ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" вересня 2015 р. Справа № 911/3081/15

Господарський суд Київської області у складі судді Яреми В.А., розглянувши матеріали справи

за позовом заступника військового прокурора Центрального регіону України в інтересах держави в особі Міністерства оборони України в особі Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України, м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю Київський гуртовий ринок, м. Сквира

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_1 акціонерного товариства Державний експортно-імпортний банк України, м. Київ

про витребування земельної ділянки

за участю представників:

від прокуратури: ОСОБА_2 (посвідчення №032441 від 11.03.2015)

від позивача: ОСОБА_3 (довіреність №303/25-4106 від 24.11.2014)

від відповідача: не прибув

від третьої особи: ОСОБА_4 (довіреність №010-01/2343 від 11.04.2014)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

14.07.2015 Заступник військового прокурора Центрального регіону України (далі -прокурор) в інтересах держави в особі Міністерства оборони України в особі Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України (далі ККЕУ МОУ/позивач) звернувся до господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Київський гуртовий ринок (далі ТОВ «Київський гуртовий ринок»/відповідач) про, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, витребування у ТОВ Київський гуртовий ринок земельної ділянки загальною площею 9,6043 га, із кадастровим номером :03:002:0117, яка розташована в адміністративних межах Сошниківської сільської ради Бориспільського району Київської бласті та передання її на користь держави, уповноваженим органом управління якого є Міністерство оборони України, в безстрокове та безоплатне користування для державних потреб Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України.

Відповідач не скористався правом, наданим ст. 59 Господарського процесуального кодексу України, та відзив на позовну заяву не надав.

Ухвалою господарського суду Київської області від 20.07.2015 порушено провадження у справі №911/3081/15 та призначено розгляд справи на 18.08.2015.

Водночас, разом із позовною заявою прокурором заявлено про вжиття заходів до забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку ТОВ Київський гуртовий ринок земельної ділянки загальною площею 9,6043 га, із кадастровим номером :03:002:0117.

Відповідно до ст. 66 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд за заявою сторони, прокурора чи його заступника, який подав позов, або з своєї ініціативи має право вжити передбачених статтею 67 цього Кодексу заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Пунктом 3 постанови пленуму Вищого господарського суду України №16 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову» передбачено, що умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо).

Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Як слідує зі змісту заявленої прокурором заяви про вжиття заходів до забезпечення позову, остання обгрунтвана протиправністю вибуття спірної земельної дялянки із державної власності, а також посиланнями про можливе ухилення відповідача від повернення такої земельної ділянки, вчинення відповідачем дій щодо її відчуження, і як наслідок неможливість виконання рішення суду.

Однак, суду не надано доказів, які підтверджували б наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування заявленого прокурором заходу до забезпечення позову у даній справі, у той час як посилання позивача на ухилення відповідача від повернення спірної земельної ділянки у державну власність, а відтак потенційну можливість ускладнення виконання судового рішення, не є достатньо обґрунтованими, а тому суд, у відповідності до ст. 66 ГПК України, дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви прокурора про вжиття заходів до забезпечення позову з огляду на її необґрунтованість.

Ухвалою господарського суду Київської області від 18.08.2015 розгляд означеної справи відкладено на 01.09.2015.

Ухвалою господарського суду Київської області від 01.09.2015 відкладено розгляд означеної справи на 15.09.2015, а також залучено до участі у справі №911/3081/15 у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_5 акціонерне товариства Державний експортно-імпортний банк України.

Ухвалою господарського суду Київської області від 15.09.2015 розгляд справи відкладено на 22.09.2015.

У судові засідання 18.08.2015, 01.09.2015, 15.09.2015 та 22.09.2015 представник відповідача не прибув, про причини неприбуття суд не повідомив, письмових пояснень та/або заперечень проти позову не надав, хоча про час, місце розгляду даної справи та вимоги суду ТОВ Київський гуртовий ринок був повідомлений належним чином, що підтверджується наявним в матріалах справи повідомленням про вручення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, оцінивши їх в сукупності та заслухавши пояснення прокурора, представників позивача та третьої особи, суд

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до Державного акту на право користування землею 1979 року серії Б №025629 за Київською квартирно-експлуатаційною частиною району, на базі, зокрема, якої було створено Київське квартирно-експлуатаційне управління Міністерства Оборони України, в безстрокове та безоплатне користування для державних потреб закріплено земельну ділянку площею 16 132,7 га, розташовану у Київській обл., Бориспілському районі, Сошниківської сільської ради. Державний акт зареєстровано в книзі записів державних актів на право користування землею за №35.

Поряд з тим, 13.12.2009 між Товариством з обмеженою відповідальністю Союз Інтергруп та Товариством з обмеженою відповідальністю Помислово-торгівельна група Самшит було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки кадастровий номер :03:002:0117, площею 9, 6043 га, яка розташована у Київській області, Бориспільському районі, Сошниківської сільської ради.

Відповідно до п. 2 договору, земельна ділянка належить ТОВ Союз Інтергруп на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №262991, виданого Управлінням земельних ресурсів у Бориспільському районі на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 20.01.2009 №181.

В подальшому, 22.12.2009 між Товариством з обмеженою відповідальністю Промислово-торгівельна група Самшит та Товариством з обмеженою відповідальністю Київський гуртовий ринок було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, відповідно до якого ТОВ Промислово-торгівельна група Самшит зобовязалось передати у власність ТОВ Київський гуртовий ринок, а останнє зобовязалося прийняти у власність та оплатити земельну ділянку, площею 9, 6043 га, за кадастровим номером :03:002:0117, що розташована на території Сошниківської сільської ради, Бориспільського району, Київської області.

На підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 22.12.2009 Управлінням земельних ресурсів у Бориспільському районі було видано державний акт на право власності ТОВ Київський гуртовий ринок серії ЯЗ №204955 від 25.12.2009 на земельну ділянку загальною площею 9, 6043 га із кадастровим номером :03:002:0117, яка розташована на території Сошниківської сільської ради, Бориспільського району, Київської області.

Рішенням господарського суду Київської області від 30.01.2015 у справі №911/4926/14, зокрема, визнано недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки загальною площею 9, 6043 га із кадастровим номером :03:002:0117, розташованої на території Сошниківської сільської ради Бориспільського району Київської області, укладений 13.12.2009 Товариством з обмеженою відповідальністю Союз Інтергруп та Товариством з обмеженою відповідальністю Промислово-торгівельна група Самшит.

З огляду вищезазначеного, а також беручи до уваги визнання недійсним правочину, за яким було відчужено спірну у даній справі земельну ділянку, що входить до складу земель, наданих у постійне користування Київському КЕУ Міністерства оборони України відповідно до Державного акту на право користування землею 1979 року серії Б №025629, прокурор просить суд, зокрема, витребувати у ТОВ Київський гуртовий ринок земельну ділянку загальною площею 9, 6043 га із кадастровим номером :03:002:0117, позаяк означена земельна ділянка вибула із користування позивача не з його волі, оскільки була відчужена ТОВ Союз Інтергруп, яке не мало права на таке відчуження.

Відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами

Оскільки відповідачем не надано суду ані відзиву на позовну заяву, ані будь-яких інших доказів, що впливають на вирішення даного спору по суті, суд у відповідності до ст. 75 ГПК України, здійснював розгляд даної справи за наявними у ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи та подані докази, заслухавши пояснення прокурора, представника позивачів та третьої особи, суд встановив, що заявлена позовна вимога підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Приписами статей 330, 387, 388 ЦК України унормовано, що якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

За змістом ч. 1 ст. 388 ЦК України передбачено необхідність встановлення обставин вибуття майна із володіння власника, який вважає своє право власності порушеним та вимагає повернення майна, а не особи, яка в подальшому здійснила продаж цього майна відповідачу.

Виходячи з системного аналізу наведеної норми, витребування власником свого майна з чужого незаконного володіння здійснюється шляхом подання до суду віндикаційного позову. Позивачем у віндикаційному позові може бути власник майна, відповідачем особа, яка незаконно володіє майном, тобто заволоділа ним без достатньої правової підстави.

Предметом віндикаційного позову є вимога неволодіючого майном власника до незаконно володіючого цим майном не власника про повернення індивідуально-визначеного майна з чужого незаконного володіння. Предметом доказування у справах за такими позовами є обставини, які підтверджують правомірність вимог позивача про повернення йому майна з чужого незаконного володіння, як то факти, що підтверджують право власності на витребуване майно, вибуття його з володіння позивача, перебування його в натурі у відповідача тощо. Власник вправі витребувати своє майно від особи у якої воно фактично знаходиться у незаконному володінні.

Вказаний спосіб захисту орієнтований на захист безпосередньо права власності і не пов'язаний з будь-якими конкретними зобов'язаннями між власником і порушником.

Зазначені у позовній заяві підстави повинні підтверджувати право власності позивача на витребуване майно, факт вибуття його з володіння, наявність спірного майна у незаконному володінні відповідача на час звернення з позовом до суду.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21.11.2012 у справі №6-13цс12.

Статтею 65 Земельного кодексу України визначено, що землями промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення визнаються земельні ділянки, надані в установленому порядку підприємствам, установам та організаціям для здійснення відповідної діяльності. Порядок використання земель промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення встановлюється законом.

За змістом статті 1 Закону України "Про використання земель оборони" та статті 77 Земельного кодексу України, землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства України.

Відповідно до частини 2 статті 14 Закону України "Про Збройні Сили України" земля, води, інші природні ресурси, а також майно, закріплені за військовими частинами, військовими навчальними закладами, установами та організаціями Збройних Сил України, є державною власністю, належить їм на праві оперативного управління.

За приписами Законів України "Про оборону України" та "Про правовий режим майна у Збройних Силах України" Міністерство оборони України є уповноваженим державою органом управління військовим майном.

Пунктами 42, 45 та 50 Положення про порядок надання в користування земель (земельних ділянок) для потреб Збройних Сил України та основні правила користування наданими землями, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 22.12.1997 №483, передбачено, що землі, які виділені в користування Міністерству оборони України, забороняється займати для будівництва індивідуальних і кооперативних житлових будинків, гаражів, інших господарських будівель, а також під дачі та садово-городні ділянки. Передача земель місцевим органам влади проводиться за згодою Міністра оборони України або за його дорученням начальником розквартирування військ та капітального будівництва - начальником Головного управління розквартирування військ та капітального будівництва Збройних Сил України. Оформлення передачі земель місцевим органам влади здійснюють землекористувачі спільно з квартирно-експлуатаційною частиною, відділенням морської інженерної служби Військово-Морських Сил України, на обліку яких знаходяться земельні ділянки в порядку, встановленому Земельним кодексом України.

З огляду вищезазначеного, враховуючи надання у постійне користування спірної земельної ділянки Київському КЕУ Міністерства оборони України відповідно до Державного акту на право користування землею 1979 року серії Б №025629, суд дійшов висновку про підставність заявленої прокурором позовної вимоги з огляду на порушення суб'єктивних прав Київського КЕУ та Міністерства оборони України, як постійних користувачів землями державної власності.

Обгрунтовуючи заявлену позовну вимогу, прокурор та позивачі посилаються на те, що спірна у даній справі земельна ділянка загальною площею 9, 6043 із кадастровим номером :03:002:0117, розташована в межах наданої Київському квартирно-експлуатаційному управлінню у безстрокове користування для державних потреб згідно Державного акту на право користування землею 1979 року серії Б №25629 земельної ділянки площею 16 132, 7 га, належить до земель оборони, однак станом на час розгляду означеної справи фактично перебуває у незаконному володінні та користуванні ТОВ Київський гуртовий ринок, про що свідчать наявні в матеріалах справи копія листа Управління держземагнетства у Бориспільскому районі Київської області та відомості з єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, згідно яких земельна ділянка загальною площею 9, 6043 із кадастровим номером :03:002:0117 обліковується за відповідачем, як власником, та обтяжена останнім за іпотечним договором №151410Z21 від 27.01.2010.

Водночас, позивачами повідомлено про відсутність будь-яких рішень з боку Міністерства оборони України щодо відмови від права користування, зміни цільового призначення, а також надання згоди на передачу органам місцевої влади земельної ділянки площею 16 132, 7 га, в межах якої перебуває спірна земельна ділянка площею 9, 6043 із кадастровим номером :03:002:0117.

Відповідно до ст. ст. 33, 34, 35 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як н підставу своїх вимог і заперечень.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Так, рішенням господарського суду Київської області від 30.01.2015 у справі №911/4926/14, що набрало законної сили та яким визнано недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки загальною площею 9, 6043 га із кадастровим номером :03:002:0117, укладений 13.12.2009 між ТОВ Союз Інтергруп та ТОВ Промислово-торгівельна група Самшит, встановлено відсутність у ТОВ Союз Інтергруп права здійснювати відчуження такої земельної ділянки, оскільки означене товариство не було власником спірної земельної ділянки, у той час як правовстановлюючі документи на земельну ділянку, на які посилалось ТОВ Союз Інтергруп, а саме державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №262991 та договір купівлі-продажу земельної ділянки від 20.01.2009 №181 були підроблені.

Таким чином, встановлені рішенням господарського суду Київської області від 30.01.2015 у справі №911/4926/14 обставини щодо недійсності договору купівлі-продажу спірної земельної ділянки від 13.12.2009, що в силу приписів ст. 35 Господарського процесуального кодексу України є преюдиційними та не потребують доказування, свідчать про обґрунтованість посилань прокурора та позивачів щодо відсутності у ТОВ Союз Інтергруп права відчужувати належну ККЕУ на праві користування земельну ділянку іншим добросовісним набувачам, а відтак перебування означеної земельної ділянки у володінні та користуванні ТОВ Київський гуртовий ринок без встановленої на те правової підстави.

Положеннями Постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» розяснено, що норма частини першої статті 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину.

У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України.

За таких обставин, оскільки судом встановлено відсутність у ТОВ Союз Інтергруп права на відчуження земельної ділянки площею 9, 6043 із кадастровим номером :03:002:0117, беручи до уваги недійсність договору купівлі-продажу від 13.12.2009, за яким було відчужено спірну земельну ділянку ТОВ Промислово-торгівельна група Самшит, суд дійшов висновку, що подальше відчуження такого майна на користь відповідача було здійснено з порушенням вимог ст. ст. 319, 328 ЦК України, а тому, відповідно до вимог ст. ст. 387, 388 ЦК України, спірна земельна ділянка підлягає витребуванню від добросовісного набувача як така, що вибула з користування позивачів поза їх волею іншим шляхом, у той час як доказів наявності у діях позивачів, як постійних користувачів спірним майном, волі на передачу такого майна іншим особам суду не надано.

Беручи до уваги вищенаведене та приписи норм закону, виходячи з аналізу суб'єктного складу та правової кваліфікації відносин сторін, а також враховуючи те, що спірна земельна ділянка вибула з постійного користування, як органів оперативного управління державним майном, не з їхньої волі, а у звязку з незаконним відчуженням такого майна особою, що не мала права на таке відчуження, суд дійшов висновку, що вимога прокурора про витребування у відповідача земельної ділянки загальною площею 9,6043 га, із кадастровим номером :03:002:0117 та передачу її на користь держави в особі ККЕУ Міністерства оборни України з підстав ст. 388 ЦК України підлягає задоволенню з огляду на її обґрунтованість.

Витрати по сплаті судового збору, у відповідності до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються судом на відповідача.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 124 Конституції України, ст. ст. 33, 34, 35, 49, 59, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, ст. ст. 319, 328, 330, 387, 388 Цивільного кодексу України, 65 Земельного кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Витребувати у Товариства з обмеженою відповідальністю Київський гуртовий ринок (вул. К. Лібкнехта, 162, м. Сквира, Сквирський р-н, Київська обл., 08662, ідентифікаційний код 34010399) земельну ділянку загальною площею 9,6043 га, із кадастровим номером :03:002:0117, яка розташована в адміністративних межах Сошниківської сільської ради Бориспільського району Київської бласті та передати її на користь держави, уповноваженим органом управління якого є Міністерство оборони України, в безстрокове та безоплатне користування для державних потреб Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Київський гуртовий ринок (вул. К.Лібкнехта, 162, м. Сквира, Сквирський р-н, Київська обл., 08662, ідентифікаційний код 34010399) в доход Державного бюджету України 6 338 (шість тисяч триста тридцять вісім) грн 83 коп. судового збору.

4. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його належного оформлення та підписання, і може бути оскаржено в апеляційному порядку.

Повне рішення складено 28.09.2015

Суддя В.А. Ярема