення, рішення про початок та закінчення якого приймається виконавчими органами відповідних місцевих рад або місцевими державними адміністраціями виходячи з кліматичних умов згідно з правилами та іншими нормативними документами;

3) ліквідацію наслідків аварій або дії обставин непереборної сили. Перерва у наданні комунальних послуг, яка виникла внаслідок аварії або дії обставин непереборної сили, має бути ліквідована у найкоротші терміни, що визначаються нормативними документами. Якщо ліквідація наслідків аварії або дії обставин непереборної сили потребує більше однієї доби, виконавець/виробник спільно з органами місцевого самоврядування здійснює заходи щодо зменшення її негативного впливу на споживачів.

Згідно з п. 5 ч. 3 статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами законодавства споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 15.05.2014 р. у справі № 5011-31/17255-2012.

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч.1 статті 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частина 2 статті 509 ЦК України передбачає, що зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

01.11.2013 року між сторонами укладеного договір № П-292 про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.

Відповідно до п. 1.1. договору виконавець зобов'язується своєчасно надавати споживачеві відповідної якості послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, а споживач зобов'язується своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, що передбачені договором.

Дослідивши зміст спірного договору суд дійшов до висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором надання послуг.

Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

У відповідності до статті 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки, та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з п. 1.2. договору споживач користується нежитловими приміщеннями, сказаними у додатку 1 до договору на підставі розпорядження ШРДА № 53 від 07.02.2013 року.

П. 2.2. договору передбачено, що нарахування за спожиті послуги проводиться згідно табуляграм ПАТ «АК «Київводоканал» та ПАТ «Київенерго» за тарифами, які затверджені Розпорядженнями Київської міської державної адміністрації, чинними у період споживання послуг.

Відповідно до п. 3.1. договору розрахунковим періодом є календарний місяць. Відповідно до п. 4.2.1 договору споживач (відповідач) зобов'язаний оплачувати послуги вказаний період.

Згідно з п. 3.2. договору у разі застосування щомісячної системи оплати послуг платежі вносяться не пізніше 25 числа місяця, що настає за розрахунковим.

Відповідно до розрахунку позивача, враховуючи заяву про зменшення позовних вимог, за договором № П-292 від 01.11.2013 року, заборгованість відповідача з 29.11.2013 року (дата рахунку на оплату) по 27.06.2014 року становить 10 819,75 грн.

Позивач направив відповідачеві претензію від 19.01.2015 року з проханням оплатити заборгованість. Листом від 14.07.2015 року за вих. 93 відповідач звернувся до позивача з проханням розстрочити на три року сплату заборгованості за комунальні послуги по приміщенню в м. Києві по вул. Артема, 48.

Щодо доводів відповідача про часткові оплати суд зазначає, що позивачем враховано та відповідачем не заперечується, що окремі платіжні доручення не містять в призначенні платежу вказівки щодо оплати за певне приміщення. Інструкцій щодо зарахування надходжень коштів без вказівки на адресу приміщення від відповідача не надходило. Оскільки у користуванні відповідача знаходились декілька приміщень, позивач правомірно зарахував як оплату заборгованості тільки ті кошти у сумі 10 000,00 грн. та 5 000,00 грн., призначення яких чітко визначені.

Відповідачем не заперечується факт користування вказаним приміщенням.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 статті 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 2 статті 615 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання.

Згідно з статтею 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Відносини між суб'єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг, і фізичною та юридичною особою, яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення регулюються Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 р. N 630 (далі - Правила).

Згідно з п. 18 Правил розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк.

Відповідач, заперечуючи проти задоволення позову, у своєму письмовому відзиві зазначає суду про те, що в додатку до договору, укладеному між сторонами, прочерк в колонці «послуги за центральне опалення», таким чином відповідач не зобов'язаний оплачувати вказану послугу.

Суд не погоджується з даною позицією відповідача, з огляду на наступне.

Згідно з п.6 ч. 1 статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач має право на несплату вартості житлово-комунальних послуг за період тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім'ї при відповідному документальному оформленні, а також за період фактичної відсутності житлово-комунальних послуг, визначених договором у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 24, 25 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №390 від 21 липня 2005 року, споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється.

Відповідно до п.2.1 Порядку відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання затвердженого наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України №4 від 22 листопада 2005 р. для вирішення питання відключення житлового будинку (будинків) від мереж централізованого опалення його власник (власники) повинен (повинні) звернутися до Комісії з письмовою заявою про відключення від мереж ЦО і ГВП. При позитивному рішенні Комісії заявнику надається перелік організацій, до яких слід звернутися для отримання технічних умов для розробки проекту індивідуального (автономного) теплопостачання і відокремлення від мереж ЦО і ГВП (п.2.2.1). Проект індивідуального (автономного) теплопостачання і відокремлення від мереж ЦО і ГВП виконує проектна або проектно-монтажна організація на підставі договору із заявником (п.2.3.1).

В матеріалах відсутні будь-які докази відключення відповідача від мереж централізованого опалення.

Відповідно до п. 9.1. договору цей договір укладається на 1 (один) рік і набирає чинності з дня його укладення. Договір вважається щороку продовженим, якщо за місяць до закінчення строку його дії однією зі сторін не буде письмово заявлено про його розірвання або необхідність перегляду.

Відповідно до п. 9.7 договору для розірвання договору на підставі п. 9.2.2. споживач повинен надати виконавцю копію документу. який підтверджує перехід права власності (користування) на нежитлове приміщення.

Відповідачем не надано доказів звернення до позивача та надання Розпорядження Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації від 29.04.2014 року № 223, таким чином, у позивача не було правових підстав не надавати послуги відповідача та розірвати договір.

Щодо посилання відповідача у відзиві на сплив строку позовної давності, суд зазначає, що відповідно до з ч. 3 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Однак, відповідачем не заявлено про застосування позовної давності, що унеможливлює застосування судом строку спливу позовної давності.

Враховуючи вищезазначене, факт наявності заборгованості у відповідача за надані комунальні послуги за період з 30.11.2010 року по 31.10.2013 року за фактичне споживання відповідачем комунальних послуг за адресою: м. Київ, вул. Артема, 48 у сумі 56 014,22 грн. та стягнення заборгованості за договором № П-292 від 01.11.2013 року, заборгованість відповідача з 29.11.2013 року (дата рахунку на оплату) по 27.06.2014 року у сумі 10 819,75 грн. належним чином доведений, документально підтверджений і відповідачем не спростований, тому позовні вимоги в частині стягнення основного боргу у загальній сумі 66 833,97 грн., визнаються судом обґрунтовані та такими, що підлягають задоволенню.

У зв'язку з неналежним виконання зобов'язань позивач просить суд стягнути з відповідача нараховані на суму заборгованості за фактично спожиті відповідачем комунальні послуги індекс інфляції в розмірі 13 958,13 грн. та 3 % річних в розмірі 4 695,80 грн. та за спожиті комунальні послуги за договором № П-292 від 01.11.2013 року індекс інфляції в розмірі 3 330,25 грн. та 3 % річних в розмірі 14 545,18 грн. за період прострочення вказаний в розрахунку.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З огляду на вищевикладене та наявності заборгованості у відповідача перед позивачем, суд приходить до висновку про стягнення загалом 17 288,38 грн. індексу інфляції та 19 240,98 грн. - 3% річних за розрахунком позивача.

Відповідно до ч.1 статті 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з ч.1 статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно п. 4.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 року № 7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України», у випадках скасування рішення господарського суду і передачі справи на новий розгляд розподіл судового збору у справі, в тому числі й сплаченого за подання апеляційної та/або касаційної скарги або заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, здійснює господарський суд, який приймає рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Відповідно до статті 44 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно ч. 5 статті 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ч.1 ст. 32, ч.1 ст. 33, ст.ст. 34, 44, ч. 5 ст. 49, ст.ст. 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з комунального підприємства "Житлово-експлуатаційна контора "Покровська" Шевченківського району (04053, м. Київ, вулиця Тургенєвська, будинок 35А, ідентифікаційний код 34966101) на користь комунального підприємства "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" (03190, м. Київ, вул. Кирпоноса, будинок 10/8, ідентифікаційний код 31731838) основну заборгованість в розмірі 66 833 (шістдесят шість тисяч вісімсот тридцять три) грн. 97 коп., індекс інфляції в розмірі 17 288 (двісті шістдесят шість) грн. 06 коп. та три проценти річних в розмірі 19 240 (дев'ятнадцять тисяч двісті сорок) грн. 98 коп., а також судовий збір в розмірі 2067 (дві тисячі шістдесят сім) грн. 27 коп.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частини 5 статті 85 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата підписання рішення: 25.09.2015 року.

Суддя С.М. Мудрий