ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.09.2015р. Справа № 914/2279/15

За позовом:Державного підприємства «ОСОБА_1 лісове господарство», Львівська область, м. Жовква;
до відповідача:ОСОБА_1 міської ради, Львівська область, м. Жовква;
про:стягнення заборгованості
Суддя Крупник Р.В. Секретар Айзенбарт А.І.
Представники сторін:
від позивача:ОСОБА_2 представник (довіреність № 09-15/18 від 23.07.2015 року);
від відповідача:ОСОБА_3 представник (довіреність №02-13/671 від 23.07.2015 р.).

Представникам сторін розяснено права та обовязки, передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України. Заяв про відвід судді та здійснення технічної фіксації судового засідання не надходило.

СУТЬ СПОРУ:

10.07.2015р. на розгляд господарського суду Львівської області поступила позовна заява Державного підприємства «ОСОБА_1 лісове господарство» (надалі Позивач) до ОСОБА_1 міської ради (надалі Відповідач) про стягнення заборгованості.

Ухвалою господарського суду від 13.07.2015р. порушено провадження у справі, її розгляд призначено на 27.07.2015р. В судовому засіданні 27.07.2015р. суд оголосив перерву до 17.08.2015р. Ухвалою від 17.08.2015р. розгляд справи було відкладено на 07.09.2015р. На підставі клопотання відповідача суд продовжив строк розгляду справи на п'ятнадцять днів, її розгляд відклав на 24.09.2015р.

Представник позивача в судове засідання зявився, пояснив суду, що після попереднього судового засідання між сторонами велися переговори щодо можливості укладення мирової угоди, однак згоди щодо її умов досягнути не вдалося. У звязку з цим представник заявлені вимоги підтримує та просить суд позов задоволити повністю. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що на замовлення відповідача позивачем у 2013р. та 2014р. було поставлено декоративний посадковий матеріал для озеленення території прилеглої до приміщення ОСОБА_1 міської ради на суму 5886,00 грн. Оскільки переданий товар оплачений відповідачем не був, позивач просить стягнути з ОСОБА_1 міської ради 5886,00 грн. боргу, 4119,57 грн. інфляційних втрат та 338,73 грн. 3% річних.

Представник позивача в судове засідання зявився, проти позову заперечив, просив в задоволенні позовних вимог відмовити. Заперечуючи проти позову зазначає, що жодних договорів про поставку посадкового матеріалу між позивачем та відповідачем не укладалося, а відтак і підстав для оплати товару немає. На думку представника, лист міської ради від 29.04.2015р. про сприяння у виділенні декоративного посадкового матеріалу (на який посилається позивач), є неналежним доказом виникнення договірних відносин, оскільки не містить обовязкових істотних умов договору, а саме: асортименту, кількості товару, вказівок щодо його якості, термінів поставки, форми оплати. Крім цього, не може братися до уваги як доказ, неналежно оформлена товарно-транспортна накладна №344020 від 17.05.2013р., так як не містить підпису посадової особи міської ради про одержання.

Заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

19.04.2013р. ОСОБА_1 міська рада листом вих. №02-09/307 звернулася до позивача, яким просила посприяти у виділенні декоративного посадкового матеріалу для озеленення території прилеглої до приміщення ОСОБА_1 міської ради в м. Жовкві пл. Вічева, 1 з нагоди організації і проведення Дня довкілля. У листі міська рада зазначила, що оплата гарантується.

Як стверджує позивач, на виконання вказаного листа та на підставі товарно-транспортної накладної ААК №344020 від 17.05.2013р. ним було поставлено відповідачу посадковий матеріал на суму 5270,00 грн.

В подальшому, а саме 21.05.2014р. ОСОБА_1 міська рада звернулася до позивача з проханням підготувати деревяні бруси для комплектування виборчих кабін на виборчі дільниці по виборах президента України: по 2 метри висоти 44 шт., по 1 метру висоти 88 шт., січення бруска 5х5 см та гарантувала оплату (ОСОБА_1 міської ради від 21.05.2014р. №02-09/467).

В позовній заяві позивач зазначає, що на виконання згаданого вище листа відповідачу було поставлено пиломатеріали обрізні на загальну суму 616,00 грн., про що свідчить товарно-транспортна накладна №000212 від 22.05.2014р.

З матеріалів справи вбачається, що оскільки поставлений товар оплачений відповідачем не був, позивач звертався до ОСОБА_1 міської ради з претензією від 25.05.2015р. №09-19/488, якою вимагав сплатити заборгованість у розмірі 5886,00 грн., а також виставляв претензію про сплату інфляційних втрат та 3% річних за неналежне виконання зобовязання, однак такі залишені без задоволення.

Як зазначив в судовому засіданні представник позивача, станом на день розгляду справи, розмір основного боргу не змінився та складає 5886,00 грн.

Встановивши наведені обставини справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є такими, що підлягають до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Статтею 174 ГК України передбачено, що однією з підстав виникнення господарського зобов'язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (ч. 1 ст. 193 ГК України).

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконану роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання обов'язку.

В пункті 1 оглядового ОСОБА_1 від 29.04.2013 № 01-06/767/2013 «Про деякі питання практики застосування господарськими судами законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» ВГС України зазначив, що дії сторін (передача продавцем товару покупцю за видатковими накладними, прийняття товару покупцем) свідчать про виникнення між ними правовідносин поставки.

Положеннями ч. 1 ст. 265 ГК України встановлено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як вбачається з позовної заяви, доказами виникнення між сторонами договірних відносин на думку позивача, є товарно-транспортні накладні ААК №344020 від 17.05.2013р. та №000212 від 22.05.2014р.

Відповідно до п.п. 1, 11.5. Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затв. наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997р. №363 товарно-транспортна накладна єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи. Після прийняття вантажу згідно з товарно-транспортною накладною водій (експедитор) підписує всі її екземпляри.

Однак, як вбачається з товарно-транспортної накладної ААК №344020 від 17.05.2013р., зокрема, графи «Вантаж одержав», така не містить підпису відповідальної особи вантажоодержувача, посилання на номер та дату довіреності на одержання товару, також і відсутньою є печатка вантажоодержувача. Оскільки зазначена товарно-транспортна накладна не містить реквізитів, що свідчать про факт одержання вказаного в ній товару відповідачем, суд вважає, що така не є належним доказом факту передачі товару та відповідно виникнення між сторонами договірних відносин за такою накладною. Крім цього, позивачем не надано інших належних доказів, які б підтверджували факт передачі відповідачу товару на вказану суму.

Натомість, з товарно-транспортної накладної №000212 від 22.05.2014р. вбачається, що така підписана вантажоодержувачем, скріплена його печаткою, а відтак підтверджує факт поставки товару позивачем та прийняття його представником ОСОБА_1 міської ради.

Частиною 2 ст. 712 ЦК України визначено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (ч. 1 ст. 692 ЦК України).

У відповідності із ст. 193 ГК України, положення якої є аналогічні до положень ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Як вказав Пленум ВГС України в п. 1.7. Постанови від 17.12.2013р. №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» днем пред'явлення вимоги кредитором слід вважати день, у який боржник одержав надіслану йому вимогу, а в разі якщо вимогу надіслано засобами поштового зв'язку і підприємством зв'язку здійснено повідомлення про неможливість вручення поштового відправлення, то днем пред'явлення вимоги є дата оформлення названим підприємством цього повідомлення.

Оскільки претензія про сплату боргу №09-19/488 від 25.05.2015р. (як свідчить відмітка про одержання на претензії) була отримана ОСОБА_1 міською радою 26.05.2015р., розрахунок за продукцію за товарно-транспортною накладною №000212 від 22.05.2014р. мав бути проведений до 02.06.2015р. включно.

Нормами ст. 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання свого зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Оскільки, відповідачем у встановлений законом строк, кошти за одержаний товар сплачені не були, ці кошти підлягають до стягнення з нього в судовому порядку в розмірі 616,00 грн.

Нормами статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається з долучених до позовної заяви розрахунків, позивач просить суд стягнути з відповідача 4119,57 грн. інфляційних втрат та 338,73 грн. три відсотки річних.

Ознайомившись з виконаним позивачем розрахунком 3% річних та інфляційних суд зазначає, що позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають, оскільки відсутні підстави для стягнення основного боргу за накладною ААК №344020 від 17.05.2013р., а нарахування відсотків та інфляційних за накладною №000212 від 22.05.2014р. здійснювалося позивачем за період з 22.05.2014р. по 25.05.2015р., в той час як зобовязання по сплаті боргу за вказаною накладною виникли лише 02.06.2015р.

Судом відхиляються твердження відповідача про те, що неукладення між сторонами договору поставки свідчить про відсутність у нього обовязку сплатити одержаний товар, оскільки зобовязання між сторонами виникли на підставі товарно-транспортної накладної.

З огляду на викладені обставини, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є частково обґрунтовані та підтверджені належними та допустимими доказами, відповідачем не спростовані, а тому підлягають до часткового задоволення.

Відповідно до положень ст. 49 ГПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача пропорційно задоволеним вимогам.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 4-3, 12, 33, 34, 43, 49, 82-85, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_1 міської ради (80300, Львівська обл., м. Жовква, пл. Вічева, 1; ) на користь Державного підприємства «ОСОБА_1 лісове господарство» (80300, Львівська обл., м. Жовква, вул. Лісна, 3; ) 616,00 грн. боргу та 108,71 грн. судового збору.

3. В решті позовних вимог відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили відповідно до ст. 116 ГПК України.

5. Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 85 ГПК України та може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст.ст. 91-93 ГПК України.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення складено та підписано 29.09.2015р.

Суддя Крупник Р.В.