ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"16" вересня 2015 р.Справа № 916/3365/15

За позовом: державного підприємства "Одеський морський торговельний порт"

до відповідача: товариства з обмеженою відповідальністю "Судноплавна компанія "АРКТУР"

про стягнення 36 921,97 грн.

Суддя Цісельський О.В.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1 (за довіреністю)

від відповідача: не з'явився

Суть спору: позивач, державне підприємство "Одеський морський торговельний порт", звернувся до господарського суду Одеської області з позовної заявою про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю "Судноплавна компанія "АРКТУР" 36 921,97 грн., де 29 720,63 грн. - заборгованість, 6 619,96 грн. пеня, 581,38 грн. 3% річних.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 13.08.2015р. позовну заяву (вх.№3537/15) прийнято до розгляду, порушено провадження у справі, присвоєно №916/3365/15 та справу призначено до розгляду в судовому засіданні.

Представник позивача заявлені позовні вимоги підтримує та просить суд задовольнити їх в повному обсязі.

Представник відповідача в судові засідання не зявився, хоча про час та місце їх проведення був повідомлений належним чином, відзив на позов та витребувані документи суду не надав, своїм правом на захист не скористався.

Як зазначено у третьому абзаці п.3.9.1. Постанови Пленуму ВГСУ № 18 від 26.12.2011р., в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Згідно з ст.75 Господарського процесуального кодексу України справу розглянуто за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до ст.85 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Дослідивши в відкритому судовому засіданні матеріали справи, надані позивачем докази, заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив:

29 жовтня 2014р. між державним підприємством "Одеський морський торговельний порт" (Виконавець) та товариством з обмеженою відповідальністю "Судноплавна компанія "АРКТУР" (Замовник) було укладено договір про надання послуг в Одеському морському торговельному порту №КД-19206, згідно умов п.1.1. якого, предметом цього Договору є надання Виконавцем нижчеперелічених послуг, заявлених Замовником, і забезпечення своєчасної оплати Замовником заявлених і виконаних Виконавцем послуг, а саме:

1.1.1. Буксирно-кантовочні й швартові операції в акваторії Одеського порту;

1.1.2. Льодова проводка суден;

1.1.3. Міжпортове буксирування;

1Л .4. Забезпечення судів прісною водою за допомогою т/х "Родник";

1.1.5. Очищенням дегазація суднових ємкостей, танків, машинних відділень суден;

1.1.6. Вантажно-розвантажувальні і підйомні операції в Одеському порту плавкранами г/п 15 і 100 тонн;

1.1.7. Забезпечення гасіння пожеж на суднах і берегових об'єктах з боку моря;

1.1.8. Забезпечення пожежної безпеки нафтоналивних суден та безпеки суден-газовозів;

1.1.9. Перевезення пасажирів, комісій, вантажів плавзасобами Виконавця на акваторії Одеського порту;

1.1.10. Проведення аварійно - рятувальних робіт;

1.1.11. Проведення робіт з дефектації, технічного обслуговування, ремонту суден, корпусних конструкцій, суднового та / або іншого обладнання (біля причалів, на рейдах, в доках);

1.1.12. Переогляд аварійно - рятувального та протипожежного майна;

1.1.13. Надання послуг портової механізації та підйомно-транспортного устаткування;

1.1.14. Виготовлення та ремонт вантажозахоплювальних пристроїв та обладнання;

1.1.15. Перевезення пасажирів, комісій, членів екіпажу автобусами Виконавця;

1.1.16. Надання послуг проектно - конструкторського бюро Виконавця;

1.1.17. Надання Інших можливих послуг за заявками Замовника;

Відповідно до п.3.3. оплата наданих Виконавцем Замовнику послуг/робіт проводиться протягом 5-ти (п'яти) банківських днів після вручення Замовнику рахунків Виконавця.

Цей Договір вступає в силу з моменту підписання його сторонами по Договору та буде діяти до 31 грудня 2014р.

На виконання умов вищенаведеного договору позивач надав відповідачу відповідні послуги, у зв'язку з чим позивач відповідачу виставив рахунки №7404555 від 03.11.2014р. на суму 17 097,82 грн. та №740554 від 03.11.2014р. на суму 12 622,81 грн., однак відповідач, вартість отриманих від позивача послуг не сплатив, внаслідок чого, за ним утворилась заборгованість перед позивачем в сумі 29 720,63 грн.

Безпідставна відмова відповідача від виконання договірних зобов'язань в частині здійснення оплати послуг і стало підставою для останнього звернутись до господарського суду Одеської області із даним позовом за захистом своїх порушених прав та охоронюваних законом інтересів.

Розглянувши матеріали справи, проаналізувавши норми чинного законодавства, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав:

У відповідності до ст.11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обовязків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обовязків. При цьому, ст.12 ЦК України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Відповідно до ст.175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певні дії (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. При цьому, зобовязання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу, у тому числі із договору.

Згідно вимог ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається. В свою чергу, порушенням зобовязання, відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Згідно ст.629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами. Припинення зобовязання на вимогу однієї із сторін в силу положень ч.2 ст.598 цього Кодексу допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Згідно ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобовязання встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно п.4 ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, у вигляді відшкодування збитків та матеріальної шкоди.

Як вбачається із матеріалів справи, зокрема з розрахунку заборгованості приведеного позивачем в позовній заяві та не спростованого відповідачем, останнім договірні зобовязання в частині проведення оплати вартості послуг, внаслідок чого за ним утворилась заборгованість в сумі 29 720,63 грн., у зв'язку з чим, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума заборгованості, встановлена судом в розмірі 29 720,63 грн.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 6 619,96 грн. пені та 581,38 3% річних.

Оцінюючи вимоги про стягнення пені, суд зазначає наступне:

Одним із видів господарських санкцій згідно з частиною другою статті 217 ГК України є господарські санкції, до яких віднесено штраф та пеню.

Розмір штрафних санкцій відповідно до частини четвертої статті 231 ГК України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання, або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Частиною шостою статті 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Виходячи зі змісту зазначених норм, початком для нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання буде день, наступний за днем, коли воно мало бути виконано. Нарахування санкцій триває протягом шести місяців. Проте законом або договором можуть бути передбачені інші умови нарахування.

Частина перша статті 223 ГК України передбачає, що при реалізації в судовому порядку відповідальності за правопорушення у сфері господарювання застосовуються загальний та скорочені строки позовної давності, передбачені ЦК України, якщо інші строки не встановлено ГК України.

За змістом пункту 1 частини другої статті 258 ЦК України щодо вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) передбачено спеціальну позовну давність в один рік.

Поняття позовної давності міститься в статті 256 ЦК України, відповідно до якої позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Якщо за невиконання або неналежне виконання зобов'язання встановлено штрафні санкції, то збитки відшкодовуються в частині, не покритій цими санкціями. Законом або договором можуть бути передбачені випадки, коли: допускається стягнення тільки штрафних санкцій; збитки можуть бути стягнуті у повній сумі понад штрафні санкції; за вибором кредитора можуть бути стягнуті або збитки, або штрафні санкції. Вимогу щодо сплати штрафних санкцій за господарське правопорушення може заявити учасник господарських відносин, права чи законні інтереси якого порушено, а у випадках, передбачених законом, - уповноважений орган, наділений господарською компетенцією. Відсотки за неправомірне користування чужими коштами справляються по день сплати суми цих коштів кредитору, якщо законом або договором не встановлено для нарахування відсотків інший строк. За грошовим зобов'язанням боржник не повинен платити відсотки за час прострочення кредитора. Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано. У випадках, передбачених законом, штрафні санкції за порушення господарських зобов'язань стягуються судом у доход держави (ст.232 ГК України).

Відтак частина шоста статті 232 ГК України передбачає строк та порядок, у межах якого нараховуються штрафні санкції, а строк, протягом якого особа може звернутись до суду за захистом свого порушеного права, встановлюється ЦК України.

Як було вище встановлено судом, за порушення зобов'язань за договором позивач нарахував відповідачу у відповідності до приписів договору пеню в сумі 6 619,96 грн., при цьому судом встановлено що наданий позивачем розрахунок пені здійснений належним чином.

Оцінюючи вимоги про стягнення 3% річних, суд зазначає наступне:

У відповідності з п.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, на думку суду, право позивача вимагати від відповідача сплатити 3% річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає в отриманні компенсації (плати) від відповідача за користування утримуваними ним грошовими коштами, належним до сплати за договором про надання послуг в Одеському морському торговельному порту №КД-19206.

Перевіривши розрахунок позивача 3% річних в сумі 581,38 грн., суд встановив, що позовні вимоги в цій частині відповідають вимогам чинного законодавства, їх розрахунок здійснений позивачем належним чином, у звязку з чим підлягають судом задоволенню в повній мірі.

Відповідно до вимог ст.ст.32, 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. При цьому, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі ст.43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на вищезазначені матеріали справи та проаналізовані положення чинного законодавства України, суд, вбачає доведеними та обґрунтованими заявлені позовні вимоги державного підприємства "Одеський морський торговельний порт", у звязку з чим стягненню з товариства з обмеженою відповідальністю "Судноплавна компанія "АРКТУР" на користь позивача підлягає сума заборгованості, встановлена судом в розмірі 29 720,63 грн., сума пеня встановлена судом в розмірі 6 619,96 грн., сума 3% річних встановлена судом в розмірі 581,38 грн.

Відповідно до приписів ст.44, 49 ГПК України слід стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору пропорційно задоволеним позовним вимогам, а саме 1 827,00 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст.32, 33, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов державного підприємства "Одеський морський торговельний порт" задовольнити повністю.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Судноплавна компанія "АРКТУР" (65026, м. Одеса, вул. Приморська, буд. 11/13 офіс 131, код ЄДРЮОФОП 37475828) на користь державного підприємства "Одеський морський торговельний порт" (65026, м. Одеса, пл. Митна, 1, код ЄДРЮОФОП 01125666) 29 720 (двадцять дев'ять тисяч сімсот двадцять) грн. 63 коп. заборгованості, 6 619 (шість тисяч шістсот дев'ятнадцять) грн. 96 коп. пені, 581 (п'ятсот вісімдесят одна) грн. 38 коп. 3% річних, 1 827 (одна тисяча вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп. витрат на оплату судового збору.

Рішення господарського суду Одеської області набирає чинності у порядку ст.85 ГПК України.

Наказ видати в порядку ст. 116 ГПК України

Повний текст рішення складено 21 вересня 2015 р.

Суддя О.В. Цісельський