ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" вересня 2015 р.Справа № 915/889/15
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді В.Б. Туренко

суддів Л.В. Поліщук, С.В. Таран (на підставі розпорядження в.о. керівника апарату суду від 22.09.2015р. № 580 та протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів)

при секретарі судового засідання: О.В. Кубік

за участю представників сторін:

від прокуратури - І.П. Закернична

від відповідача 2 - ОСОБА_2 (ФОП ОСОБА_3.)

Представники позивача та відповідача 1 в судове засідання не з'явились, про день, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу заступника прокурора Миколаївської області

на рішення господарського суду Миколаївської області від 07.07.2015 року

у справі № 915/889/15

за позовом заступника прокурора Миколаївської області в інтересах держави в особі Миколаївської міської ради

до відповідачів:

1) виконавчого комітету Миколаївської міської ради

2) Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради та витребування земельної ділянки

ВСТАНОВИВ:

В травні 2015 року заступник прокурора Миколаївської області в інтересах держави в особі Миколаївської міської ради звернувся до місцевого господарського суду з позовом до виконавчого комітету Миколаївської міської ради, Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про:

-визнання незаконним та скасування пунктів 7, 7.1 розділу 1 рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 26.06.2013р. №616;

-витребування у ФОП ОСОБА_3 на користь Миколаївської міської ради земельної ділянки площею 18 кв.м. по АДРЕСА_1, шляхом демонтажу трьох тимчасових пересувних споруд (а.с. 3-9).

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням вимог чинного законодавства.

Відповідачі у відзивах на позов зазначили про його безпідставність (а.с. 53-58).

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 07.07.2015р. (суддя Олейняш Е.М.), оформленим відповідно до вимог ст. 84 ГПК України 13.07.2015р., у задоволенні позову відмовлено повністю, стягнуто з позивача в доход Державного бюджету України 3045,00 грн. судового збору (а.с. 98-103).

Не погодившись з рішенням суду, заступник прокурора Миколаївської області 23.07.2015р. звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив його скасувати, позов задовольнити, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права (а.с. 123-131).

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 07.08.2015р. апеляційну скаргу прийнято до провадження із призначенням до розгляду (а.с. 116).

У відзиві на апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_3 зазначив про необґрунтованість доводів скаржника, просив рішення залишити без змін (а.с. 136-139).

Відзиви на апеляційну скаргу від Миколаївської міської ради, виконкому Миколаївської міської ради не надходили.

Заслухавши прокурора, представника відповідача 2, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, судова колегія зазначає наступне.

Рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 26.06.2013 року № 616 «Про укладення та продовження терміну дії договору про встановлення особистого строкового сервітуту для розміщення пересувної тимчасової споруди (групи пересувних тимчасових споруд) по м. Миколаєву» затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж особистого строкового сервітуту на земельну ділянку загальною площею 18 кв.м, у тому числі 18 кв.м під тимчасовою забудовою, зарахувавши її до земель комерційного використання, для розміщення групи пересувних тимчасових споруд у кількості 3 шт. (кожна площею 6 кв.м) по АДРЕСА_1 м. Миколаєва (пункт 7); дозволено ФОП ОСОБА_3 укладення договору про встановлення особистого строкового сервітуту строком на 1 рік для розміщення групи пересувних тимчасових споруд у кількості 3 шт. (кожна площею 6 кв.м) загальною площею 18 кв.м. для провадження підприємницької діяльності по АДРЕСА_1 (пункт 7.1) - а.с. 17-18.

06.08.2013р. на підставі вказаного рішення між виконкомом Миколаївської міської ради (Власник) та ФОП ОСОБА_3 (Сервітуарій) укладено договір про встановлення особистого строкового сервітуту № 326, згідно умов якого Власник строком на 1 рік (до 06.08.2014р.) встановив особистий строковий сервітут відносно земельної ділянки площею 18 кв. м. по АДРЕСА_1, для розміщення групи пересувних тимчасових споруд у кількості 3 шт., кожна площею 6 кв. м. для провадження підприємницької діяльності.

Відповідно до п. 2.2., п.п. «з» п. 7.4. договору після закінчення строку дії договору Сервітуарій має право на продовження строку його дії. У цьому разі Сервітуарій повинен не пізніше ніж за три місяці до закінчення строку дії договору звернутись письмово до Власника земельної ділянки з клопотанням щодо продовження строку його дії. Підставою для продовження строку дії договору буде відповідне рішення виконкому міської ради. Продовження строку договору оформлюється додатковою угодою (договором про зміни). Сервітуарій зобов'язався у разі не продовження Власником строку дії договору демонтувати пересувну тимчасову споруду та привести земельну ділянку у стан, придатний для використання за призначенням без відшкодування міською радою втрат Замовника, у тому числі вартості майна.

За змістом п.п. 9.1., 9.2., 9.7 договору усі зміни та/або доповнення до цього договору здійснюються у письмовій формі за взаємною згодою сторін, шляхом внесення змін у вигляді додаткової угоди (договору про зміни), що буде невід'ємною частиною цього договору. Згодою Власника на зміну/та або доповнення до цього договору на вимогу Сервітуарія, є рішення виконкому міської ради, прийняте в установленому законодавством порядку. Дія договору припиняється у разі, зокрема, закінчення строку на який його було укладено. Продовження строку дії договору: після закінчення строку, на який було укладено цей договір, Сервітуарій, за умови належного виконання своїх обов'язків, має право на продовження його дії. У цьому разі Сервітуарій повинен не пізніше ніж за 3 місяці до закінчення строку дії договору письмово звернутися до Власника з проханням продовжити його дію; у разі продовження строку договору на новий строк його умови можуть бути змінені, з урахуванням змін у законодавстві на дату продовження цього договору.

Договір зареєстрований у Миколаївській міській раді, про що у книзі реєстрації договорів про встановлення особистого строкового сервітуту вчинено запис від 06.08.2013р. за №326 (а.с. 19-20).

Того ж дня (06.08.2013р.) за актом приймання-передачі земельна ділянка площею 18 кв.м., відносно якої встановлено особистий строковий сервітут передана ФОП ОСОБА_3 (а.с. 21).

В матеріалах справи наявний акт перенесення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) від 10.06.2013р. (а.с. 22).

Як вбачаєтеся з матеріалів справи, ФОП ОСОБА_3 03.06.2014р. звертався з клопотанням до виконкому Миколаївської міської ради щодо поновлення дії договору від 06.08.2013р., однак станом на 02.03.2015р. рішення виконкому Миколаївської міської ради щодо поновлення дії договору не прийнято, про що свідчить лист виконкому Миколаївської міської ради від 02.03.2015р. №1955/02.02-01-06/24/15 (а.с. 28).

На виконання вимоги прокуратури Управлінням державної автомобільної інспекції в Миколаївській області УМВС України проведено обстеження встановлення тимчасових споруд малої архітектурної форми по вул. Рюміна на ділянки від пр. Леніна до вул. Буденного, про що складено відповідний акт обстеження від 20.04.2015р. (а.с. 31-33).

За результатами обстеження встановлено, що проведенням замірів розміщених споруд має місце порушення вимог п. 2.19 таблиці 2.6 ДБН В.2.3-5-2001 «Вулиці і дороги населених пунктів», п.п. 27, 35 Постанови Кабінету Міністрів України від 30.03.1994р. № 198 «Про затвердження Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правил користування ними та охорони», п. 1.5 ПДР.

Вказані обставини і стали підставою для звернення прокурора до місцевого господарського суду з даним позовом.

За твердженням останнього, при прийнятті спірного рішення виконкомом Миколаївської міської ради порушено п.п. 1.12, 2.5 Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затвердженого наказом Мінрегіонбуду від 21.10.2011р. № 244; п.п. 27, 35 Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правил користування ними та охорони, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 30.03.1994р. № 198. Відповідно до наявних у технічній документації графічних матеріалів (схеми генерального плану № СГ-2013, ситуаційної схеми ТД/36/10.06.2013, схеми прив'язки пересувної ТС, креслення перенесення меж земельної ділянки в натуру (на місцевості)), інформацій Миколаївської міської ради від 21.04.2015р. та Управління ДАІ УМВС України в області від 21.04.2015р. ФОП ОСОБА_3 надано дозвіл на розміщення групи тимчасових споруд для провадження підприємницькою діяльності на земельній ділянці, котра фактично є пішохідною доріжкою вулиці Рюміна у місті Миколаєві та розташована на відстані 0,05 метра від краю проїзної частини. Межі вулиці за її шириною визначаються «червоними лініями». За вимогами ст. ст. 1, 18 Закону України «Про автомобільні дороги» розташування будь-яких об'єктів, будівель, споруд або їх частин у межах «червоних ліній» вулиці не допускається.

Також прокурор зазначив про порушення ст. 79-1 Земельного кодексу України, оскільки відведення земельної ділянки із земель державної та комунальної власності здійснюється після формування земельної ділянки з метою визначення її як об'єкта цивільних прав. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номеру та реєстрації у Державному земельному кадастрі.

Посилаючись на приписи ст. ст. 100, 125, 126 Земельного кодексу України, 182 Цивільного кодексу України, ст. 6 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» прокурор зазначив, що договір зареєстровано не уповноваженим органом, тому в силу приписів ст. ст. 210, 640 Цивільного кодексу України договір є неукладеним, а відтак спірна земельна ділянка підлягає витребуванню у відповідача та поверненню позивачу як належному власнику.

Заперечуючи проти позовних вимог, ФОП ОСОБА_3 посилаючись на п. 14 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» зазначив, що детальний план території не розроблявся та не затверджувався, містобудівною документацією червоні лінії у встановленому законодавством порядку не визначені, а тому твердження прокурора про розміщення тимчасових споруд в межах червоних ліній будується лише на припущеннях, не має свого законодавчого підтвердження та не обґрунтовані жодним документом. Положення п. п. 27, 35 Єдиних правил ремонту і утриману автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правил користування ними охорони, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 30.03.1994р. № 198 не можуть поширюватись на спірні правовідносини, оскільки регулюють правовий режим заборони розміщення малих архітектурних форм (ст. ст. 21, 28, 34 Закону України «Про благоустрій населених пунктів»), а не тимчасових споруд.

ФОП ОСОБА_3 у відповідності до Порядку розміщення пересувних тимчасових споруд провадження підприємницької діяльності на території м. Миколаєва, затвердженого рішенням Миколаївської міської ради від 14.02.2013р. № 25/20 розроблено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж особистого строкового сервітуту на земельну ділянку, отримано необхідні погодження управління містобудування та архітектури Миколаївської міської ради, управління земельних ресурсів Миколаївської міської ради та оформлено паспорт прив'язки, який є підставою для розміщення тимчасових споруд відповідно до розділу 3 Порядку та укладено договір про встановлення особистого строкового сервітуту, який зареєстровано у відповідності до вказаного Порядку.

Крім того, відповідач 2 з посиланням на ст. 639 Цивільного кодексу України зазначив, що особистий сервітут може бути оформлено у вигляді договору за домовленістю сторін, з зазначенням змісту сервітуту, визначеного ст. 403 Цивільного кодексу України.

Відповідно до п. 2.6 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. №11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів недійсними)» із змінами та доповненнями визначення договору як неукладеного може мати місце на стадії укладення договору, а не за наслідками виконання його сторонами. Факт виконання договору особистого строкового сервітуту, укладеного між відповідачами, підтверджується актом приймання-передачі земельної ділянки, банківською випискою про сплату коштів за сервітут (а.с. 29). Земельна ділянка не є такою, що безпідставно набута та безпідставно утримується ФОП ОСОБА_3

Також відповідач 2 зазначив про необґрунтовання прокурором порушень інтересів держави при прийнятті оскарженого рішення.

За твердженням виконкому Миколаївської міської ради, оскаржене рішення відповідає вимогам Порядку розміщення пересувних тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності на території міста Миколаєва, затвердженого рішенням Миколаївської міської ради від 14.02.2013р. № 25/20. Даний Порядок розроблений у відповідності до Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, що затверджений наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 21.10.2011р. № 244.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог прокурора суд першої інстанції виходив з того, що пункти 7, 7.1 розділу 1 рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 26.06.2013р. № 616 в повному обсязі відповідають Порядку розміщення пересувних тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності на території м. Миколаєва, затвердженого рішенням Миколаївської міської ради від 14.02.2013р. № 25/20 та прийняті виконкомом Миколаївської міської ради в межах його повноважень.

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції та зазначає наступне.

Відповідно до п. п. 6, 14 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (в редакції від 26.06.2013р.) лінії регулювання забудови - визначені в містобудівній документації межі розташування будинків і споруд відносно червоних ліній, меж окремих земельних ділянок, природних меж та інших територій. Червоні лінії - визначені в містобудівній документації щодо пунктів геодезичної мережі межі існуючих та запроектованих вулиць, доріг, майданів, які розділяють території забудови та території іншого призначення.

Згідно з ч.ч. 1, 2, 9 ст. 19 означеного Закону детальний план у межах населеного пункту уточнює положення генерального плану населеного пункту та визначає планувальну організацію і розвиток частини території. Детальний план території визначає: червоні лінії та лінії регулювання забудови; порядок організації транспортного і пішохідного руху.

В матеріалах справи відсутні докази розробки детального плану з визначеними червоними лініями та лініями регулювання забудови, у зв'язку з чим доводи прокурора щодо розміщення відповідачем тимчасових споруд в межах червоних ліній не приймаються до уваги колегією суддів.

За змістом ч. ч. 2-4 ст. 28 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (в редакції від 26.06.2013р.) тимчасова споруда торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності - одноповерхова споруда, що виготовляється з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту.

Розміщення малих архітектурних форм здійснюється відповідно до Закону України «Про благоустрій населених пунктів».

Розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування.

Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 21.10.2011р. № 244 затверджено Порядок розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, який визначає механізм розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності

Рішенням Миколаївської міської ради № 25/20 від 14.02.2013р. затверджено Порядок розміщення пересувних тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності на території м. Миколаєва (далі - Порядок) - а.с. 151-154.

Доказів скасування та/або визнання недійсним рішення Миколаївської міської ради від 14.02.2013р. № 25/20 матеріали справи не містять.

За умовам ч. 1 ст. 73 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов'язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об'єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території.

Відповідно до п.п. 1, 1.2. Порядку останній розроблено згідно із Цивільним кодексом України, Земельним кодексом України, Законами України «Про місцеве самоврядування в Україні», «Про регулювання містобудівної діяльності», «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності» та наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 21.10.2011р. № 244 «Про затвердження Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності». Порядок визначає механізм розміщення пересувних тимчасових споруд (далі - пересувних ТС) для провадження підприємницької діяльності на території м. Миколаєва.

Згідно з п. 1.13. Порядку пересувна ТС - споруда, яка не має закритого приміщення для тимчасового перебування людей, у якій може буте розміщено торговельне обладнання, низькотемпературний прилавок, лоток, ємність, торговельний автомат, інші пристрої для сезонної роздрібної торгівлі та іншої підприємницької діяльності (у т.ч. конструкції з використанням елементів благоустрою з прив'язкою до стаціонарних об'єктів, нестаціонарні об'єкти сфери послуг, об'єкти виносної торгівлі), сезонна роздрібна торгівля.

За змістом п.п. 2.2., 2.2.6., 2.2.9., 2.2.13., 2.2.14., 2.2.15., 2.2.16. Порядку використання земельних ділянок для розміщення пересувних ТС (групи пересувних ТС) дозволяється у виключній відповідності до Земельного кодексу України, у тому числі на підставі права власності, користування земельною ділянкою або договору про встановлення особистого строкового сервітуту, укладеного на підставі відповідного рішення виконкому міської ради. З метою визначення відповідності намірів замовника щодо місця розташування пересувної ТС (групи пересувних ТС) комплексній схемі розміщення пересувних ТС (у разі її наявності), будівельним нормам заява та документи, що до неї додаються передаються державним адміністратором до управління містобудування та архітектури Миколаївської міської ради. Після отримання повідомлення управління містобудування та архітектури Миколаївської міської ради про відповідність намірів замовника щодо місця розташування пересувних ТС (групи пересувних ТС) комплексній схемі розміщення пересувних ТС (у разі її наявності) будівельним нормам, з метою визначення відсутності права третіх осіб на оренду, власність, постійне користування або наявність встановленого особистого сервітуту на земельну ділянку, зазначену у заяві замовника, державний адміністратор у день надходження повідомлення управління містобудування та архітектури Миколаївської міської ради робить відповідний запит до управління земельних ресурсів Миколаївської міської ради. Управління земельних ресурсів Миколаївської міської ради зобов'язане надати інформацію, яка запитується протягом 10 робочих днів з моменту отримання запиту державного адміністратора. Останній протягом 3 робочих днів з моменту отримання інформації управління земельних ресурсів Миколаївської міської ради щодо відсутності права третіх осіб на оренду, власність, постійне користування або наявність встановленого особистого строкового сервітуту на земельну ділянку, зазначену у заяві замовника передає замовнику документи, вказані у п. 2.2.12 та письмово повідомляє його про необхідність розробки технічної документації про встановлення меж особистого строкового сервітуту. Розроблена та погоджена технічна документація про встановлення меж особистого строкового сервітуту для розміщення пересувної ТС (гри пересувних ТС) подається замовником представнику управління земельних ресурсів Миколаївської міської ради, про що робиться додатковий запис в описі документів, що додаються до заяви замовника. Протягом 7 робочих днів з моменту отримання погодженої технічної документації про встановлення меж особистого строкового сервітуту для розміщення пересувної ТС (групи пересувних ТС) управління земельних ресурсів Миколаївської міської ради готує проект рішення виконкому міської ради укладення договору про встановлення особистого строкового сервітуту для розміщення пересувної ТС (групи пересувних ТС) та забезпечує його винесення на розгляд чергового засідання виконкому міської ради. Останній розглядає проект цього рішення у порядку, встановленому чинним законодавством.

Пунктами 3.1., 3.4., 3.17. Порядку встановлено, що підставою для розміщення пересувної ТС є паспорт прив'язки пересувних ТС (групи пересувних ТС), який оформлюється управлінням містобудування та архітектури Миколаївської міської ради протягом десяти робочих днів з дня отримання зазначеної заяви та документів. Встановлення пересувної ТС (групи пересувних ТС) здійснюється відповідно до паспорта прив'язки пересувної ТС (групи пересувних ТС).

Отже, цим Порядком повноваження щодо прийняття рішень та укладання договорів про встановлення особистих строкових сервітутів делеговано Миколаївською міської радою - виконавчому комітету Миколаївської міської ради.

Згідно з п.п. 1.12, 2.5 Наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 21.10.2011р. № 244 при розміщенні ТС ураховуються всі наявні планувальні обмеження, передбачені будівельними нормами. Про відповідність намірів замовника щодо місця розташування ТС комплексній схемі розміщення ТС (у разі її наявності), будівельним нормам замовник повідомляється відповідним органом з питань містобудування та архітектури письмово протягом трьох робочих днів з дня такого визначення відповідності намірів або замовнику надається аргументована відмова щодо реалізації намірів розміщення ТС.

ФОП ОСОБА_3 у відповідності до вказаного Порядку розроблено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж особистого строкового сервітуту на земельну ділянку, отримано необхідні погодження Управління містобудування та архітектури Миколаївської міської ради, Управління земельних ресурсів Миколаївської міської ради (а.с. 80-81) та оформлено паспорт прив'язки, який є підставою для розміщення тимчасових споруд відповідно до розділу 3 Порядку та укладено договір про встановлення особистого строкового сервітуту, який зареєстровано у відповідності до вказаного Порядку.

Доказів розміщення тимчасових споруд з відступленням від паспорту прив'язки матеріали справи не містять.

Судом першої інстанції вірно зазначено, що положення пунктів 27, 35 Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правил користування ними та охорони, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 30.03.1994р. № 198 не можуть поширюватись на спірні правовідносини, оскільки регулюють правовий режим заборони розміщення малих архітектурних форм, а не тимчасових споруд.

ДБН В.2.3-5-2001 «Вулиці і дороги населених пунктів» поширюються на проектування та будівництво нових, реконструкцію та капітальний ремонт існуючих вулиць і доріг міських і сільських населених пунктів (преамбула вказаних норм), а п. 2.19 ДБН регулює питання дотримання ширини тротуарів при їх влаштуванні залежно від категорії та функціонального призначення вулиці (дороги).

Частинами 1, 2, 9 ст. 79-1 Земельного кодексу України (в редакції від 13.06.2013р.) визначено, що формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об'єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об'єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів. Земельна ділянка може бути об'єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

За приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до ч. 3 ст. 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

Згідно з ч. 3 ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» представницькі органи місцевого самоврядування, сільські, селищні, міські голови, виконавчі органи місцевого самоврядування діють за принципом розподілу повноважень у порядку і межах, визначених цим та іншими законами.

Статтею 25 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання

З урахуванням наведеного, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що пункти 7, 7.1 розділу 1 рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 26.06.2013р. № 616 в повному обсязі відповідають Порядку та прийняті виконкомом Миколаївської міської ради в межах його повноважень, а відтак місцевий господарський суд цілком обґрунтовано відмовив прокурору в задоволенні позову в цій частині.

Стосовно позовної вимоги про витребування на користь Миколаївської міської ради у ФОП ОСОБА_3 спірної земельної ділянки, судова колегія зазначає таке.

Відповідно до ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

За змістом ст. 1213 Цивільного кодексу України набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.

Згідно з ст. 387 Цивільного кодексу України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Предмет віндикаційного позову становить вимога неволодіючого майном власника до незаконно володіючого цим майном невласника про повернення індивідуально-визначеного майна з чужого незаконного володіння. Важливою умовою звернення з віндикаційним позовом є відсутність між позивачем і відповідачем зобов'язально-правових відносин. Підставою віндикаційного позову є обставини, які підтверджують правомірність вимог позивача про повернення йому майна з чужого незаконного володіння (це факти, що підтверджують право власності на витребуване майно, вибуття його з володіння позивача, перебування його в натурі у відповідача та ін.). З позицій процесуального права ці та інші обставини становлять предмет доказування.

За приписами ст. 1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виконавчі органи рад - органи, які відповідно до Конституції України та цього Закону створюються сільськими, селищними, міськими, районними в містах (у разі їх створення) радами для здійснення виконавчих функцій і повноважень місцевого самоврядування у межах, визначених цим та іншими законами.

У відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 52 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виконавчий комітет сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради може розглядати і вирішувати питання, віднесені цим Законом до відання виконавчих органів ради. Сільська, селищна, міська рада може прийняти рішення про розмежування повноважень між її виконавчим комітетом, відділами, управліннями, іншими виконавчими органами ради та сільським, селищним, міським головою в межах повноважень, наданих цим Законом виконавчим органам сільських, селищних, міських рад.

Враховуючи наведені приписи законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо безпідставності позовної вимоги про витребування у ФОП ОСОБА_3 земельної ділянки, оскільки прокурором не доведено, що відповідач 2 неправомірно та незаконно заволодів земельною ділянкою, яка передана йому за актом прийому-передачі саме власником земельної ділянки на виконання умов договору про встановлення особистого строкового сервітуту.

Стосовно твердження прокурора, що договір про встановлення особистого строкового сервітуту є неукладеним, оскільки його державна реєстрація здійснена не уповноваженим органом, судова колегія зазначає наступне.

Частиною 1 ст. 638 Цивільного кодексу України (в редакції від 04.08.2013р.) встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Отже, сторони договору, дійшовши згоди істотних умов договору оренди землі, скріплюють його своїми підписами, що і є моментом укладення договору.

Разом з тим цивільні права та обов'язки, на досягнення яких спрямоване волевиявлення сторін договору оренди, набуваються після відповідної державної реєстрації. У момент державної реєстрації набирає чинності (набуває юридичної сили) договір, укладення якого вже відбулося, і така реєстрація не може змінювати моменту укладання договору.

Відповідно до ст. 640 Цивільно кодексу України (в редакції від 04.08.2013р.) договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

Згідно з п. 2.6 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. № 11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» із змінами та доповненнями визначення договору як неукладеного може мати місце на стадії укладення договору, а не за наслідками виконання його сторонами.

Судом першої інстанції встановлено, що договір про встановлення особистого строкового сервітуту від 06.08.2013р. № 326 укладено між відповідачами, підписано останніми та скріплено печаткою Миколаївської міської ради.

Як вбачається з цього договору, останній зареєстровано у Миколаївській міській раді, про що у книзі реєстрації договорів про встановлення особистого строкового сервітуту вчинено запис від 06.08.2013р. № 326, який скріплено підписом та печаткою особи, яка здійснила реєстрацію.

На виконання умов договору саме Миколаївська міська рада (Власник) передала ФОП ОСОБА_3 (Сервітуарій) земельну ділянку загальною площею 18 кв.м, відносно якої встановлено особистий строковий сервітут, про що між сторонами складено Акт приймання-передачі земельної ділянки від 06.08.2013р.

За умовами п. 11.1 договору, останній набирає чинності після підписання сторонами, здійснення плати та його реєстрації.

На виконання п. 3.2 договору ФОП ОСОБА_3 проведено річну плату в розмірі 3639,68 грн., що підтверджується банківською випискою, яка прийнята власником земельної ділянки.

За наведених обставин, судова колегія не вбачає правових підстав вважати, що договір про встановлення особистого строкового сервітуту від 06.08.2013р. № 326 є неукладеним.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують вищевикладеного, а відтак підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, п. 4.6 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013р. № 7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» судовий збір за апеляційний перегляд в сумі 1522,50 грн. (3045:2) стягується в доход Державного бюджету України з позивача.

Керуючись ст. ст. 99, 103, 105 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Миколаївської області від 07.07.2015р. у справі №915/889/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Стягнути з Миколаївської міської ради на користь Державного бюджету України судовий збір в сумі 1522,50 грн. за апеляційній перегляд за платіжними реквізитами суду апеляційної інстанції.

Доручити господарському суду Миколаївської області видати відповідний наказ.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постанови законної сили.

Повний текст постанови складено 29.09.2015р.

Головуючий суддя В.Б. Туренко

Суддя Л.В. Поліщук

Суддя С.В. Таран