ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" вересня 2015 р. Справа № 911/3683/15

Господарський суд Київської області у складі судді Зайця Д.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю «УкрОПт «Мастер-енерго», Київська область, м. Ірпінь, смт. Коцюбинське

про стягнення 20680,69 грн.

секретар судового засідання Шніт О.М.

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_1 (довіреність №24-93 від 18 квітня 2014 року);

від відповідача: не зявився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі - позивач) звернулось до господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «УкрОПт «Мастер-енерго» (далі - відповідач) про стягнення 20680,69 грн.

Заявлені позовні вимоги, а саме: стягнення з відповідача 6285,91 грн. пені, 963,91 грн. 3% річних та 13430,88 грн. інфляційних втрат обґрунтовані тим, що відповідач несвоєчасно сплатив грошові кошти за поставлений позивачем газ за договором купівлі-продажу природного газу за №1589/14-КП-17 від 28 січня 2014 року.

Провадження у справі порушено відповідно до ухвали господарського суду Київської області від 25 серпня 2015 року та призначено справу до розгляду на 23 вересня 2015 року.

21 вересня 2015 року через канцелярію суду представником відповідача було подано клопотання про здійснення фіксування судового процесу з допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Відповідно до ч. 7 ст. 811 Господарського процесуального кодексу України, на вимогу хоча б одного учасника судового процесу у суді першої чи апеляційної інстанції при розгляді справи по суті або за ініціативою суду здійснюється фіксування судового процесу з допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Судом задоволено зазначене клопотання, розгляд справи здійснювався фіксуванням судового процесу з допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Також, 21 вересня 2015 року представником відповідача через канцелярію суду подано клопотання про залишення позову без розгляду.

Клопотання обґрунтоване тим, що додана до позовної заяви копія довіреності представника позивача, який підписав позовну заяву не є належним чином завіреною.

Судом відмовлено в задоволенні зазначеного клопотання, оскільки, додана до позовної заяви довіреність на імя представника позивача засвідчена належним чином.

21 вересня 2015 року представником відповідача через канцелярію суду подано клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату у звязку з тим, що відповідач не може забезпечити явку свого представника у судове засідання.

Судом відмовлено в задоволенні зазначеного клопотання з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 28 ГПК України, справи юридичних осіб в господарському суді ведуть їх органи, що діють у межах повноважень, наданих їм законодавством та установчими документами, через свого представника. Керівники підприємств та організацій, інші особи, повноваження яких визначені законодавством або установчими документами, подають господарському суду документи, що посвідчують їх посадове становище. Представниками юридичних осіб можуть бути також інші особи, повноваження яких підтверджуються довіреністю від імені підприємства, організації. Довіреність видається за підписом керівника або іншої уповноваженої ним особи та посвідчується печаткою підприємства, організації (за наявності). Повноваження сторони або третьої особи від імені юридичної особи може здійснювати її відособлений підрозділ, якщо таке право йому надано установчими або іншими документами. Таким чином, представник відповідача, який без поважних причин не може бути присутній у судовому засіданні, не є єдиним можливим законним представником, за відсутності якого справу не може бути розглянуто.

23 вересня 2015 року відповідно до ч. 2 ст. 85 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно зясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (за договором продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «УкрОпт «Мастер-енерго» (за договором покупець) 28 січня 2014 року укладено договір купівлі-продажу природного газу за №1589/14-КП-17.

Відповідно до пункту 1.1 договору, продавець зобов'язується передати у власність покупцю у 2014 році природний газ, а покупець зобовязується прийняти та оплатити газ на умовах цього договору.

Згідно пункту 2.1 договору, продавець передає покупцеві у період з 1 січня 2014 року по 31 грудня 2014 року газ обсягом до 52 тис. куб.м.

Відповідно до пункту 6.1 договору, оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати планових обсягів газу протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа наступного за місяцем поставки газу.

Згідно пункту 7.2 договору, у разі невиконання покупцем умов пункту 6.1 договору, покупець зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Судом встановлено, що на виконання умов договору позивач передав, а відповідач прийняв природний газ, що підтверджується підписаними уповноваженими сторонами позивача та відповідача актами приймання передачі природного газу від 31 січня 2014 року (36067,06 грн.), від 28 лютого 2014 року (33952,29 грн.), від 31 березня 2014 року (22348,18 грн.), від 30 квітня 2014 року (3837,77 грн.), від 31 жовтня 2014 року (7443,56 грн.), від 30 листопада 2014 року (27845,73 грн.) та від 31 грудня 2014 року (36109,31 грн.), а всього, на загальну суму 166603,90 грн.

Відповідач взяті на себе зобовязання виконав, проте, допустив прострочення платежів, що підтверджується випискою по рахунку позивача, та, як вбачається з матеріалів справи, остаточно відповідач розрахувався з позивачем лише 23 березня 2015 року.

Судом оглянуто оригінали документів, залучених до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Згідно приписів статей 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 1 ст. 230 Господарського кодексу України передбачено, що штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобовязань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань» №543/965-ВР від 22.11.1996 року, платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, що передбачено ст. 3 зазначеного Закону.

Розмір пені, визначений позивачем, складає 6285,91 грн.

Дослідивши наданий позивачем розрахунок пені, судом встановлено, що останній включив у період прострочених днів дату оплати.

Як передбачено п. 1.9 Постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» №14 від 17 грудня 2013 року, день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період прострочення.

Отже, судом здійснено власний перерахунок пені, за яким, до стягнення з відповідача підлягає пеня у розмірі 6182,80 грн.

Таким чином, пеня, що підлягає стягненню з відповідача становить 6182,80 грн.: (за зобовязанням січня 2014 року з 15 лютого 2014 року по 22 червня 2014 року; за зобовязанням лютого 2014 року з 15 березня 2014 року по 22 червня 2014 року; за зобовязанням березня 2014 року з 15 квітня 2014 року по 23 червня 2014 року; за зобовязанням квітня 2014 року з 15 травня 2014 року по 23 червня 2014 року; за зобовязанням жовтня 2014 року з 15 листопада 2014 року по 21 грудня 2014 року; за зобовязанням листопада 2014 року з 15 грудня 2014 року по 13 січня 2014 року; за зобовязанням грудня 2014 року з 15 січня 2015 року по 15 березня 2015 року).

У відповідності до п. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Розмір 3% річних, визначений позивачем, складає 963,91 грн.

Однак, при здійсненні розрахунку 3% річних, позивачем також включено день оплати, що суперечить п. 1.9 Постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» №14 від 17 грудня 2013 року.

Як вже зазначалось, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 950,06 грн.

Однак, згідно розрахунку, зробленого судом, до стягнення з відповідача підлягають 3% річних у розмірі 950,06 грн.: (за зобовязанням січня 2014 року з 15 лютого 2014 року по 22 червня 2014 року; за зобовязанням лютого 2014 року з 15 березня 2014 року по 22 червня 2014 року; за зобовязанням березня 2014 року з 15 квітня 2014 року по 23 червня 2014 року; за зобовязанням квітня 2014 року з 15 травня 2014 року по 23 червня 2014 року; за зобовязанням жовтня 2014 року з 15 листопада 2014 року по 21 грудня 2014 року; за зобовязанням листопада 2014 року з 15 грудня 2014 року по 13 січня 2014 року; за зобовязанням грудня 2014 року з 15 січня 2015 року по 15 березня 2015 року).

Розмір інфляційних втрат, визначений позивачем, складає 13430,88 грн.

Однак, згідно розрахунку, зробленого судом, до стягнення з відповідача підлягають інфляційні втрати у розмірі 13413,83 грн.: (за зобовязанням січня 2014 року: лютий 2014 червень 2014; за зобовязанням лютого 2014 року: березень 2014 року червень 2014 року; за зобовязанням березня 2014 року: квітень 2014 року червень 2014 року; за зобовязанням квітня 2014 року: травень 2014 року червень 2014 року; за зобовязанням жовтня 2014 року: листопада 2014 року грудень 2014 року; за зобовязанням листопада 2014 року: грудень 2014 року; за зобовязанням грудня 2014 року: січень 2015 року березень 2015 року).

Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Судові витрати відповідно до ст.ст. 44, 49 ГПК України покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст.ст. 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «УкрОпт «Мастер-енерго» (08298, Київська область, м. Ірпінь, смт Коцюбинське, вул. Доківська, 14, код 33482826) на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, код 20077720) 6182 (шість тисяч сто вісімдесят дві) грн. 80 коп. пені, 950 (девятсот пятдесят) грн. 06 коп. 3% річних, 13413 (тринадцять тисяч чотириста тринадцять) грн. 83 коп. інфляційних втрат та 1815 (одна тисяча вісімсот пятнадцять) грн. 16 коп. судового збору.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 28 вересня 2015 року

Суддя Д.Г. Заєць