ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2015 року Справа № 910/10650/15
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого суддівКота О.В., Кочерової Н.О. (доповідач), Саранюка В.І.,
розглянувши касаційну скаргу виконавчої дирекції Вінницького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності в особі Іллінецької міжрайонної виконавчої дирекції Вінницького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності
на постановуКиївського апеляційного господарського суду від 14.07.2015
у справі № 910/10650/15 господарського суду міста Києва
за позовомвиконавчої дирекції Вінницького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності в особі Іллінецької міжрайонної виконавчої дирекції Вінницького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності
допублічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра"
прозобов'язання виконати умови договору та зобов'язання вчинити дії
за участю представників сторін:

від позивача: не з'явилися

від відповідача: не з'явилися

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2015 року виконавча дирекція Вінницького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності в особі Іллінецької міжрайонної виконавчої дирекції звернулася до господарського суду з позовом до публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" про зобов'язання виконати умови договору банківського рахунку № 1 від 27.10.2011 та перерахувати грошові кошти в загальній сумі 111 768,72 грн з поточних рахунків позивача в ПАТ "КБ "Надра" на поточні рахунки в АТ "Ощадбанк".

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем зобов'язань з розрахунково-касового обслуговування позивача за укладеним між сторонами договором банківського рахунку № 1 від 27.10.2011; тобто, за твердженням позивача, відповідач не здійснив перерахування грошових коштів з поточних рахунків позивача на рахунки, вказані у виставлених позивачем банку платіжних дорученнях та меморіальних ордерах.

Рішенням господарського суду міста Києва від 02.06.2015 (суддя Грєхова О.А.) в позові відмовлено повністю.

При цьому, місцевий господарський суд встановив що з 06.02.2015, тобто станом на момент звернення позивача з позовом у даній справі, в ПАТ "КБ "Надра" було запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації, а відтак, вимоги позивача, який є кредитором банку, не можуть бути задоволені від часу запровадження у останньому тимчасової адміністрації в силу обмежень, встановлених п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", який є спеціальним законом щодо інших законодавчих актів України у спірних правовідносинах, яким врегульовані процедура виведення неплатоспроможного банку з ринку та питання запровадження і здійснення тимчасової адміністрації.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 14.07.2015 (склад колегії судді: Буравльов С.І. - головуючий, Андрієнко В.В., Шапран В.В.) апеляційну скаргу виконавчої дирекції Вінницького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності залишено без задоволення, а рішення господарського суду міста Києва від 02.06.2015 - без змін з тих же підстав.

В касаційній скарзі виконавча дирекція Вінницького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності в особі Іллінецької міжрайонної виконавчої дирекції просить рішення місцевого та постанову апеляційного господарських судів скасувати, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши повноту встановлених судом обставин справи та їх юридичну оцінку, Вищий господарський суд України вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Зі змісту ст.1117 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що завданням господарського суду касаційної інстанції є перевірка застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права на підставі встановлених судами фактичних обставин справи.

Як встановлено господарськими судами попередніх інстанцій та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами 27.10.2011 між публічним акціонерним товариством "Комерційний банк "Надра" (банк, відповідач) та Іллінецькою міжрайонною виконавчою дирекцією Вінницького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності (клієнт, позивач) укладено договір банківського рахунку № 1 (далі за текстом - договір), на виконання умов якого банк відкрив клієнту поточні рахунки № 2112, № 2212, № 12312 у національній валюті для зберігання коштів та здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та законодавства України та зобов'язався своєчасно здійснювати розрахунково-касове обслуговування клієнта у відповідності з чинним законодавством України, приймати та зараховувати на рахунок грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунку та проведення інших платежів.

Договір укладений на невизначений строк та набуває чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками (п. 8.1. договору).

У зв'язку з реорганізацією банку з 24.01.2015 номери та реквізити відкритих позивачу в ПАТ "КБ "Надра" рахунків були змінені на рахунки № 0112, № 0212 та № 0312.

Відповідно до п.п. 4.2., 4.3 договору операції за розрахунковими документами в гривнях, що надійшли до банку в операційний час, виконуються банком того ж дня. Клієнт може подавати до банку розрахункові документи як в паперовій формі, так із використанням електронних розрахункових документів, відповідно до окремого укладеного договору.

28.10.2011 між публічним акціонерним товариством "Комерційний банк "Надра" та Іллінецькою міжрайонною виконавчою дирекцією Вінницького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності укладено договір № 3 про встановлення та обслуговування системи дистанційного обслуговування "Клієнт-Банк", відповідно до п. 1.1. якого клієнт доручає, а банк бере на себе зобов'язання по встановленню та обслуговуванню системи дистанційного обслуговування поточних рахунків клієнта, відкритих в банку за допомогою програмно-технічного комплексу "Клієнт-Банк".

На виконання умов договору позивач надав банку для виконання наступні розпорядження щодо здійснення платежів, а саме:

- по рахунку № 0112 такі платіжні доручення:

№ 12 від 28.01.2015 на загальну суму 60,00 грн;

№ 13, № 14, № 15 від 30.01.2015 на загальну суму 975,96 грн;

№ 16 - № 21 від 02.02.2015 на загальну суму 16 472,63 грн;

№ 23 від 03.02.2015 на суму 47 538,69 грн., а всього на загальну суму 65 047,28 грн;

- по рахунку № 0212 платіжні доручення № 168, № 170, № 172, № 173, № 174, № 177, № 178, № 179, № 180, № 182, № 185, № 186, № 187, № 188, № 190, № 191 від 29.01.2015 на загальну суму 46 518,86 грн.

- по рахунку № 60312 меморіальні ордери № 181642201, № 181698360 та № 181496696 від 02.02.2015 на загальну суму 202,58 грн.

Однак, вказані розрахункові документи на загальну суму 111 768,72 грн не були виконані відповідачем, а грошові кошти в зазначеній сумі були повернуті на поточні рахунки позивача.

26.02.2015 позивач звернувся до відповідача із листом № 08/321, в якому просив перерахувати грошові кошти, що обліковуються на його поточних рахунках в ПАТ "КБ "Надра", на поточні рахунки, відкриті в АТ "Ощадбанк", у зв'язку з чим надав банку відповідні платіжні доручення № 24 від 19.02.2015 на суму 65 047,28 грн, № 193 від 19.02.2015 на суму 46 518,86 грн та № 194 від 19.02.2015 на суму 202,58 грн.

17.03.2015 відповідач листом № 26-5-5433 повернув платіжні доручення № 24, № 193 та № 194 від 19.02.2015 позивачу без виконання у зв'язку із запровадженням в банку тимчасової адміністрації з 06.02.2015, що і стало підставою для звернення позивача з позовом у даній справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Згідно з ч. 3 ст. 1068 ЦК України банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1089 ЦК України за платіжним дорученням банк зобов'язується за дорученням платника за рахунок грошових коштів, що розміщені на його рахунку у цьому банку, переказати певну грошову суму на рахунок визначеної платником особи (одержувача) у цьому чи в іншому банку у строк, встановлений законом або банківськими правилами, якщо інший строк не передбачений договором або звичаями ділового обороту.

Статтею 51 Закону України "Про банки і банківську діяльність" передбачено, що банківські розрахунки проводяться у готівковій та безготівковій формах згідно із правилами, встановленими нормативно-правовими актами Національного банку України; безготівкові розрахунки проводяться на підставі розрахункових документів на паперових носіях чи в електронному вигляді.

Відповідно до п.п. 8.1. ст. 8, п. 30.1. ст. 30 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження.

Переказ вважається завершеним з моменту зарахування суми переказу на рахунок отримувача або її видачі йому в готівковій формі.

Згідно з п. 2.3.3. договору банківського рахунку № 1 від 27.10.2011 банк взяв на себе зобов'язання своєчасно здійснювати розрахунково-касове обслуговування клієнта у відповідності з чинним законодавством України.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, постановою правління НБУ № 83 від 05.02.2015 публічне акціонерне товариство "Комерційний Банк "Надра" було віднесено до категорії неплатоспроможних, а на момент звернення виконавчої дирекції Вінницького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності в особі Іллінецької міжрайонної виконавчої дирекції з позовом у даній справі в ПАТ "КБ "Надра" була введена тимчасова адміністрація відповідно до рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 26 від 05.02.2015, яка була запроваджена з 06.02.2015 по 06.05.2015 та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду № 85 від 23.04.2015 строки здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ "КБ "Надра" були подовжені до 05.06.2015 включно та продовжені повноваження уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації.

05.06.2015 рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 113 на підставі постанови правління НБУ № 356 від 04.06.2015 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного "Комерційний банк "Надра" було розпочато ліквідацію відповідача.

Відповідно до п.п. 16, 6 ст. 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачено, що тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом; ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Відповідно до ч. 5 статті 34 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" під час тимчасової адміністрації Фонд має повне і виняткове право управляти банком відповідно до цього Закону, нормативно-правових актів Фонду та вживати дії, передбачені планом врегулювання.

Наслідки запровадження тимчасової адміністрації регулюються статтею 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", відповідно до п. 1 ч. 5 якої під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку.

В розумінні п. 4 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" вкладником є фізична особа (крім фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.

Тобто, вкладниками визнаються лише фізичні особи.

Натомість, відповідно до ст. 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" кредитором банку є юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов'язань.

Згідно з положеннями ЦК України, Законів України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" і "Про банки і банківську діяльність", умовами договору банківського рахунка між сторонами у справі склалися зобов'язальні правовідносини, які мають майново-грошовий характер, а отже, у такому разі позивач виступає кредитором за майновою вимогою з розпорядження належними йому коштами, на якого поширюється обмеження, встановлені пунктом 1 частини 5 статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Врахувавши викладене, суди попередніх інстанцій вірно встановили, що позивач у справі є кредитором банку, на якого розповсюджується обмеження, встановлене п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", та у зв'язку з цим дійшли обґрунтованого висновку про неможливість задоволення позовних вимог у даній справі про зобов'язання відповідача здійснити перерахування грошових кошти в загальній сумі 111 768,72 грн за договором банківського вкладу під час запровадження в банку тимчасової адміністрації.

При цьому, як вірно зазначено судом апеляційної інстанції, встановлені Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" обмеження та положення щодо порядку задоволення вимог кредиторів банку при тимчасовій адміністрації є імперативними і застосовуються навіть за умови подання платіжного документа до введення тимчасової адміністрації, у зв'язку з чим колегія суддів не бере до уваги посилання позивача на те, що відповідач повинен виконати свої зобов'язання за укладеним договором банківського рахунку, оскільки невиконані платіжні доручення та меморіальні ордери були подані до запровадження в ПАТ "КБ "Надра" тимчасової адміністрації.

Пунктом 6 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачені виключення з обмежень, встановлених пунктом 1 частини 5 статті 36 вказаного Закону.

До вказаних виключень відносяться і зобов'язання банку з виплати аліментів, пенсій, стипендій, інших соціальних, державних виплат, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, ушкодженням здоров'я або смертю тощо, що надійшли до банку з дня початку здійснення процедури виведення банку з ринку. (п.4 ч. 6 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб").

Як встановлено судами, невиконані банком платіжні доручення від 29.01.2015 по рахунку № 0212 на суму 46 518,86 грн з призначенням платежу "фінансування допомоги за рахунок фонду соцстраху" надійшли до банку до дня початку здійснення процедури виведення ПАТ "КБ "Надра" з ринку. Тому підстави для застосування п. 4 ч. 6 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" до спірних правовідносин відсутні.

При цьому, слід зазначити, що позивач не позбавлений можливості захистити свої права на грошові кошти, які знаходяться на рахунках у банку відповідача, в порядку, передбаченому розділом VIIІ Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Матеріали справи свідчать про те, що виносячи оскаржуване рішення, місцевий господарський суд всебічно, повно і об'єктивно дослідив матеріали справи в їх сукупності, дав вірну юридичну оцінку обставинам справи та прийняв рішення відповідно до вимог закону та обставин справи. Переглядаючи справу повторно, в порядку ст.101 ГПК України, господарський суд апеляційної інстанції обґрунтовано залишив прийняте рішення без змін.

Посилання скаржника на порушення норм матеріального та процесуального права при винесенні оскаржуваних рішення місцевого та постанови апеляційного господарських судів не знайшли свого підтвердження, в зв'язку з чим підстав для зміни чи скасування зазначених судових актів колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу виконавчої дирекції Вінницького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності в особі Іллінецької міжрайонної виконавчої дирекції Вінницького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності залишити без задоволення, а постанову Київського апеляційного господарського суду від 14.07.2015 у справі № 910/10650/15 - без змін.

Головуючий О. Кот

Судді Н. Кочерова

В. Саранюк