КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" вересня 2015 р. справа№ 910/184/15-г

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Буравльова С.І.

суддів: Шапрана В.В.

Андрієнка В.В.

при секретарі: Ковальчуку Р.Ю.

за участю

представників: позивача - Острова В.В.;

відповідача - ОСОБА_3

розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

на рішення Господарського суду м. Києва від 23.02.2015 р.

у справі № 910/184/15-г (суддя - Плотницька Н.Б.)

за позовом Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

про стягнення 91962,02 грн

ВСТАНОВИВ:

У січні 2015 року Комунальне підприємство по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва (далі - позивач) звернулося з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (далі - відповідач) про стягнення заборгованості за надані комунальні послуги за період з 01.11.2011 р. по 30.11.2014 р., а саме: 77244,40 грн - основного боргу, 4021,85 грн - 3% річних та 15695,77 грн - інфляційних втрат.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 12.01.2015 р. порушено провадження у справі № 910/184/15-г.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 23.02.2015 р. у справі № 910/184/15-г позовні вимоги Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 задоволено повністю.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуване рішення суду скасувати повністю та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення порушено норми матеріального права.

Так, в апеляційній скарзі скаржник звертає увагу колегії суддів на те, що у зв`язку із припиненням дії договору про надання послуг № 183/407 від 01.01.2005 р. відповідачу обумовлені ним послуги не надавалися, а відтак і відсутні будь-які правові підстави для стягнення заборгованості.

Крім того, відповідач додатково зазначає, що підтвердженням відсутності факту надання йому комунальних послуг є акт обстеження житлового будинку представниками ЖРЕО-412 № б/н від 10.02.2015 р.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 13.07.2015 р. порушено апеляційне провадження у справі № 910/184/15-г та призначено її до розгляду на 10.09.2015 р.

В поданому до суду відзиві позивач просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу відповідача - без задоволення.

Ухвалою від 10.09.2015 р. продовжено строк розгляду справи на п`ятнадцять днів, а в судовому засіданні оголошено перерву до 22.09.2015 р.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів даної справи, 01.01.2005 р. між Комунальним підприємством по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва та відповідачем, як споживачем, укладено договір про надання послуг № 183/407, предметом якого є транспортування позивачем відповідачу комунальних послуг по внутрішньобудинкових мережах нежилого приміщення площею 270,6 кв м за адресою: АДРЕСА_1, що є власністю ОСОБА_3, виставляння позивачем до оплати платіжних документів, приймання на власний розрахунковий рахунок коштів від відповідача та перерахування їх виробникам і постачальникам комунальних послуг (п.1.1 договору).

Пунктом 1.2 вказаного договору також встановлено, що споживач зобов`язується прийняти комунальні послуги та своєчасно їх оплатити.

Згідно з п. п. 5.5-5.7 договору строк дії останнього встановлено з 01.01.2005 р. по 01.01.2010 р., однак, після закінчення його дії він може бути продовжений на той же термін і на тих же умовах, якщо за місяць до закінчення жодна із сторін не повідомить іншу про його припинення або зміну умов. Одностороння відмова від договору не допускається.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що постановою Київського апеляційного господарського суду від 18.01.2012 р. у справі № 1/237 за позовом Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва до Приватного підприємця ОСОБА_3 про стягнення заборгованості встановлено факт припинення дії договору про надання послуг № 183/407 з 01.01.2010 р.

Одним з доводів апеляційної скарги відповідача є те, що у зв`язку з припиненням дії вищевказаного договору про надання послуг такі послуги ОСОБА_3 не надавалися, а відтак і відсутні будь-які правові підстави для стягнення заборгованості за їх споживання.

Разом з тим, вказані доводи не можуть вважатися підставою для скасування рішення суду першої інстанції з огляду на наступні обставини.

Згідно зі ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Дійсно, у господарській справі № 1/237 судом встановлено факт припинення дії договору № 183/407 від 01.01.2005 р., укладеного між позивачем та відповідачем, з 01.01.2010 р. Вказана обставина сторонами даного спору не заперечується. Разом з тим, припинення вищевказаного договору ніяким чином не свідчить про припинення правовідносин сторін по наданню та споживанню комунальних послуг, передбачених ним, з огляду на вищевикладене.

Згідно зі ст. 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", який є спеціальним для правовідносин сторін, що склалися між ними, залежно від функціонального призначення житлово-комунальними послугами є, зокрема, комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо).

Відповідно до ст. 19 вказаного законодавчого акту відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору про надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 цього закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити отримані ними житлово-комунальні послуги. Відсутність письмового договору щодо надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від встановленого законом обов'язку оплати послуг у повному обсязі, якщо він фактично користується ними зі згоди постачальника послуг.

За таких обставин зобов'язання відповідача оплатити послуги з централізованого опалення виникає на підставі закону з узгоджених дій постачальника і споживача послуг.

Відповідно до ст. 218 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом.

До того ж, згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 25.11.2014 р. у справі № 3-184гс14, недійсність договору з централізованого опалення у зв'язку з недодержанням юридичними особами письмової форми законом не встановлена, а тому існуючі між сторонами зобов'язання є дійсними і їх виконання повинне здійснюватися у відповідності до норм цивільного законодавства.

Апеляційний суд звертає увагу скаржника на те, що відповідно до ст. 111-28 ГПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішеннями Верховного Суду України.

Таким чином, не зважаючи на відсутність письмової угоди сторін стосовно надання комунальних послуг, зобов`язання споживача стосовно оплати таких послуг за їх фактичне споживання виникають із закону та суті самих правовідносин.

Відповідач звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що підтвердженням відсутності факту надання йому комунальних послуг позивачем є акт обстеження житлового будинку представниками ЖРЕО-412 № б/н від 10.02.2015 р.

У вказаному акті, зокрема, зазначено, що при обстежені належного відповідачу нежитлового приміщення виявлено відсутність підключення до централізованого опалення та відсутність гарячого водопостачання. Проект на відключення не надавався.

З приводу вказаних у акті обстеження нежитлового приміщення обставин, апеляційний суд зазначає наступне.

Статтею 24 Закону України "Про теплопостачання" передбачено, що основними обов'язками споживача теплової енергії є своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії, додержання вимог договору та нормативно-правових актів та забезпечення безпечної експлуатації систем теплоспоживання.

При цьому, Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005 р., передбачено, що споживачам послуг надано право відмовитись від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється (п. п. 24-25 вказаних правил).

Порядок відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання затверджений наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України № 4 від 22.11.2005 р.

Згідно з п. п. 2.5 та 2.6 вказаного порядку відключення приміщень від внутрішньобудинкових мереж централізованого опалення та постачання гарячої води виконується монтажною організацією, яка реалізує проект, за участю представника власника житлового будинку або уповноваженої ним особи, представника виконавця послуг з ЦО і ГВП та власника, наймача (орендаря) квартири (нежитлового приміщення) або уповноваженої ними особи. Роботи з відключення будинку від мереж ЦО і ГВП виконуються у міжопалювальний період. По закінченні робіт складається акт про відключення будинку від мереж ЦО і ГВП.

Разом з тим, ОСОБА_3 не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження факту відключення належного йому на праві власності приміщення від централізованого опалення у встановленому законодавством порядку. Наданий відповідачем акт обстеження нежитлового приміщення № б/н від 10.02.2015 р. не приймається судом в якості належного доказу вказаних обставин, оскільки єдиним доказом відключення у встановленому порядку відповідача від централізованого опалення та постачання гарячої води може бути лише акт про відключення будинку від мереж ЦО і ГВП. Також, слід зазначити, що акт обстеження приміщення, на який посилається апелянт, складено 10.02.2015р., тоді як позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за послуги, що надавались у період з 01.11.2011 р. по 30.11.2014 р.

Таким чином, судом першої інстанції зроблено обгрунтований висновок про наявність правових підстав для стягнення з відповідача заборгованості за спожиту теплову енергію в сумі 77244,40 грн за період з 01.11.2011 р. по 30.11.2014 р.

Також, за прострочення оплати вказаних послуг позивачем заявлено до стягнення 4021,85 грн 3% річних та 15695,77 грн інфляційних втрат.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, оскільки відповідачем не було оплачено послуги за спожиту теплову енергію за період з 01.11.2011 р. по 30.11.2014 р., у відповідача перед позивачем виникла заборгованість у розмірі 77244,40 грн, зі сплати якої Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 допущено прострочення, що згідно вимог чинного законодавства України є підставою для стягнення 3% річних та інфляційних втрат.

Пунктом 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення встановлено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк.

Згідно розрахунків, наданих до матеріалів справи, позивачем нараховано відповідачу 3% річних у розмірі 4021,85 грн та інфляційні втрати у розмірі 15695,77 грн за період з 01.11.2011 р. по 30.11.2014 р. Вказані розрахунки перевірені судом апеляційної інстанції, відповідають обставинам справи та нормам законодавства.

До теперішнього часу відповідач так і не надав суду доказів сплати заборгованості, яка утворилася за ним внаслідок порушення строків та обсягів оплати спожитих комунальних послуг.

З огляду на викладене, Господарський суд м. Києва дійшов правильного висновку, що позовні вимоги Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва про стягнення заборгованості за надані комунальні послуги за період з 01.11.2011 р. по 30.11.2014 р. а саме: 77244,40 грн - основного боргу, 4021,85 грн - 3% річних та 15695,77 грн - інфляційних втрат, підлягають задоволенню у повному обсязі.

Отже, судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення про задоволення позовних вимог було правильно застосовано норми законодавства та достовірно досліджено наявні обставини справи у їх сукупності.

Відповідно до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Колегія суддів також враховує, що відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, обов'язок доказування законодавчо покладено на сторони.

Позивачем належними та допустимими доказами доведено факт існування заборгованості відповідача, що в свою чергу останнім не спростовано.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для зміни чи скасування рішення Господарського суду м. Києва від 23.02.2015 р.

У зв'язку з відмовою у задоволенні апеляційної скарги та відповідно до ст. 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 49, 99, 101 - 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 залишити без задоволення, рішення Господарського суду м. Києва від 23.02.2015 р. у справі № 910/184/15-г - без змін.

2. Матеріали справи № 910/184/15-г повернути до Господарського суду м. Києва.

3. Копію постанови надіслати сторонам.

Головуючий суддя С.І. Буравльов

Судді В.В. Шапран

В.В. Андрієнко