ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" вересня 2015 р. Справа № 917/1801/14

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Істоміна О.А., суддя Барбашова С.В. , суддя Тарасова І. В.

при секретарі Кохан Ю.В.

за участю представників сторін:

позивача - Ященка Р.Ю. (довіреність № 14-135 від 13.05.2014р.)

відповідача - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ (вх. №3896 П/3) на рішення господарського суду Полтавської області від 16.06.2015 р. у справі № 917/1801/14

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" , м. Київ

до Комунального підприємства "Теплоенерго", м. Кременчук, Полтавська область

про стягнення 977 828,49 грн.

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2014 року Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до господарського суду Полтавської області з позовом до комунального підприємства "Теплоенерго" про стягнення 977828,49 грн., з яких 692320,98 грн. - основного боргу, 162281,71 грн. - пені, 33753,73 грн. - 3% річних, 89472,07 грн. - інфляційні втрати.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 20.11.2014р., залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 24.02.2015р., позов задоволено частково. Стягнуто з комунального підприємства "Теплоенерго" на користь публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 692 320,98 грн. - основного боргу, 129 825,37 грн. - пені, 33 753,73 грн. - 3% річних, 89 472,07 грн. - інфляційні втрати та судові витрати. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 08.04.2015р. судові рішення першої та апеляційної інстанції у справі за № 917/1801/14 скасовано, а дану справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції в іншому складі суду.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 16.06.2015 р. у справі № 917/1801/14 (суддя Кульбако М.М.) припинено провадження у справі в частині стягнення 692320,98 грн. основного боргу, у зв'язку з відсутністю предмету спору. В задоволенні позовних вимог про стягнення 162281,71 грн. пені, 33753,73 грн. 3 % річних, 89472,07 інфляційних втрат - відмовлено.

Позивач із зазначеним рішенням в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення 162281,71 грн. пені, 33753,73 грн. 3 % річних та 89472,07 інфляційних втрат не погодився, подав апеляційну скаргу, в якій вважає, що рішення в цій частині прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, без дослідження усіх істотних обставин справи, а тому просить рішення в цій частині скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 162281,71 грн. пені, 33753,73 грн. 3 % річних та 89472,07 інфляційних втрат задовольнити. Також позивач просить покласти судові витрати на відповідача у справі.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 27.07.2015р. апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ на рішення господарського суду Полтавської області від 16.06.2015 р. у справі № 917/1801/14 прийнято до провадження та призначено до розгляду на 22 вересня 2015 р. о 12:00 год.

Відповідач письмових пояснень або заперечень по апеляційній скарзі не надав, його уповноважений представник в судове засідання не з'явився, хоча судом апеляційної інстанції вжито заходів щодо належного повідомлення відповідача про день, час та місце розгляду справи.

Неявка представника відповідача не перешкоджає розгляду справи в даному судовому засіданні 22.09.2015р. по суті за наявними у ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі доводи, заслухавши в судовому засіданні уповноваженого представника позивача, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, розглянувши справу у відповідності до вимог статті 101 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ на рішення господарського суду Полтавської області від 16.06.2015 р. у справі № 917/1801/14 задоволенню не підлягає, враховуючи наступні підстави та обставини.

Із матеріалів справи вбачається, що 28 грудня 2012 року між позивачем у даній справі - Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ (Продавець) та відповідачем - Комунальним підприємством "Теплоенерго", м. Кременчук, Полтавська область (Покупець) укладено договір купівлі-продажу природного газу від № 13-3199-БО-24 (том 1 аркуші справи 17-22), відповідно до пункту 1.1. якого Продавець зобов'язаний передати у власність покупцю у 2013 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД , або/та природний газ, видобутий на території України підприємствами, які не підпадають під дію статті 10 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу", а Покупець в свою чергу зобов'язався прийняти та оплатити газ на умовах цього Договору.

Згідно з пунктом 1.2. Договору сторони визначили, що газ, який постачається за цим Договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями та іншими споживачами.

Сторонами за цим договором у розділі 2 узгоджено обсяги природного газу, які продавець має передати покупцеві, та передбачено можливість змінювати ці обсяги в установленому порядку, зокрема у пункті 2.1. сторони визначили, що з 01.01.2013р. по 31.12.2013 р. продавець передає покупцеві газ обсягом до 4370 тис. куб.м.

Приймання-передача газу оформлюється актами приймання-передачі, які є підставою для остаточних розрахунків між сторонами (пункти 3.3., 3.4. Договору купівлі-продажу природного газу).

Відповідно до пункту 5.2. Договору купівлі-продажу природного газу ціна за 1000 куб.м. газу становить 4661,74 грн. з ПДВ.

Загальна вартість даного Договору визначена сторонами в сумі 20371803,80 грн. з ПДВ (пункт 5.5. Договору).

Цей договір набув чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, та діє в частині реалізації газу до 31.12.2013 р., а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (пункт 11.1. Договору).

15.07.2013 р. сторонами у справі було підписано Додаткову угоду за № 1 до договору купівлі-продажу природного газу від 28.12.2012 р. № 13-3199-БО-24, якою змінено ціну за 1000 куб.м. газу, встановлено її розмір в сумі 4588,54 грн. з ПДВ, а також змінено загальну вартість Договору, визначивши, що вона складається з сум вартості місячних поставок газу (том 1 аркуш справи 23).

Як свідчать матеріали справи та обґрунтовано встановлено господарським судом Полтавської області, позивач свої зобов'язання згідно договору купівлі-продажу природного газу від 28.12.2012 р. № 13-3199-БО-24 виконав, поставивши відповідачу протягом січня-грудня 2013 року природний газ на загальну суму 11419649,66 грн., що підтверджується наявними у справі належним чином засвідченими копіями актів приймання-передачі природного газу, зокрема від 30.09.2013р. на суму 2535961,06 грн., від 30.09.2013р. на суму 2179259,03 грн., від 30.09.2013р. на суму 2164956,82 грн., від 30.09.2013р. на суму 1047151,77 грн., від 30.09.2013р. на суму 18299,08 грн., від 31.10.2013р. на суму 685210,67 грн., від 30.11.2013р. на суму 1067261,35 грн. та від 31.12.2013р. на суму 1721549,88 грн. (том 1 аркуші справи 24-31). Всі зазначені акти підписані уповноваженими особами (представниками) Покупця, Продавця та Газорозподільної організації - ПАТ «Кременчукгаз», а також скріплені печатками цих підприємств.

Згідно частини першої статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У пункті 6.1. Договору № 13-3199-БО-24 від 28.12.2012 р. сторони визначили, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу, а остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця наступного за місяцем поставки газу.

Господарським судом першої інстанції обґрунтовано встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що відповідач свої зобов'язання за договором поставки природного газу в частині оплати за отриманий природний газ виконав частково, у зв'язку з чим у нього виникла заборгованість перед позивачем в сумі 692320,98 грн.

Також, за наявними у справі документальними матеріалами господарським судом першої інстанції обґрунтовано встановлено, що відповідно до пункту 24 статті 14 та пункту 2 статті 16 Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік", Порядку та умов надання у 2014 р. субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування (затвердж. Постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.2014 р. № 30), 23 жовтня 2014 року між Головним управлінням Державної казначейської служби України у Полтавській області, Департаментом житлово-комунального господарства Полтавської обласної державної адміністрації, Департаментом фінансів Полтавської обласної державної адміністрації, Фінансовим управлінням виконкому Кременчуцької міськради, Управлінням житлово-комунального господарства м. Кременчука, Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" та Комунальним підприємством "Теплоенерго" укладено договір про організацію взаєморозрахунків за № 889/30 (том 1 аркуші справи 157-158).

Відповідно до частини 1 статті 8 Закону України "Про теплопостачання" державна підтримка у сфері теплопостачання надається відповідно до обсягів коштів, передбачених законом про Державний бюджет України та місцевими бюджетами на відповідний рік, а також коштів на проведення науково-дослідних робіт з удосконалення систем теплопостачання та енергозбереження.

Пунктом 2 статті 16 Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" передбачено, що перерахування субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевої самоврядування, здійснюється у порядку, встановленому Кабінетом міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.2014р. № 30 затверджено Порядок та умови надання за 2012-2013 роки субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування.

Зазначений Порядок та умови визначають механізм перерахування і надання за 2012р., 2013р. субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості, теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення -тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування (пункт 1.1 Порядку).

Згідно з пунктом 4 цього Порядку підставою для проведення розрахунків з погашення заборгованості є договір про організацію взаєморозрахунків, який укладається підприємствами, що виробляють, транспортують та постачають теплову енергію населенню або надають населенню послуги з централізованого водопостачання та водовідведення (далі - надавачі послуг), та іншими учасниками розрахунків з погашення заборгованості (далі - учасники розрахунків), у тому числі у разі заміни сторони у зобов'язанні під час здійснення розрахунків за придбану/реалізовану на оптовому ринку електричну енергію, на підставі довідки, що підтверджує наявність в учасників розрахунків кредиторської та/або дебіторської заборгованості на дату підписання, такого договору.

Учасниками розрахунків є територіальні органи Казначейства: Міністерство фінансів Автономної Республіки Крим, обласні, міські у м. Києві та Севастополі фінансові управління, фінансові управління районних, районних у м. Києві та м. Севастополі держадміністрацій чи структурні підрозділи з питань фінансів виконавчих органів міських (міст обласного значення) рад (даті - місцеві фінансові органи); надавачі послуг; Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", її філії, дочірні підприємства і компанії; суб'єкти господарювання, що здійснюють постачання природного газу за регульованим тарифом; підприємства, що здійснюють передачу та постачання електричної енергії (далі - енергопостачальники); державне підприємство "Енергоринок"; енергогенеруючі компанії та їх кредитори - постачальники вугільної продукції; державне підприємство "Вугілля України"; вугледобувні підприємства; Держрезерв. Кількість сторін договору про організацію взаєморозрахунків є необмеженою та визначається такою кількістю учасників розрахунків, виконання договору якими забезпечить погашення заборгованості та надходження до бюджету коштів у сумі, необхідній для її погашення. Учасниками розрахунків можуть бути підприємства, установи, організації та інші суб'єкти господарювання незалежно від форми власності. Із суб'єктами господарювання, що здійснюють постачання природного газу, та енергопостачальниками проводяться розрахунки з погашення кредиторської заборгованості за спожиті енергоносії (без урахування пені, штрафних та фінансових санкцій).

Враховуючи зазначене, укладеним 23.10.2014р. Договором за № 889/30 сторони організували взаєморозрахунки із погашення заборгованості за спожитий природний газ та транспортування газу за 2013 рік по договору від 28.12.2012р. № 13/3199-БО-24.

Згідно підпунктів 2 та 3 пункту 12 Договору про організацію взаєморозрахунків № 889/30 від 23.10.2014р. сторони зобов'язалися не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до договору, а також перераховувати кошти наступній стороні.

Пунктом 15 Договору про організацію взаєморозрахунків № 889/30 від 23.10.2014р. сторони погодили, що цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за договором.

Пунктом 17 Договору про організацію взаєморозрахунків № 889/30 від 23.10.2014р. сторони обумовили, що після виконання договору сторони не мають одна до одної претензій стосовно предмету договору.

Колегія суддів вважає, що у зв'язку з укладенням договору про організацію взаєморозрахунків № 889/30 від 23.10.2014р. змінено строк виконання грошового зобов'язання за договором купівлі-продажу природного газу від № 13-3199-БО-24 від 28.12.2012р.

Всі зазначені обставини були належним чином погоджені з позивачем і останній проти таких умов не заперечував.

Проаналізувавши умови Договору про організацію взаєморозрахунків, колегія суддів визначає, що можливість існування між сторонами інших грошових зобов'язань та підстав для інших грошових вимог ним не була передбачена.

На підставі Договору про організацію взаєморозрахунків № 889/30 від 23.10.2014р. відповідач сплатив позивачеві кошти у розмірі 692320,98 грн. за газ та транспортування газу за 2013 рік згідно з договором від 28.12.2012 р. № 13/3199-БО-24, що підтверджується платіжним дорученням № 6 від 27.10.2014р.

Таким чином, суд апеляційної інстанції зазначає, що розрахунок за поставлений природний газ відбувся у порядку та строки, передбачені у договорі про організацію взаєморозрахунків.

Згідно пункту 1-1 частини 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Пунктом 4.4. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» (із змінами і доповненнями) передбачено, що господарський суд припиняє провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору (пункт 1-1 частини першої статті 80 ГПК), зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань. Припинення провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не припинення провадження у справі.

Колегія суддів вважає, що господарський суд, враховуючи перерахування відповідачем основної суми заборгованості в процесі розгляду даної справи, правомірно застосував положення пункту 1-1 статті частини 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України, та припинив провадження в частині вимог позивача щодо стягнення з відповідача суми основного боргу в розмірі 692320,98 грн.

Рішення суду першої інстанції в цій частині позивачем не оскаржене.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Позивачем в апеляційній скарзі ставиться питання щодо скасування рішення господарського суду у даній справі в частині відмови в задоволенні його вимог про стягнення з відповідача 162281,71 грн. пені, 33753,73 грн. 3 % річних та 89472,07 інфляційних втрат.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на те, що підписання договору про організацію взаєморозрахунків не звільняє відповідача від відповідальності за наслідки неналежного виконання зобов'язань за договором купівлі-продажу природного газу у вигляді нарахованої суми пені та передбачених статтею 625 Цивільного кодексу України інфляційних втрат і 3% річних. Позивач вважає, що судом першої інстанції неправильно оцінено практику Верховного суду України, не враховано набрання договором від 23.10.2014р. № 889/30 законної сили, не взято до уваги те, що остаточні взаєморозрахунки проведено 27.11.2014р., а тому саме з цієї дати, на думку позивача, договір від 23.10.2014р. № 889/30 набув юридичної сили.

Однак вказані посилання заявника апеляційної скарги є безпідставними, оскільки сума боргу у розмірі 692320,98 грн. була сплачена відповідачем на виконання умов договору про організацію взаєморозрахунків, а тому правові підстави для стягнення нарахувань на цю суму, що передбачені пунктом 7.2. Договору купівлі-продажу природного газу, та підстави для застосування наслідків за порушення грошового зобов'язання, передбачених частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України - відсутні.

Натомість, наявний у справі договір про організацію взаєморозрахунків, свідчить про те, що сторони тим самим змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ, поставлений відповідно до договору купівлі - продажу природного газу.

Для застосування штрафних санкцій, передбачених підпунктом 7.2 договору купівлі - продажу природного газу, та наслідків за порушення грошового зобов'язання, передбачених частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, необхідно, щоб оплата була здійснена поза межами порядку і строків, встановлених договором про організацію взаєморозрахунків, який діяв на момент розгляду справи і відповідно до пункту 15 якого сторони засвідчили, що після виконання договору вони не мають одна до одної жодних претензій стосовно предмета договору.

Проте, з огляду на дотримання відповідачем строків виконання зобов'язання, правових підстав для застосування положень частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України колегією суддів апеляційної інстанції під час апеляційного перегляду справи не встановлено.

Крім того, вважаючи доводи позивача безпідставними колегія суддів зазначає, що договір від 889/30 від 23.10.2014р. не є новацію щодо договору № 13/3199-БО-24 від 28.12.2012р. у розумінні частини 2 статті 604 Цивільного кодексу України, оскільки при його укладанні сторони не припинили первісні зобов'язання за договором на купівлю-продаж природного газу, замінивши їх новими зобов'язаннями між тими ж сторонами, а лише організували взаєморозрахунки із погашення заборгованості за природний газ.

Також в спростування посилань скаржника щодо набуття договором про організацію взаєморозрахунків юридичної сили, колегія суддів вважає необхідним зауважити, що відповідачем на виконання договору про організацію взаєморозрахунків № 889/30 від 23.10.2014 р. кошти в сумі 692320,98 грн. за газ та транспортування газу за 2013 рік згідно з договором від 28.12.2012 р. № 13/3199-БО-24 були перераховані згідно платіжного доручення № 6 від 27.10.2014 р. на рахунок НАК "Нафтогаз України.

Вказані кошти були зараховані на рахунок позивача лише 27.11.2014 р., що підтверджується випискою Управління держказначейської служби України від 28.11.2014р.

Таким чином, підставою для перерахування боргу за договором від 28.12.2012 р. № 13/3199-БО-24 був договір про організацію взаєморозрахунків № 889/30 від 23.10.2014 р. та наявність бюджетного фінансування, тобто бюджетного фінансування цих розрахунків.

Частинами 1-2 статті 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Повторно розглянувши справу за наявними у справі матеріалами, надавши правову оцінку доводами позивача, що викладені в апеляційній скарзі, з яких порушено питання щодо скасування рішення в зазначеній частині, колегія суддів дійшла висновку підтримати правову позицію суду першої інстанції, що викладена в оскаржуваному рішенні, прийнявши при цьому до уваги доводи відповідача, а твердження позивача навпаки - відхиливши.

Так, за приписами статей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Вказані норми кореспондуються з положеннями частин 1, 7 статті 193 Господарського кодексу України. Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Порушенням зобов'язання, згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди. У відповідності до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Колегія суддів вважає, що уклавши договір про організацію взаєморозрахунків № 889/30 від 23.10.2014р. сторони тим самим змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ поставлений відповідно до умов договору купівлі-продажу природного газу від 28.12.2012 р. № 13/3199-БО-24.

Таким чином, для застосування санкцій, передбачених договором поставки природного газу та наслідків за порушення грошового зобов'язання, передбачених частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, необхідно, щоб оплата за природний газ була здійснена поза межами порядку і строків, встановлених договором про організацію взаєморозрахунків, який діяв на момент розгляду справи і відповідно до змісту якого сторони засвідчили, що після виконання договору вони не мають одна до одної жодних претензій стосовно предмету договору.

З урахуванням викладеного, колегія суддів суду апеляційної інстанції визнає правомірними висновки господарського суду Полтавської області про відсутність правових підстав для стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих позивачем на суму боргу в розмірі 692320,98 грн., оскільки проведення розрахунку за поставлений природний газ відповідно до умов договору купівлі-продажу природного газу від 28.12.2012 р. № 13/3199-БО-24 здійснено відповідачем у порядку та строки, передбачені у договорі про організацію взаєморозрахунків № 889/30 від 23.10.2014р.

Аналогічна правова позиція викладена також у постановах Верховного суду України по справам № 5011-35/1272-2012-42/527-2012 від 09.09.2014р. та № 924/1230/14 від 01.07.2015р. у подібних спорах.

Частиною 3 статті 82 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 111-16 цього Кодексу. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Згідно частин 1, 2 статті 111-28 Господарського процесуального кодексу України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 111-16 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів. Невиконання судових рішень Верховного Суду України тягне за собою відповідальність, установлену законом.

Обставин, за наявності яких суду надано право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного суду України по справам № 5011-35/1272-2012-42/527-2012 та № 924/1230/14, судами як першої, так і апеляційної інстанції при розгляді даної справи по суті не встановлено.

Доводи апеляційної скарги позивача не спростовують висновків суду першої інстанції, які містяться у рішенні господарського суду Полтавської області від 16.06.2015р. у справі № 917/1801/14.

Місцевий господарський суд приймаючи рішення у даній справі повністю дослідив обставини, які мають значення для справи, правильно застосував норми матеріального та процесуального права.

Правових підстав для зміни або скасування рішення суду першої інстанції в оскаржуваній позивачем частині під час здійснення апеляційного провадження судом апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись статтями 32, 33, 34, 43, 99, 101, пунктом 1 статті 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Полтавської області від 16.06.2015 р. у справі № 917/1801/14 залишити без змін.

Постанова набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом 20-ти днів.

Повний текст постанови складено 24.09.15

Головуючий суддя Істоміна О.А.

Суддя Барбашова С.В.

Суддя Тарасова І. В.