ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2015 року Справа № 910/4810/15-г
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого -Білошкап О.В.,
суддів -Жукової Л.В.,
Погребняка В.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Київенерго" на постанову Київського апеляційного господарського суду від 23.06.2015 та рішення господарського суду міста Києва від 16.04.2015 в частині відмови в стягненні пені у справі №910/4810/15-г за позовом Публічного акціонерного товариства "Київенерго" до Державного підприємства "Наш дім" про стягнення 1 432 791,02 грн., -

в с т а н о в и в:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.04.2015р. (суддя Ломака В.С.) позов Публічного акціонерного товариства "Київенерго" задоволено частково, стягнуто з Державного підприємства "Наш дім" на користь Публічного акціонерного товариства "Київенерго" 1167889,58 грн., 36964,03 грн.- 3% річних, 168375,80 грн. - інфляційних втрат та 27464,59 грн. витрат по сплаті судового збору, в іншій частині позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 23.06.2015 (колегія суддів: Баранець О.М. - головуючий, Пашкіна С.А., Чорна Л.В.) апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Київенерго" залишено без задоволення, рішення господарського суду міста Києва від 16.04.2015 залишено без змін.

Публічне акціонерне товариство "Київенерго" звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить постанову Київського апеляційного господарського суду від 23.06.2015 та рішення господарського суду міста Києва від 16.04.2015 в частині відмови в стягненні пені скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги в цій частині задовольнити повністю, посилаючись на порушення та неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, зокрема ст. 193, ч.1 ст. 198 ГК України, ч.ч.4,6 ст. 12 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Представники сторін в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Тому колегія суддів вважає можливим розглянути справу у їх відсутність.

Заслухавши доповідь судді Білошкап О.В., перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, 01.05.2001 року між Акціонерною енергопостачальною компанією "Київенерго" (правонаступником якої є Публічне акціонерне товариство "Київенерго") та відповідачем - Державним підприємством "Наш дім" (абонент) було укладено Договір №9196022 на постачання теплової енергії у гарячій воді.

Предметом цього договору є постачання, користування та своєчасна сплата в повному обсязі спожитої теплової енергії у гарячій воді, на умовах, передбачених цим договором (п. 1.1.).

Пунктом 2.1. договору передбачено, що при виконанні умов цього Договору, а також вирішенні всіх питань, що не обумовлені цим Договором, сторони зобов'язуються керуватися тарифами, затвердженими Київською міською держадміністрацією, Положенням про Держенергоспоживнагляд, Правилами користування тепловою енергією, Правилами технічної експлуатації тепловикористовуючих установок і теплових мереж (далі - Правил), нормативними актами з питань користування та взаєморозрахунків за енергоносії, чинним законодавством України.

Згідно з п. 2.2.1. договору позивач зобов'язався постачати теплову енергію у вигляді гарячої води на потреби: опалення та вентиляцію - в період опалювального сезону; гарячого водопостачання - протягом року; в кількості та в обсягах згідно з додатком № 1 до цього договору.

В період з 01.10.2012 р. по 01.01.2015 р. свої зобов'язання за зазначеним договором відповідач належним чином не виконав, внаслідок чого у нього виникла заборгованість за використану теплову енергію в сумі 1167889, 58 грн.

У зв'язку з цим Публічне акціонерне товариство "Київенерго" звернулося до суду з позовом про стягнення з Державного підприємства "Наш дім" заборгованості за спожиту ним теплову енергію на загальну суму - 1432791,02 грн, з яких: 1167889,58 грн - сума основного боргу, 36964,03 грн. - 3% річних, 168375,80 грн. - інфляційна складова боргу, 59561,61 грн. - пеня.

Частково задовольняючи поданий позов на суму боргу 1167889,58 грн., 36964,03 грн.- 3% річних, 168375,80 грн. - інфляційних втрат, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, послався на те, що за поставлену позивачем теплоенергію відповідач розрахувався частково, у зв'язку з цим у нього утворився борг перед позивачем на суму 1167889,58 грн. за період з 01.10.2012 р. по 01.01.2015 р.

При цьому, суд першої інстанції, з яким також погодився і суд апеляційної інстанції, відмовив у позові в частині стягнення 59561,61 грн. пені з огляду на порушення відносно відповідача провадження у справі про банкрутство та введення з 11.06.2010 р. в дію мораторію на задоволення вимог кредиторів.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами, за своєю правовою природою укладений між сторонами договір №9196022 від 01.05.2001 року є договором енергопостачання.

Відповідно до ч. 1 ст. 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Частинами 6, 7 статті 276 Господарського кодексу України передбачено, що розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється, як правило, у формі попередньої оплати. За погодженням сторін можуть застосовуватися планові платежі з наступним перерахунком або оплата, що провадиться за фактично відпущену енергію.

Згідно ч. 1 ст. 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Судами попередніх інстанцій встановлено, що факт отримання Державним підприємством "Наш дім" послуг на суму 1855223,55 грн. за договором у спірний період підтверджується доданими до матеріалів справи обліковими картками (табуляграмами) за період з жовтня 2012 року по грудень 2014 року включно.

За поставлену теплоенергію відповідач розрахувався частково, у зв'язку з цим у нього за період з 01.10.2012 р. по 01.01.2015 р. утворився борг перед позивачем на суму 1167889,58 грн.

Відповідно ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних випадках ставляться.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Оскільки відповідач взяв на себе зобов'язання з оплати поставленої позивачем теплової енергії, однак в обумовлені строки не сплатив позивачеві повністю її вартості, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що позовні вимоги на суму боргу, яка існує на момент вирішення спору в суді в сумі 1167889,58 грн. є законними та обґрунтованими.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат в сумі 168375,80 грн. та 3 % річних в сумі 36964,03 грн., суди попередніх інстанцій встановили, що вказаний розрахунок є арифметично вірним та таким, що відповідає вимогам чинного законодавства.

Крім цього, як вбачається з матеріалів справи, позивачем також заявлено вимогу про стягнення 59561,61 грн. пені.

Згідно зі ст. 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Одним із різновидів господарських санкцій, які застосовуються до правопорушника у сфері господарювання, є штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойки, штрафу, пені), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (ст. 230 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Водночас, як вбачається з матеріалів справи, ухвалою господарського суду міста Києва від 11.06.2010 р. було порушено провадження у справі № 50/371-б про банкрутство позивача у даній справі - Державного підприємства "Наш дім".

Також цією ухвалою суду введено мораторій на задоволення вимог кредиторів боржника, відповідно до ст. 11 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", до закінчення провадження у справі - зупинено виконання боржником грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів, строк виконання яких настав до введення мораторію) та зупинені заходи спрямовані на забезпечення виконання цих зобов'язань та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), застосованих до прийняття рішення проведення мораторію.

Відповідно ст. 1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (в редакції Закону, чинній на момент порушення провадження у справі про банкрутство) мораторій на задоволення вимог кредиторів - це зупинення виконання боржником грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов'язань та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), застосованих до прийняття рішення про введення мораторію.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, позивачем була нарахована пеня в сумі 59561,61 грн. за порушення умов договору № 9196022 на постачання теплової енергії у гарячій воді від 01.05.2001 р. після порушення провадження у справі про банкрутство Державного підприємства "Наш дім", під час дії мораторію.

Згідно ч. 4 ст. 12 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно з порушенням провадження у справі про банкрутство, про що зазначається в ухвалі господарського суду.

Таким чином, із моменту введення мораторію боржник не може виконувати як грошові зобов'язання та зобов'язання щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), що виникли до введення мораторію, так і заходи, спрямовані на забезпечення їх виконання.

Відповідно до абз. 2 ч. 4 ст. 12 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів не нараховуються неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та інші види загальнообов'язкового державного соціального страхування, податків і зборів (обов'язкових платежів).

Вказана норма встановлює загальну заборону на нарахування штрафу і пені протягом часу дії мораторію на задоволення вимог кредиторів. Зміст цієї заборони не пов'язаний з визначенням поняття мораторію і не обмежений ним. Заборона чинна протягом дії мораторію. Тому неустойка за невиконання грошових зобов'язань не нараховується в силу прямої заборони законом, безвідносно до часу їх виникнення.

Крім того, не може розглядатися питання про поширення чи непоширення мораторію на ненараховану неустойку, оскільки законом виключена можливість виникнення та існування відносин нарахування неустойки боржнику, щодо якого діє мораторій, введений при провадженні справи про його банкрутство.

Виходячи із змісту Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", боржник повинен виконувати зобов'язання, що виникли після введення мораторію, але пеня та штраф за їх невиконання або неналежне виконання не нараховуються, за винятком випадків, які можуть бути встановлені спеціальними нормами законодавства.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 12.03.2013 р. у справі №29/5005/16170/2011.

Відповідно до ст. 11128 ГПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 11116 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Невиконання судових рішень Верховного Суду України тягне за собою відповідальність, установлену законом.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів Вищого господарського суду України погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про відсутність правових підстав для задоволення вимог позивача щодо стягнення пені відповідача в сумі 59561,61 грн., оскільки відносно відповідача порушено провадження у справі про його банкрутство та введено з 11.06.2010 р. в дію мораторій на задоволення вимог кредиторів, який забороняє нарахування штрафу і пені протягом часу дії мораторію.

Таким чином, виходячи із меж перегляду справи судом касаційної інстанції, встановлених ст. 111-7 ГПК України, відповідно до яких правова оцінка обставин та достовірності доказів є виключно прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що постанова Київського апеляційного господарського суду від 23.06.2015 та рішення господарського суду міста Києва від 16.04.2015 в частині відмови в стягненні пені винесені з дотриманням норм процесуального та матеріального права, у зв'язку з чим підстави для їх скасування відсутні.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів попередніх інстанцій, які викладені в оскаржуваних рішеннях.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119 - 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Київенерго" залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 23.06.2015 та рішення господарського суду міста Києва від 16.04.2015 в частині відмови в стягненні пені у справі №910/4810/15-г залишити без змін.

Головуючий: Білошкап О.В.
Судді:Жукова Л.В.
Погребняк В.Я.