РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/19057/15 23.09.15 р.

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "РЕНО"

до Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та кредит"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрохолдинг"

про визнання поруки припиненою

Суддя Зеленіна Н.І.

При секретарі судового засідання Пархоменко Ю.Л.,

за участю представників учасників судового процесу:

від позивача: Кубрак Ж.Б. за довіреністю № б/н від 04.06.2015 р.;

від відповідача: Козирь Т.О. за довіреністю № 3-131100/11377 від 05.06.2015 р.;

від третьої особи: не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "РЕНО" звернулось до господарського суду міста Києва з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та кредит" про визнання поруки припиненою.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 29.07.2015 р. порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 11.08.2015 р.

07.08.2015 від відповідача через відділ діловодства суду надійшов відзив на позовну заяву.

11.08.2015 від позивача через відділ діловодства суду надійшло повідомлення про відсутність судових спорів.

У судовому засіданні 11.08.2015 р. оголошено перерву до 01.09.2015 р.

28.08.2015 р. через відділ діловодства суду від позивача надійшли заперечення на відзив.

У судовому засіданні 01.09.2015 р. представник позивача подала клопотання про продовження строку вирішення спору у справі на 15 днів.

Ухвалою від 01.09.2015 р. продовжено строк вирішення спору у справі на 15 днів та залучено до участі у справі Товариство з обмеженою відповідальністю "Агрохолдинг" у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, розгляд справи відкладено на 23.09.2015 р.

03.09.2015 р. від позивача надійшли додаткові документи по справі.

У судове засідання 23.09.2015 р. представник третьої особи не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Жодних заяв, клопотань від третьої особи через відділ діловодства суду не надходило.

Представник позивача у судовому засіданні підтримала позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача проти задоволення позовну заперечив.

У судовому засіданні 23.09.2015 р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши наявні в справі матеріали, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

20.08.2007 р. між Відкритим акціонерним товариством "Банк "Фінанси та кредит", правонаступником якого являється Публічне акціонерне товариство "Банк "Фінанси та кредит" (відповідач, Банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Агрохолдинг" (третя особа, Позичальник) укладено договір про невідновлювальну кредитну лінію № 45-01-07 (надалі - Кредитний договір). Згідно з умовами Кредитного договору, з урахуванням змін та доповнень, що вносилися сторонами під час строку дії Кредитного договору, Банк відкрив Позичальнику невідновлювальну кредитну лінію на загальну суму 5 870 000,00 доларів США, зі строком повернення до 18.12.2014 р.

20.08.2007 р. між Відкритим акціонерним товариством "Банк "Фінанси та кредит", правонаступником якого являється Публічне акціонерне товариство "Банк "Фінанси та кредит" та Товариством з обмеженою відповідальністю "РЕНО" (позивач, Поручитель ) укладено Договір поруки № 187 (надалі - Договір поруки).

Згідно з Договором поруки (в редакції Додаткової угоди № 5 від 14.09.2012 р.), Товариство з обмеженою відповідальністю "РЕНО" зобов'язалось перед Кредитором відповідати у повному обсязі за своєчасне та повне виконання Боржником зобов'язань за Договором про невідновлювальну кредитну лінію № 45-01-07 від 20.08.2007 р., укладеному між Кредитором і Боржником, у відповідності до якого Боржнику надано кредит у розмірі 5 870 000,00 доларів США, зі сплатою 10% річних, у випадку порушення п. 8.3. Кредитного договору - в розмірі 12% річних, а за користування кредитом з моменту, вказаному в підп. «б» п. 3.1. Кредитного договору, зі сплатою процентів у підвищеному розмірі, строком погашення кредиту 18.12.2014 р.

18.02.2013 р. між відповідачем і третьої особою укладено Додаткову угоду № 15 до Кредитного договору, якою сторони змінили процентну ставку за користування кредитними коштами у разі порушення п. 8.3. Кредитного договору (з 12 % до 20 % річних).

Позивач зазначає, що внаслідок внесення таких змін, без згоди Поручителя, фактично збільшився обсяг його відповідальності; а жодних погоджень щодо зміни вказаних умов позивач не надавав.

Зобов'язанням, згідно ст. 509 Цивільного кодексу України, є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

Статтею 6 ЦК України встановлено, що сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Положення частин першої, другої і третьої цієї статті застосовуються і до односторонніх правочинів.

Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Отже, підставою для припинення поруки зі зміною основного зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну є не будь-яка зміна умов основного зобов'язання, а лише така, внаслідок якої обсяг відповідальності поручителя збільшується.

На зміну умов основного договору, унаслідок якої обсяг відповідальності не збільшується, згода поручителя не вимагається, і такі зміни не є підставою для застосування наслідків, передбачених ч. 1 ст. 559 ЦК.

Наведені висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 5 лютого 2014 р. у справі N 6-160цс13.

При цьому, згідно з позицією Верховного Суду України, висловленою в постанові у справі № 6-20цс11 від 21 травня 2012 р., збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає у разі підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки тощо.

Таким чином, змінами основного зобов'язання, в результаті яких збільшується відповідальність поручителя, вважаються такі умови та обставини, що тягнуть або можуть потягти негативні наслідки для поручителя, поява для нього інших нових ризиків, відмінних від тих, з якими він попередньо погодився при укладенні договору поруки, погіршення його майнового становища.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що збільшення відсоткової ставки з 12% до 20% річних за порушення строків повернення кредитних коштів, збільшує обсяг зобов'язання боржника та, відповідно, обсяг відповідальності поручителя.

Згідно із ч. 1 ст. 651 ЦК зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. А відповідно до ст. 654 ЦК зміна договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Враховуючи зазначене вище, а також вимоги ст. 547 ЦК щодо вчинення правочину про забезпечення виконання зобов'язання у письмовій формі, згода поручителя має надаватись у письмовій формі.

При цьому, позивач вказує що він, як поручитель за спірними зобов'язаннями, не надавав згоди на збільшення його відповідальності за кредитним договором, у зв'язку з чим на підставі ч. 1 ст. 559 ЦК України просить суд визнати поруку припиненою.

З цього приводу суд звертає увагу на те, що за змістом п. 1.1. Договору поруки (в редакції Додаткової угоди № 5 від 14.09.2012 р.), Товариство з обмеженою відповідальністю "РЕНО" зобов'язалось перед відповідачем відповідати у повному обсязі за своєчасне та повне виконання Боржником зобов'язань за Договором про невідновлювальну кредитну лінію № 45-01-07 від 20.08.2007 р., укладеному між Кредитором і Боржником, у відповідності до якого Боржнику надано кредит у розмірі 5 870 000,00 доларів США, зі сплатою 10% річних, у випадку порушення п. 8.3. Кредитного договору - в розмірі 12% річних, а за користування кредитом з моменту, вказаному в підп. «б» п. 3.1. Кредитного договору, зі сплатою процентів у підвищеному розмірі.

Як зазначив Верховний суд України у постанові від 17.01.2011 р., коли умовами договору поруки передбачена можливість зміни розміру процентів та строків їх сплати в порядку, визначеному кредитним договором, в забезпечення якого надана порука, то підстави для її припинення, передбачені ч. 1 ст. 559 ЦК, відсутні.

Така умова договору поруки є результатом домовленості між сторонами, які вільні у визначенні зобов'язань за договором та будь-яких інших умов своїх взаємовідносин, що не суперечать законодавству України.

За змістом ст. 111-28 ГПК України, висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Таким чином, дослідивши умови Договорів поруки та кредиту, суд дійшов висновку про те, що умовами Договору поруки передбачено сплату процентів у підвищеному розмірі, але не конкретизовано розмір таких процентів.

За таких обставин, враховуючи надання позивачем згоди на застосування підвищеної процентної ставки, суд вважає внесені Додатковою угодою № 15 від 18.02.2013 р. зміни до Кредитного договору такими, що не суперечать укладеному між позивачем та відповідачем Договору поруки, тож підстави для визнання поруки припиненою відсутні.

Відповідно до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

За правилами ст. 34 Кодексу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 82 ГПУ України встановлено, що при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 111 16 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

В порядку, передбаченому ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги недоведеними та необґрунтованими, а відтак такими, що не підлягають задоволенню.

У відповідності до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на позивача.

Керуючись статтею 124 Конституції України, статтями 43, 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "РЕНО" до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрохолдинг", про визнання поруки припиненою відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено 28.09.2015 р.

Суддя Н.І. Зеленіна