ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2015 року Справа № 908/53/15-г

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючогоПлюшка І.А.,
суддів :Самусенко С.С., Татькова В.І. (доповідача),
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Державної екологічної інспекції у Запорізькій області
на постановуХарківського апеляційного господарського суду від 03.06.2015 р.
та на рішеннягосподарського суду Запорізької області від 05.03.2015 р.
у справі№ 908/53/15-г господарського суду Запорізької області
за позовом Державної екологічної інспекції у Запорізькій області
доКомунальної установи "Веселівський психоневрологічний інтернат" Запорізької обласної ради (надалі - КУ "Веселівський психоневрологічний інтернат")
простягнення 353 806,04 грн.
за участю представників:
від позивача- не з'явилися
від відповідача- не з'явилися

В С Т А Н О В И В:

У січні 2015 року Державна екологічна інспекція в Запорізькій області звернулася до господарського суду Запорізької області з позовом до КУ "Веселівський психоневрологічний інтернат" та просила суд стягнути з останнього 353 806,04 грн. збитків, завданих державі внаслідок порушення природоохоронного законодавства.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 05.03.2014 р., (суддя Гончаренко С.А.) у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 03.06.2015 р. (головуючий суддя Слободін М.М., судді: Гончар Т.В., Гребенюк Н.В.) рішення господарського суду Запорізької області від 05.03.2015 р. залишено без змін.

Прийняті у даній справі рішення та постанова про відмову в задоволенні заявлених позовних вимог обґрунтовані тим, що відповідач правомірно здійснив забір підземних вод за відсутності дозволу, з огляду на встановлені вимоги норм чинного законодавства, які регулюють правовідносини між сторонами у даній справі.

Не погоджуючись з прийнятими рішенням та постановою, Державна екологічна інспекція в Запорізькій області звернулася до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати, прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог, мотивуючи скаргу порушенням і неправильним застосуванням господарськими судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 14.09.2015 р. прийнято до касаційного провадження касаційну скаргу Державної екологічної інспекції в Запорізькій області на постанову Харківського апеляційного господарського суду від 03.06.2015 р. та на рішення господарського суду Запорізької області від 05.03.2015 р. у справі № 908/53/15-г, розгляд скарги призначено у судовому засіданні на 29.09.2015 р.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що подана касаційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з такого.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, з 05.12.2012 р. по 07.12.2012 р. інспекторами Державної екологічної інспекції у Запорізькій області проводилась позапланова перевірка дотримання вимог водоохоронного законодавства КУ "Веселівський психоневрологічний інтернат".

За результатами перевірки було складено акт, в якому зазначено, що в період з 01.01.2012 р. по 07.12.2012 р. КУ "Веселівський психоневрологічний інтернат" здійснювала забір води з підземного водоносного горизонту (артезіанської свердловини № 1) без дозволу на спеціальне водокористування, що є порушенням вимог ст. 44, 49 Водного Кодексу України. Даною перевіркою було встановлено, що за вказаний період було забрано 8 126 м3 води, що підтверджується матеріалами справи та в цілому не заперечується сторонами.

Відповідно до Методики розрахунку розміру відшкодування збитків, заподіяних державі, внаслідок порушення законодавства про охорону і раціональне використання водних ресурсів за період з 01.01.2012 р. по 07.12.2012 р. розмір шкоди, заподіяної державі КУ "Веселівський психоневрологічний інтернат" внаслідок забору води із артезіанської свердловини № 1 без дозволу на спеціальне водокористування становить 353 806,04 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що у даному випадку відповідач мав право здійснювати забір води без дозволу в силу статті 23 Кодексу України про надра, оскільки об'єми водозабору не перевищували 300 куб. м на добу.

Колегія суддів касаційної інстанції визнає такі висновки судів попередніх інстанцій передчасними та суперечливими, з огляду на таке.

В силу приписів пункту 9 статті 44, статей 48, 49 Водного кодексу України спеціальне водокористування - це забір води з водних об'єктів із застосуванням споруд або технічних пристроїв, використання води та скидання забруднюючих речовин у водні об'єкти, включаючи забір води та скидання забруднюючих речовин із зворотними водами із застосуванням каналів. Спеціальне водокористування здійснюється юридичними та фізичними особами лише за наявності дозволу і насамперед для задоволення питних потреб населення, а також для господарсько-побутових, лікувальних, оздоровчих, сільськогосподарських, промислових, транспортних, енергетичних, рибогосподарських та інших державних і громадських потреб.

Порядок погодження та видачі дозволів на спеціальне водокористування затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 13.03.2002 р. № 321, у відповідності до пункту 2 якого дозволи на спеціальне водокористування надаються у разі використання води водних об'єктів загальнодержавного та місцевого значення.

Під час розгляду справи суди попередніх інстанцій в порушення вимог чинного законодавства фактично ототожнили дозвіл на спеціальне водокористування, видача якого передбачена приписами Водного кодексу України, із спеціальним дозволом на користування надрами, який передбачений нормами Кодексу України про надра та надається у разі видобування підземних вод для власних господарсько-побутових потреб за умови, що обсяг видобування підземних вод з водозаборів перевищує 300 куб. метрів на добу.

При цьому слід враховувати, що спеціальний дозвіл на користування надрами дає право на видобування підземних вод, а дозвіл на спеціальне водокористування - право на їх використання.

Отже, у даному випадку, після закінчення терміну дії дозволу на спеціальне водокористування відповідач повинен був його продовжити або отримати новий дозвіл. У свою чергу, невчинення таких дій з боку відповідача за наявності факту здійснення подальшого спеціального водокористування свідчить про самовільний характер такого водокористування, що є порушенням водного законодавства, а саме: правил спеціального водокористування, та тягне за собою згідно статті 110 Водного кодексу України дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законодавством України. При цьому, водокористувачі звільняються від відповідальності за порушення водного законодавства, якщо вони виникли внаслідок дії непереборних сил природи чи воєнних дій.

У відповідності до приписів статей 68, 69 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність. Підприємства, установи, організації та громадяни зобов'язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України. Шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі.

Статтею 111 Водного кодексу України передбачено, що підприємства, установи, організації і громадяни України, а також іноземні юридичні і фізичні особи та особи без громадянства зобов'язані відшкодувати збитки, завдані ними внаслідок порушень водного законодавства, в розмірах і порядку, встановлених законодавством України. Притягнення винних у порушенні водного законодавства до відповідальності не звільняє їх від обов'язку відшкодування збитків, завданих ними внаслідок порушення водного законодавства.

Відшкодування шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства, за своєю правовою природою є відшкодування позадоговірної шкоди, тобто деліктною відповідальністю.

Згідно зі статтею 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Підставою деліктної відповідальності є протиправне шкідливе винне діяння особи, яка завдала шкоду. Для відшкодування завданої шкоди необхідно довести такі факти як неправомірність поведінки особи; вину заподіювача шкоди; наявність шкоди; причинний зв'язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою.

Наявність всіх зазначених умов є обов'язковим для прийняття судом рішення про відшкодування шкоди. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

У деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов'язок довести наявність шкоди, протиправність (незаконність) поведінки заподіювача шкоди та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяною шкодою. У свою чергу відповідач повинен довести, що в його діях (діях його працівників) відсутня вина у заподіянні шкоди.

Шкода, заподіяна внаслідок порушення природоохоронного законодавства, повинна відшкодовуватись у розмірах, які визначаються на підставі затверджених у встановленому порядку такс і методик обрахування розмірів шкоди, що діють на час здійснення порушення або, у разі неможливості встановлення часу здійснення порушення, - на час його виявлення. Відсутність таких такс або методик не може бути підставою для відмови у відшкодуванні шкоди.

Так, під час розгляду даної справи судами першої та апеляційної інстанцій не було надано належної правової оцінки наявному у матеріалах справи акту від 05-07 грудня 2012 р. перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства.

При цьому, судами попередніх інстанцій не було враховано, що акт перевірки - це документ, який фіксує факт проведення планових, позапланових перевірок суб'єктів господарювання і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища та його дотримання (пункт 1.4. Порядку організації та проведення перевірок суб'єктів господарювання щодо дотримання вимог природоохоронного законодавства, затвердженого наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 10.09.2008р. № 464).

Також, місцевий і апеляційний господарські суди не звернули увагу на те, що, як вбачається з ухвали Запорізького районного суду Запорізької області від 31.05.2013 р. у справі № 317/1205/13-к за кримінальним провадженням № 0000003 від 30.01.2013 р., в ході судового розгляду було встановлено, що завідуючий господарством КУ "Веселівський психоневрологічний інтернат" ОСОБА_4, будучи службовою особою установи, неналежним чином виконуючи покладені на нього службові обов'язки, через несумлінне ставлення до них, не вжив будь-яких заходів до отримання або продовження дії дозволу на спеціальне водокористування, внаслідок чого установою без наявних на те правових підстав здійснено забір 8 126 м3 води з Артезіанської свердловини № 1, чим заподіяно шкоду охоронюваним законом інтересам держави у сумі 353 806,04 грн., що в 250 і більше разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян.

Зважаючи на викладене, суди попередніх інстанцій належним чином не перевірили та не спростували доводи Державної екологічної інспекції в Запорізькій області стосовно того, що протиправна поведінка відповідача у заподіянні збитків внаслідок самовільного водокористування підтверджується документами, складеними за результатами перевірок.

Також судами не враховано, що дії позивача з проведення перевірки дотримання відповідачем вимог природоохоронного законодавства не були останнім оскаржені та визнані незаконними у встановленому чинним законодавством порядку.

Окрім цього суди першої та апеляційної інстанцій не перевірили розрахунок заявленої до стягнення суми збитків та не з'ясували, чи відповідає він вимогам Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 20.07.2009 р. № 389.

У свою чергу слід зазначити, що невірно проведений розрахунок заявленої до стягнення суми збитків, при наявності таких фактів як неправомірність поведінки відповідача, його вина, наявність шкоди, причинний зв'язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою, не може бути самостійною підставою для відмови у позові.

Рішення господарського суду повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі та має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Оскаржувані судові рішення місцевого та апеляційного господарських судів вказаним вимогам не відповідають.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суди першої та апеляційної інстанцій не з'ясували всі суттєві обставини справи, що мають значення для вирішення спору, не надали їм в порушення статті 43 ГПК України належної юридичної оцінки, у зв'язку з чим дійшли передчасних висновків про відмову у задоволенні позовних вимог.

Згідно із статтею 1117 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини 1 статті 47 ГПК України судове рішення приймається за результатами обговорення усіх обставин справи, а частиною першою статті 43 названого Кодексу передбачено всебічний, повний і об'єктивний розгляд в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності. Недодержання судом першої або апеляційної інстанції цих норм процесуального права, якщо воно унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного розгляду справи, є підставою для скасування судового рішення з передачею справи на новий розгляд до відповідного суду (пункт 3 частини 1 статті 1119 ГПК України), оскільки касаційна інстанція, згідно приписів статті 1117 цього Кодексу не має права сама встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові місцевого чи апеляційного господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

За таких обставин, колегія суддів, враховуючи приписи статті 1117 ГПК України, дійшла висновку, що оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню як такі, що винесені без дослідження всіх обставин справи, які мають істотне значення для правильного розгляду спору по суті, з направленням справи на новий розгляд до господарського суду першої інстанції.

При новому розгляді справи суду необхідно врахувати викладене, вжити всі передбачені законом засоби для всебічного, повного і об'єктивного встановлення обставин справи, перевірити доводи, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення сторін, дати їм належну юридичну оцінку, і в залежності від встановлених обставин вирішити спір у відповідності з нормами чинного законодавства, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, з ухваленням законного й обґрунтованого судового рішення.

Крім того, судова колегія вважає за необхідне зазначити, що розподіл грошових коштів від стягнення за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності, відбувається з урахуванням вимог пункту 7 частини 3 статті 29, пункту 7 частини 2 статті 69 Бюджетного кодексу України.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119-11112 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Державної екологічної інспекції у Запорізькій області задовольнити частково.

Постанову Харківського апеляційного господарського суду від 03.06.2015 р. та рішення господарського суду Запорізької області від 05.03.2015 р. у справі № 908/53/15-г скасувати.

Справу № 908/53/15-г передати на новий розгляд до господарського суду Запорізької області.

Головуючий суддя І.А. Плюшко

Суддя С.С. Самусенко

Суддя (доповідач) В.І. Татьков