КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" вересня 2015 р. Справа№ 910/14673/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Отрюха Б.В.

суддів: Михальської Ю.Б.

Тищенко А.І.

За участю представників:

Від позивача: не з'явився;

Від відповідача: Студенніков С.В.- представник;

розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства ,,БРВ Київ"

на рішення господарського суду міста Києва від 11.08.2015р.

у справі № 910/14673/15 (суддя Смирнова Ю.М.)

за позовом Приватного акціонерного товариства ,,БРВ Київ"

до Торгово - промислової палати України

про зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство ,,БРВ Київ" (далі - позивач) звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Торгово-промислової палати України (далі - відповідач) про зобов'язання вчинити дії, в якому просить суд визнати порушеним право позивача на отримання сертифікату про засвідчення форс-мажорних обставин та зобов'язати відповідача видати позивачеві сертифікат про засвідчення форс-мажорних обставин згідно договору користування земельною ділянкою №10/3714 від 27.02.2012 із змінами та доповненнями.

Рішенням господарського суду міста Києва від 11.08.2015р. у справі № 910/14673/15 в задоволенні позову відмовлено.

Мотивуючи своє рішення, суд першої інстанції послався на положення Закону України ,,Про торгово - промислові палати в Україні", Закону України ,,Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" і дійшов висновку про те, що сертифікат Торгово-промислової палати України засвідчує існування форс-мажорних обставин, якими в розумінні ст.ст. 14-1 Закону України ,,Про торгово-промислові палати в Україні", п.п. 3.1, 6.2, 6.4 Регламенту є обставини, що унеможливлюють виконання певного зобов'язання, а в силу ст. 6 Закону України ,,Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" у позивача зобов'язання зі сплати за користування земельною ділянкою як таке відсутнє, підстави для видачі сертифікату про засвідчення форс-мажорних обставин в даному випадку також відсутні.

Не погодившись з рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просить рішення господарського суду міста Києва від 11.08.2015р. у справі № 910/14673/15 скасувати, прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник посилається на те, що оскаржуване рішення винесено за неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства „БРВ Київ" у справі № 910/14673/15 передано на розгляд колегії суддів у складі: Головуючого судді Отрюха Б.В, суддів Михальської Ю.Б. та Тищенко А.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 07.09.2015 прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено до розгляду на 24.09.2015.

21.09.2015 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від представника позивача надійшло клопотання про перенесення розгляду справи у зв'язку з відрядженням представника в м. Львів, яке колегія суддів оглянула та долучила до матеріалів справи.

В судове засідання, призначене на 24.09.2015, представник позивача не з'явився. Представник відповідача в судовому засіданні надав пояснення по справі та заперечував проти задоволення клопотання представника позивача про перенесення розгляду справи .

Відповідно до вимог статті 28 Господарського процесуального кодексу України справи юридичних осіб в господарському суді ведуть їх органи, що діють у межах повноважень, наданих їм законодавством та установчими документами, через свого представника. Керівники підприємств та організацій, інші особи, повноваження яких визначені законодавством або установчими документами, подають господарському суду документи, що посвідчують їх посадове становище. Представниками юридичних осіб можуть бути також інші особи, повноваження яких підтверджується довіреністю від імені підприємства, організації.

У разі неможливості прийняти участь у судовому засіданні одного представника, позивач мав можливість вжити інші заходи щодо забезпечення свого правового захисту в судовому засіданні, а саме: направити в судове засідання іншого представника.

Крім того, відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Однак, це є правом суду, а не обов'язком.

Згідно з частиною третьою статті 22 Господарського процесуального кодексу України сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Враховуючи вищевикладене, в задоволенні клопотання представника позивача про перенесення розгляду справи колегія суддів відмовила та здійснила перевірку рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представника позивача.

Відмовляючи в задоволенні цього клопотання, колегія враховує специфіку зазначеного спору, достатність і повноту документів що дає підставу прийняти по суті постанову в даному судовому засіданні.

Відповідно до ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Згідно зі ст. 99 ГПК України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Розглянувши матеріали апеляційної скарги, дослідивши наявні у справі докази, заслухавши пояснення представника відповідача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно договору користування земельною ділянкою №10/3714 від 27.02.2012 в редакції Договору про внесення змін і доповнень від 30.01.2014р. Приватне акціонерне товариство ,,БРВ Київ" (позивач) є користувачем земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: вул. Петровського, 272 ,,к" в Петровському районі м. Донецька (цех з виробництва меблів).

09.02.2015р. позивач звернувся до Торгово-промислової палати України із заявою про засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) для суб'єктів господарювання за податковими зобов'язаннями для подання заяви про повернення надміру сплачених грошових зобов'язань.

В пункті 6 вказаної заяви ,,Найменування, розмір та терміни настання невиконаного податкового зобов'язання у зв'язку з настанням форс-мажорних обставин" позивачем зазначено: ,,орендна плата за землю за період проведення антитерористичної операції з 14.04.2014; розмір: 189 600,47 грн.; термін: 14.04.2014 - 31.12.2014".

Листом № 768/05-5.4 від 18.02.2015р. Торгово-промисловою палатою України було відмовлено у задоволенні вказаної заяви з посиланням на ст. 6 Закону України ,,Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" та зазначено, що в силу даного закону не вимагається додаткове отримання сертифіката про засвідчення форс - мажорних обставин.

26.02.2015р. позивачем було подано до відповідача скаргу на відмову у видачі сертифікату про засвідчення форс-мажорних обставин.

Листом №1717/05-5.4 від 10.03.2015р. Торгово-промисловою палатою України у задоволенні скарги позивача відмовлено. У наведеному листі відповідач стверджував про правомірність відмови у видачі сертифікату, оскільки вказані позивачем обставини свідчать про відсутність необхідності засвідчення форс-мажорних обставин, так як звільнення від сплати платежів за Договором оренди землі прямо передбачено законодавчими нормами.

Не погоджуючись із доводами відповідача, позивач звернувся до відповідача зі скаргою на вказані вище відмови у видачі сертифікатів про засвідчення форс-мажорних обставин, в задоволенні якої відповідачем було відмовлено листом від 31.03.2015 №2429/05-5.4.

16.04.2015р. позивач звернувся до відповідача із заявою про засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) для суб'єктів господарювання за договірними зобов'язаннями.

У п. 5 ,,Найменування, обсяг та терміни настання невиконаних зобов'язань за договором/контрактом, угодою у зв'язку з настанням форс-мажорної обставини/обставин" позивачем було визначено: ,,Несплата податкових зобов'язань по податку на землю починаючи з 01.01.2015".

Листом №1783/05.0-5.4 від 23.04.2015р. Торгово-промисловою палатою України у задоволенні вказаного звернення позивача було також відмовлено.

Позивач звернувся до суду, мотивуючи позовні вимоги тим, що відповідач безпідставно відмовив у видачі сертифікату про засвідчення форс-мажорних обставин за вказаними заявами, а тому просить зобов'язати відповідача видати позивачеві сертифікат в судовому порядку.

Колегія суддів, враховуючи встановлені у даній справі обставини та наявні докази вважає вірним висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог з огляду на таке.

Відповідно до ч. 3 ст. 14 Закону України ,,Про торгово-промислові палати в Україні" Торгово-промислова палата України засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а також торговельні та портові звичаї, прийняті в Україні, за зверненнями суб'єктів господарської діяльності та фізичних осіб.

Статтею 14-1 Закону України ,,Про торгово-промислові палати в Україні" визначено, що Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб'єкта господарської діяльності за собівартістю.

Порядок засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) встановлено Регламентом (нова редакція) засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженим Рішенням Президії ТПП України від 18.12.2014 № 44(5) (далі - Регламент).

Згідно з п. 6.3 Регламенту заява на засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) подається за підписом керівника підприємства, організації або, за його дорученням, довіреною особою. В заяві вказуються наявність за договором, контрактом, угодою та/або законом, нормативним актом встановлених зобов'язань, передбачений ними термін, обсяги і умови їх виконання, форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), початок їх виникнення і термін дії, які, на думку зацікавленої сторони, унеможливили виконання цих зобов'язань. Окремо, у випадку наявності, в заяві вказуються договором (контрактом) або нормативним актом передбачені обставини, що звільняють сторони від відповідальності, перераховані події, які сторони погодилися вважати (або нормативний акт встановлює) форс-мажорними, орган країни, що засвідчує/підтверджує факт настання обставин форс-мажору; термін повідомлення сторони про їх настання, які саме зобов'язання за договором (контрактом) не можуть бути виконані внаслідок настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), з посиланням та наданням доказів таких обставин.

За визначенням, наведеним в п. 3.3 Регламенту, сертифікат (в певних договорах, законодавчих і нормативних актах згадується також як висновок, довідка, підтвердження) про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) - документ встановленої ТПП України форми, який засвідчує настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), виданий ТПП України або регіональною торгово-промисловою палатою згідно з чинним законодавством, умовами договору (контракту, угоди тощо) та цим Регламентом.

Відповідно до ч. 2 ст. 14-1 Закону України ,,Про торгово-промислові палати в Україні" форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об'єктивно унеможливлюють виконання зобов'язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов'язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Підпунктом 3.3.1 п. 3.1 Регламенту визначено, що форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) (Force Majeure) - це надзвичайні та невідворотні обставини, які об'єктивно впливають на виконання зобов'язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов'язків за законодавчими і іншими нормативними актами, дію яких неможливо було передбачити та дія яких унеможливлює їх виконання протягом певного періоду часу.

Згідно з п. 6.2 Регламенту форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються за заявою зацікавленої особи по кожному окремому договору, контракту, угоді тощо, а також по податкових та інших зобов'язаннях/обов'язках, виконання яких настало згідно з законодавчим чи іншим нормативним актом або може настати найближчим часом і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин.

За вимогами п. 6.4 Регламенту до заяви про на засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) мають додаватись, зокрема, дані заявника про невиконані зобов'язання за договором, контрактом, угодою тощо або відповідно до акта органів державної влади, які неможливо виконати через настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

У відповідності до положень ст. 6 Закону України ,,Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" під час проведення антитерористичної операції звільнено суб'єктів господарювання, які здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності.

Як вбачається з матеріалів справи, заяви від 09.02.2015р., від 16.04.2015р. подавались позивачем до Торгово-промислової палати України з метою отримання сертифікату про форс-мажорні обставини щодо неможливості виконання податкових зобов'язань по податку на землю за користування земельною ділянкою, розташованою за адресою: вул. Петровського, 272 ,,к" в Петровському районі м. Донецька (користувачем якої позивач є на підставі вищевказаного договору).

Однак, від сплати за користування відповідною земельною ділянкою позивач звільнений в силу закону (ст. 6 Закону України ,,Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", яка є нормою прямої дії та не передбачає отримання сертифікату про засвідчення форс - мажорних оставин), що означає відсутність зобов'язання позивача сплачувати такі платежі.

Таким чином, сертифікат Торгово-промислової палати України засвідчує існування форс-мажорних обставин, якими в розумінні ст.ст. 14-1 Закону України ,,Про торгово-промислові палати в Україні", п.п. 3.1, 6.2, 6.4 Регламенту є обставини, що унеможливлюють виконання певного зобов'язання, а в силу ст. 6 Закону України ,,Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" у позивача зобов'язання зі сплати за користування земельною ділянкою як таке відсутнє, підстави для видачі сертифікату про засвідчення форс-мажорних обставин в даному випадку також відсутні, тому позовні вимоги задоволенню не підлягають, про що вірно вказав суд першої інстанції.

За змістом ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з приписами ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема визнання права.

Відповідно до частини 1 статті 1 Господарського процесуального кодексу підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (в тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Зазначене право на звернення до суду може бути реалізоване у визначеному процесуальним законом порядку, оскільки воно зумовлене дотриманням процесуальної форми, передбаченої для цього чинним законодавством, а також встановленими ним передумовами для звернення до суду.

Позивач звернувся до суду з позовом про зобов'язання відповідача вчинити дії, в якому просить суд визнати порушеним право позивача на отримання сертифікату про засвідчення форс-мажорних обставин та зобов'язати відповідача видати позивачеві сертифікат про засвідчення форс-мажорних обставин згідно договору користування земельною ділянкою №10/3714 від 27.02.2012 із змінами та доповненнями.

Відповідно до ст. 1 Закону України ,,Про торгово-промислові палати в Україні" торгово-промислова палата є недержавною неприбутковою самоврядною організацією, яка об'єднує юридичних осіб, які створені і діють відповідно до законодавства України, та громадян України, зареєстрованих як підприємці, та їх об'єднання.

Детально порядок видачі сертифікатів визначено Регламентом засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого рішенням Президії ТПП України від 15.07.2014р. № 40 (3), та новою редакцією Регламенту, затвердженій рішенням Президії ТПП України від 18.12.2014 р. (5).

Пунктом п. 7 Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) в редакції рішення Президії ТПП України від 15.07.2014р. № 40 (3) було передбачено порядок оскарження виданих сертифікатів про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), оскарження відмови у їх видачі.

Висновок ТПП не є актом державного органу, такий висновок лише одним із видів доказів, який не має наперед визначеної сили.

Просячи суд зобов'язати ТПП видати сертифікат про засвідчення форс-мажорних обставин згідно договору користування земельною ділянкою № 10/3714 від 27.02.2012, із змінами та доповненнями, позивач вимагає від суду фактично підмінити зазначений орган, що є неприпустимим, оскільки вирішення цього питання не відноситься до компетенції суду.

Відповідно до ч. 1 статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, як встановлено статтею 34 ГПК України. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доводи апеляційної скарги колегією суддів відхиляються як необґрунтовані, оскільки вони спростовуються викладеним вище.

Виходячи з наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що підстави для скасування або зміни рішення господарського суду міста Києва від 11.08.2015р. у справі № 910/14673/15, які передбачені ст. 104 ГПК України, відсутні. Рішення є законним, обґрунтованим та відповідає обставинам справи, тому його слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Судові витрати за подання апеляційної скарги відповідно до ст. 49 ГПК України покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 33, 34, 43, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства ,,БРВ Київ" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 11.08.2015р. у справі № 910/14673/15 залишити без змін.

Матеріали справи № 910/14673/15 повернути Господарському суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя Б.В. Отрюх

Судді Ю.Б. Михальська

А.І. Тищенко