КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" вересня 2015 р. Справа№ 910/18341/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Сухового В.Г.

Агрикової О.В.

при секретарі судового засідання Євдокимові В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства "Шполатехагро"

на рішення Господарського суду м. Києва

від 21.05.2015

у справі №910/18341/14 (суддя - Мандриченко О.В.)

за позовом Коссад Семанс (Caussade Semences), акціонерне товариство з Радою директорів та Наглядовою радою,

до Приватного акціонерного товариства "Шполатехагро",

про стягнення 2 316 368,84 євро, що еквівалентно 41 058 100,96 грн,

за участю представників сторін:

від позивача: 1) Красовський І.В. - представник (довіреність №б/н від 16.05.2014);

2) Матенчук В.М. - представник (довіреність №б/н від 16.05.2014);

від відповідача: Полуніна Л.А. - представник (договір про надання правової допомоги від 10.09.2014 №09/2014);

ВСТАНОВИВ:

Коссад Семанс (Caussade Semences), акціонерне товариство з Радою директорів та Наглядовою радою (надалі - Коссад Семанс, позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства «Шполатехагро» (надалі - ПрАТ «Шполатехагро», відповідач) про стягнення 2 316 368,84 євро заборгованості, з яких: 1 877 567,80 євро основного боргу за договорами купівлі-продажу від 30.01.2008 №CSDCTA 071109 та від 15.02.2010 №CSDCTA 100215, 269 819,94 євро штрафних санкцій за договором купівлі-продажу від 15.02.2010 №CSDCTA 100215, 161 891,96 євро за прострочення грошового зобов'язання на підставі статті 625 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу від 15.02.2010 №CSDCTA 100215 та 7 089,14 євро за прострочення грошового зобов'язання на підставі статті 625 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу від 30.01.2008 №CSDCTA 071109.

Під час судового розгляду справи місцевий господарський суд прийняв подану позивачем 21.10.2014 в порядку статті 22 Господарського процесуального кодексу України заяву про зменшення розміру позовних вимог, згідно якої позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за договором купівлі-продажу від 15.02.2010 №CSDCTA100215 у розмірі 2 198 495,95 євро, з яких 1 772 980,60 євро основного боргу, 265 947,09 євро штрафних санкцій та 159 568,26 євро за прострочення грошового зобов'язання на підставі статті 625 Цивільного кодексу України.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 27.10.2014 позов задоволено повністю, стягнуто з відповідача на користь позивача основний борг в сумі 1 772 980,60 євро, 265 947,09 євро штрафу, 159 568,86 євро 3% річних та 73 080,00 грн судового збору.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 02.02.2015 у справі №910/18341/14 рішення Господарського суду міста Києва від 27.10.2014 скасовано частково. Позов задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача основний борг в сумі 1 772 980,60 євро, 159 568,86 євро 3 % річних, 64 687,26 грн судового збору за подання позовної заяви та 4 207,85 грн судового збору за подання апеляційної скарги. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 23.03.2015 рішення Господарського суду міста Києва та постанову Київського апеляційного господарського суду скасовано, справу №910/18341/14 направлено на новий розгляд до Господарського суду міста Києва для з'ясування питання підсудності даної справи господарським судам України.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 21.05.2015 у справі № 910/18341/14 позов задоволено частково. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Шполатехагро" на користь Коссад Семанс (Caussade Semences) акціонерне товариство з Радою директорів та Наглядовою радою основний борг в сумі 1 772 980,60 євро, 159 568,86 євро 3 % річних та 64 687,26 грн витрат по сплаті судового збору. У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, Приватне акціонерне товариство "Шполатехагро" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 21.05.2015 скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що рішення суду першої інстанції прийняте з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, неправильним і неповним дослідженням доказів, порушенням судом норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 30.06.2015 колегією суддів у складі: головуючий суддя Мальченко А.О., судді Жук Г.А., Суховий В.Г. апеляційну скаргу прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 20.07.2015.

13.07.2015 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 20.07.2015, в порядку статей 69, 77 Господарського процесуального кодексу України, було продовжено строк розгляду апеляційної скарги та відкладено розгляд справи на 07.09.2015 у зв'язку з неявкою у судове засідання представника відповідача.

У зв'язку з перебуванням судді Жук Г.А. на лікарняному, на підставі розпорядження секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 07.09.2015, відповідно до підпункту 2.3.25 пункту 2.3. Положення про автоматизовану систему документообігу суду, справу №910/18341/14 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя Мальченко А.О., судді Агрикова О.В., Суховий В.Г.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 07.09.2015 апеляційну скаргу прийнято до провадження визначеною судовою колегією.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 07.09.2015 було відкладено розгляд справи на 21.09.2015 у зв'язку із задоволенням клопотання про відкладення та неявкою у судове засідання представника відповідача.

В судовому засіданні 21.09.2015 представник скаржника доводи, викладені в апеляційній скарзі підтримав повністю, оскаржуване рішення просив скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Представники позивача проти доводів апеляційної скарги заперечили, вважають рішення законним та обґрунтованим, у зв'язку з чим просили відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити оскаржуване рішення без змін.

21.09.2015 в судовому засіданні колегією суддів було оголошено вступну та резолютивну частини постанови апеляційного господарського суду.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні у справі докази, заслухавши пояснення представників сторін, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування господарським судом норм чинного законодавства, колегія суддів встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, між Коссад Семанс (в тексті договорів - продавець) та Закритим акціонерним товариством «Шполатехагро», в подальшому перейменованим в Приватне акціонерне товариство «Шполатехагро» (в текстах договорів - покупець) були укладені контракти від 30.01.2008 №CSDCTA 071109 та від 15.02.2010 №CSDCTA 100215 щодо купівлі-продажу насіння для посіву.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем грошових зобов'язань за контрактами позивач звернувся Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення заборгованості.

Задовольняючи позовні вимоги Коссад Семанс під час первісного розгляду справи, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що сторонами у пункті 12 контракту №СSДСТА100215 від 15.02.2010 було встановлено договірну підсудність даного спору, а відтак вказана справа підлягає розгляду Господарським судом міста Києва.

Скасовуючи постанову Київського апеляційного господарського суду від 02.02.2015 та рішення Господарського суду міста Києва від 27.10.2014 і направляючи справу №910/18341/14 на новий розгляд, суд касаційної інстанції зазначив, що при визначенні підсудності справи за участю іноземного суб'єкта господарювання суди посилалися на пункт 12 контракту № СSДСТА100215 від 15.02.2010, укладеного між сторонами, проте у доданій до матеріалів справи копії зазначеного контракту (т.1, а.с.66-69) пункт 12 відсутній, а тому судам під час нового розгляду справи необхідно встановити який саме орган вирішення спору було обрано сторонами для вирішення спорів, які можуть виникнути між ними при виконанні даного договору.

Під час нового розгляду справи позивачем було подано копію контракту №СSДСТА100215 від 15.02.2010 (т.4,а.с.16-20), з якого вбачається, що пунктом 12 даного контракту сторонами було погоджено наступний порядок вирішення спорів:

«Покупатель и Продавец должны решить все проблемы связанные с настоящим контрактом, путем переговоров. Претензии по настоящему контракту должны быть рассмотрены сторонами в течение 30 дней с момента их получения. В случае если стороны не могут решить разногласия путем переговоров в течение 30 дней, они могут обращаться в хозяйственный суд г. Киев (Украина). В суде применяется материальное и процессуальное право Украины. Настоящий контракт руководствуется положениями Венской конвенции от 11 апреля 1980 года о контрактах международной торговли товарами и, дополнительным основанием, украинским правом».

Надаючи правову оцінку вказаному пункту контракту, місцевий господарський суд дійшов висновку, що сторонами зроблено застереження про договірну підсудність даного спору та обрано орган для вирішення спорів, які можуть виникнути між ними при виконанні умов контракту - Господарський суд міста Києва, що відповідає вимогам чинного законодавства України.

З таким висновком колегія суддів апеляційного господарського суду погодитись не може та вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно зі статтею 1 Господарського процесуального кодексу України іноземні юридичні особи мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до статті 124 Господарського процесуального кодексу України підсудність справ за участю іноземних суб'єктів господарювання визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

При цьому правовідносини, пов'язані з усіма видами зовнішньоекономічної діяльності в Україні, регулюються положеннями Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність", а питання, що виникають у сфері приватноправових відносин з іноземним елементом (хоча б один учасник правовідносин є іноземцем, особою без громадянства або іноземною особою; об'єкт правовідносин знаходиться на території іноземної держави; юридичний факт, який впливає на виникнення, зміну або припинення правовідносин, мав чи має місце на території іноземної держави), у тому числі й питання підсудності судам України справ з іноземним елементом, вирішуються згідно із Законом України "Про міжнародне приватне право" (пункт 1 роз'яснення Президії Вищого господарського суду України від 31.05.2002 №04-5/608 «Про деякі питання практики розгляду справ за участю іноземних підприємств та організацій»).

Відповідно до частини 3 статті 2 Закону України «Про міжнародне приватне право» цей Закон застосовується до питань, що виникають у сфері приватноправових відносин з іноземним елементом, у тому числі, щодо підсудності судам України справ з іноземним елементом.

Згідно статті 75 вищевказаного Закону підсудність судам України справ з іноземним елементом визначається на момент відкриття провадження у справі, незважаючи на те, що в ході провадження у справі підстави для такої підсудності відпали або змінилися, крім випадків, передбачених у статті 76 цього Закону.

Стаття 76 Закону України «Про міжнародне приватне право» передбачає, що суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом, у тому числі, якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків, передбачених у статті 77 цього Закону.

Таким чином, якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків виключної, спір підлягає вирішенню в господарських судах України з урахуванням вимог розділу III Господарського процесуального кодексу України.

За змістом статей 4-1, 12 - 17, 123 ГПК України для іноземних суб'єктів господарської діяльності передбачено національний режим судового процесу для розгляду справ, підвідомчих господарським судам.

Місцеві господарські суди вправі вирішувати спори і у тих випадках, коли міжнародним договором передбачено можливість укладення письмової пророгаційної угоди між суб'єктом зовнішньоекономічної діяльності України та іноземним суб'єктом господарської діяльності (угода про договірну підсудність).

Вищезгаданим пунктом 12 контракту сторонами передбачено підсудність спорів за вказаним контрактом Господарському суду міста Києва та встановлено, що під час розгляду спорів за спірним контрактом застосовується матеріальне і процесуальне право України.

Відповідно до частин 1-2 статті 5 Закону України «Про міжнародне приватне право» у випадках, передбачених законом, учасники (учасник) правовідносин можуть самостійно здійснювати вибір права, що підлягає застосуванню до змісту правових відносин. Вибір права згідно з частиною першою цієї статті має бути явно вираженим або прямо випливати з дій сторін правочину, умов правочину чи обставин справи, які розглядаються в їх сукупності, якщо інше не передбачено законом.

Оскільки сторонами погоджено застосування при вирішенні спорів за контрактом процесуального законодавства України, вимоги Господарського процесуального кодексу України для сторін є обов'язковими.

Чинним Господарським процесуальним кодексом України не передбачено можливості визначення підсудності справи самими сторонами у договорі та не встановлено права на зміну територіальної підсудності.

Частиною 1 статті 76 Закону України «Про міжнародне приватне право» визначено загальний порядок щодо домовленості про підсудність справи з іноземним елементом судам України, тобто сторони можуть обрати лише національну належність органу, який буде розглядати спір, проте не визначення підсудності всередині цієї країни.

Встановлення сторонами в зовнішньоекономічному договорі конкретного юрисдикційного органу, який буде розглядати даний спір, без врахування вимог процесуального законодавства України щодо територіальної підсудності розгляду справ є таким, що порушує норми закону, оскільки інститут договірної підсудності Господарським процесуальним кодексом України не передбачений.

Відтак, колегія суддів дійшла висновку, що пророгаційною угодою між сторонами може бути визначено тільки право передати спір на розгляд судам України, але не можна змінити, передбачену господарським процесуальним законодавством, територіальну підсудність справи на договірну.

Також колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до частини 1 статті 9 Конституції України частиною національного законодавства України є Конвенція про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікована Україною 17.07.1997.

Відповідно до частини 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У пункті 24 рішення Європейського суду з прав людини від 20.07.2006 у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви №29458/04 та №29465/04) зазначено, що термін"встановленого законом" у статті 6 Конвенції поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі "Занд проти Австрії", Комісія висловила думку, що термін "судом, встановленим законом" у пункті 1 статті 6 передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з (...) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (...)".

Згідно статті 2 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» рішення є обов'язковим для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції.

Згідно частини 1 статті 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом.

Таким чином, відповідно до положень чинного законодавства України справа повинна розглядатися судом, встановленим законом, тобто тим, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом.

Згідно частини 2 статті 15 Господарського процесуально кодексу України справи у спорах, що виникають при виконанні господарських договорів та з інших підстав, а також справи про визнання недійсними актів розглядаються господарським судом за місцезнаходженням відповідача.

Твердження позивача, про те, що підсудність даного спору Господарському суду міста Києва відповідачем не оскаржувалась та була ним фактично визнана, що підтверджується його участю під час розгляду справи місцевим судом, відхиляються колегією суддів з огляду на те, що вимоги процесуального законодавства мають імперативний характер і позиція сторони у справі щодо встановлення її підсудності не враховується судом.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Господарський суд у відповідності до статті 43 Господарського процесуального кодексу України оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно пункту 2 частини 1 статті 103 Господарського процесуального кодексу України, апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати рішення повністю або частково і прийняти нове рішення.

Підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду у відповідності до частини 4 статті 104 ГПК України порушення або неправильне застосування норм процесуального права.

З урахуванням вищезазначеного, апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства "Шполатехагро" підлягає частковому задоволенню, а рішення Господарського суду міста Києва від 21.05.2015 у справі №910/18341/14 - скасуванню.

Відповідно до пункту 4.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» від 21.02.2013 №7 у випадках скасування рішення господарського суду і передачі справи на новий розгляд розподіл судового збору у справі, в тому числі й сплаченого за подання апеляційної та/або касаційної скарги або заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, здійснює господарський суд, який приймає рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 4-3, 32-34, 43, 44, 49, 96, 99, 101 - 106 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Шполатехагро» на рішення Господарського суду міста Києва від 21.05.2015 у справі №910/18341/14 задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 21.05.2015 у справі №910/18341/14 скасувати.

3. Справу №910/18341/14 направити до Господарського суду міста Києва для встановлення її підсудності.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя А.О. Мальченко

Судді В.Г. Суховий

О.В. Агрикова