ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

22.09.15р. Справа № 904/6589/15

За позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Дніпропетровськ

до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, м. Дніпропетровськ

про стягнення 12 075 грн. 97 коп.

Суддя Кармазіна Л.П.

Представники:

від позивача - ОСОБА_3, представник, довіреність № 751 від17.06.2015 року

від відповідача - представник не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 звернулась до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення 12 075 грн. 97 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за договором №318-А від 05.03.2015 року, щодо оплати поставленого товару.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 27.07.2015 року, порушено провадження у справі, а розгляд справи призначено на 13.08.2015р.

13.08.2015 р. представники сторін в призначене судове засідання не з'явились, про час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином, від позивача до канцелярії суду надійшло клопотання про перенесення судового засідання.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 13.08.2015 року, в зв'язку з неявкою представників сторін, розгляд справи відкладено на 17.09.2015р.

17.09.2015р. представник відповідача в призначене судове засідання не з'явився, про час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, до суду повернувся конверт з відміткою поштової установи "за закінченням терміну зберігання".

Представник позивача до судового засідання подав через канцелярію суду заяву про збільшення позовних вимог, в якій просив стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 суму основного боргу у розмірі 1520,07 грн., штрафні санкції у розмірі 13416,27 грн.., пені у розмірі 1298,91 грн., 3% річних у розмірі 21,34 грн., індекс інфляції у розмірі 262,33 грн.

На підставі ст. 22 ГПК України, заява про збільшення позовних вимог прийнята судом до розгляду.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 17.09.2015р., в зв'язку з неявкою представника відповідача, розгляд справи відкладено на 22.09.2015 р.

22.09.2015р. представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, до судового засідання подав через канцелярію суду розрахунок, відповідно до якого просив суд стягнути з відповідача суму основного боргу за договором у розмірі 1520,07 грн., штрафу у розмірі 76,00 грн., штрафні санкції у розмірі 534 грн. 30 коп., пеню в розмірі 1394,01 грн. та індекс інфляції у сумі 262 грн. 33 коп. (а.с.60-61)

Суд дослідивши поданий позивачем розрахунок, вважає, що за своїм змістом він є заявою про зменшення позовних вимог.

На підставі ст. 22 ГПК України, заява позивача прийнята судом до розгляду, як заява про зменшення позовних вимог.

Таким чином, судом розглядаються вимоги позивача про стягнення з відповідача суми основного боргу у розмірі 1520,07 грн., штрафу у розмірі 76,00 грн., штрафних санкцій у розмірі 534 грн. 30 коп., пені в розмірі 1394,01 грн. та інфляційних втрат у сумі 262 грн. 33 коп.

Представник відповідача в призначене судове засіданні не з'явився, про час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, оскільки ухвали суду були направлені на адресу відповідача, яка вказана у наявному в матеріалах справи Спеціальному витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних- осіб підприємців. (а.с.31-32)

Відповідно до п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18, особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК України. За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору (п. 3.9.2 постанови).

Відповідно до пункту 2.6.15. Інструкції з діловодства в господарських судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 20.02.2013р. № 28 (з подальшими змінами), на звороті у лівому нижньому куті оригіналу процесуального документа, який виготовляється судом та залишається у справі, проставляється відповідний штамп суду з відміткою про відправлення документа, що містить вихідний реєстраційний номер, загальну кількість відправлених примірників документа, дату відправлення, підпис працівника, який її здійснив.

Дана відмітка є підтвердженням належного надсилання копій процесуального документа сторонам та іншим учасникам судового процесу.

Статтею 69 ГПК України передбачено, що спір має бути вирішено господарським судом у строк не більше двох місяців від дня одержання позовної заяви. У виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду спору, господарський суд ухвалою може продовжити строк розгляду спору, але не більш як на п'ятнадцять днів.

Позивач звернувся до господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою 23.07.2015 року, будь-яких клопотань про продовження строку розгляду справи від представників сторін до господарського суду не надходило, а тому двохмісячний строк розгляду спору спливає 23.09.2015р.

Одночасно, застосовуючи відповідно до ч.1 ст.4 Господарського процесуального кодексу України, ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Враховуючи, що ухвали суду було направлено на адресу відповідача, що зазначена у наявному в матеріалах справи Спеціальному витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних-осіб підприємців (а.с.31-32) і не повернуто підприємством зв'язку суд вважає, що відповідач повідомлений про час та місце проведення судового засідання належним чином, проте не скористався своїм правом на участь у судовому засіданні та вважає можливим розглянути справу за відсутності представника відповідача, оскільки останній повідомлений про час та місце судового засідання належним чином, а матеріали справи містять достатньо документів необхідних для вирішення спору по суті та прийняття обґрунтованого рішення.

Відзиву на позов до суду не надано, тому справа розглядається за наявними в ній матеріалами відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

22.09.2015р. в порядку ст. 85 ГПК України, у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Між фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 (постачальник-позивач) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 укладено договір №318-А від 05.03.2045 року, відповідно до умов якого постачальник зобов'язується поставити та передати у власність покупця, а покупець прийняти й оплатити продукцію, в строк та на умовах передбачених даним договором, у кількості згідно специфікації, погодженій сторонами або за заявкою, що передається покупцем операторам або торговим представникам постачальника. Замовлення передається постачальнику в будь-якій зрозумілій сторонам формі (електронною поштою, через торгового представника, факсимільним, телефонним зв'язком). (а.с.19-20)

Пунктом 3 розділу І договору передбачено, що продукція доставляється централізованим централізовано транспортом постачальника або за бажанням покупця, шляхом самовивозу зі складу постачальника. Місце доставки продукції узгоджується сторонами при прийнятті замовлення. Прийняття покупцем продукції вважається підтвердженням узгодження кількості, ціни та асортименту продукції. Підтвердженням факту узгодження умов доставки продукції є підписана сторонами товарно-транспортна накладна та/або видаткова накладна (далі по тексту - накладна). Після підписання сторонами накладної, претензії щодо кількості та якості (крім прихованих недоліків) продукції постачальником не розглядаються.

Розрахунки за продукцію виконуються шляхом перерахування коштів з розрахункового рахунка покупця на розрахунковий рахунок постачальника. Розрахунок готівкою можливий тільки при наявності оригіналу довіреності на право одержання грошей (при одержанні грошей за довіреністю, довірена особа повинна розписатися у видатковому ордері або інших документах, що підтверджують одержання нею грошей) (п. 1 розділу ІІ договору).

Пунктом 2 розділу ІІ договору сторони погодили, що термін остаточного розрахунку за відвантажену покупцеві продукцію - 14 календарних днів з моменту одержання замовлення продукції представниками постачальника.

На виконання умов укладеного договору, позивач в період з 05.03.2015 року по 12.03.2015 року поставив відповідачу товар на загальну суму 1520 грн. 07 коп., що підтверджується наявними в матеріалах справи видатковими накладними, які підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені печаткою позивача (а.с. 26-27).

Як зазначає позивач у позовній заяві, в зв'язку з неналежним виконанням відповідачем зобов'язань, щодо оплати за отриманий товар, у відповідача-1 перед позивачем утворилась заборгованість у розмірі 1520 грн. 07 коп.

Станом на час розгляду справи, відповідач заборгованість у розмірі 1520 грн. 07 коп. не сплатив, що і стало підставою для звернення позивача до господарського суду за захистом своїх прав та законних інтересів.

На підставі п. 1 розділу V договору, яким передбачено, що у випадку прострочення терміну розрахунків за відвантажену продукцію, покупець сплачує на користь постачальника пеню у розмірі 0,5% від вартості неоплаченої продукції за кожен календарний день прострочення платежу за відвантажену продукції та штраф у розмірі 5% від вартості невчасно оплаченої продукції. При подальшому надходженні коштів від покупця в першу чергу погашається пеня та штрафи, позивач нарахував відповідачу пеню у розмірі 1394 грн. 01 коп. та штраф у розмірі 76,00 грн. (з урахуванням розрахунку а.с.60-61)

На підставі ст. 625 ЦК України, в зв'язку з неналежним виконанням відповідачем грошових зобов'язань, позивач нарахував відповідачу 3% річних у розмірі 22 грн. 90 коп. та інфляційні втрати в розмірі 262 грн. 33 коп. (з урахуванням розрахунку а.с.60-61)

На підставі ч.6 ст. 231 ГК України, позивач нарахував відповідачу штрафні санкції у розмірі 534,30 грн. (з урахуванням розрахунку а.с.60-61).

Дослідивши матеріали справи та подані докази, заслухавши представника позивача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав:

Сторони є суб'єктами господарювання, тому відповідно до положень ст.ст. 4, 173-175 і 193 ГК України до прав і обов'язків сторін, що виникли на підставі зазначеного договору і є господарськими зобов'язаннями, мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених Господарським кодексом України.

Факт отримання відповідачем товару на суму 1520 грн. 07 коп. підтверджується матеріалами справи, а саме видатковими накладними (а.с.26-27), які підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені печаткою позивача.

Доказів оплати поставленого позивачем товару, матеріали справи не містять.

Таким чином, станом на час розгляду справи неоплаченим залишився товар на загальну суму 1520 грн. 07 коп.

Зобов'язання відповідача, щодо оплати за отриманий товар передбачено умовами договору та нормами законодавства.

Відповідачем оплату поставленого позивачем товару не здійснено, тобто порушено умови договору, який підписаний між сторонами.

Відповідно до ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з приписами ст.ст. 525, 526 ЦК України та ст. 193 ГК України цивільні та господарські зобов'язання мають бути виконані належним чином і у встановлений договором строк, а одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається, крім випадків, передбачених законом.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. (ст. 530 ЦК України)

Стаття 712 ЦК України зазначає, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і яка відповідає вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар. Строк виконання відповідного грошового зобов'язання визначається за правилами, встановленими частиною першою статті 692 ЦК України (постанова Вищого господарського суду України від 21.04.2011 N 9/252-10).

Згідно ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що відповідач неналежним чином виконав свої зобов'язання за вищевказаним договором, спір між сторонами виник з його вини, тому позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача основного боргу у розмірі 1520 грн. 07 коп. - є обґрунтованими та підтвердженими матеріалами справи та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Щодо позовних вимог позивача про стягнення з відповідача 3% річних на суму 22,90 грн. та інфляційних втрат у розмірі 262 грн. 33 коп. (з урахуванням розрахунку а.с.60-61), судом встановлено наступне:

Відповідно ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошових зобов'язань на вимогу кредитора, зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 відсотка річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Тому підставою відповідальності за грошовим зобов'язанням є сам факт порушення зобов'язання, який полягає в неповерненні відповідних грошових коштів у строк, і цей факт є вирішальним для застосування такої відповідальності.

За своїми ознаками три відсотки річних є платою за користування чужими коштами в цей період прострочки виконання відповідачем його договірного зобов'язання, і за своєю правовою природою вони є самостійним способом захисту цивільних прав і забезпечення виконання цивільних зобов'язань.

Сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція).

Відповідно до п. 3.2. Постанови Пленуму ВГСУ "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" №14 від 17.12.2013 року, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Враховуючи встановлені умовами договору строки оплати товару (відстрочка платежу 14 календарних днів) - строк оплати товару є таким, що настав за видатковою накладною №РНа-0084270 від 05.03.2015 року - 19.03.2015 року, а за видатковою накладною №РНа-0085934 від 12.03.2015 року граничний строк оплати настав 26.03.2015 року.

Судом встановлено, що відповідач не здійснив оплату отриманого товару, тобто порушив умови договору, який підписаний між сторонами.

Положеннями ст. 229 Господарського кодексу України встановлено, що учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов`язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов`язаний відшкодувати збитки завдані невиконанням зобов`язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами.

Судом перевірено наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат за період з квітня 2015 року по липень 2015 року щодо відповідності вимогам чинного законодавства та встановлено, що останній було здійснено невірно, оскільки позивачем не було враховано, що у липні 2015 року індекс інфляції становив 99,00, тобто мала місце дефляція, у зв'язку з чим позовні вимоги позивача про стягнення інфляційних втрат у розмірі 262 грн. 33 коп. підлягають частковому задоволенню на суму 240 грн. 24 коп.

Дослідивши наданий позивачем розрахунок 3% річних (з урахуванням розрахунку а.с.60-61), судом встановлено, що позивачем при здійсненні розрахунку було невірно встановлено початок періоду прострочення. Так, позивач нарахував в 3% річних за видатковою накладною №РНа-0084270 від 05.03.2015 року (з кінцевим строком оплати до 19.03.2015 року) за період з 19.03.2015 року по 21.09.2015 року (187 днів) на суму 11,39 грн., тоді як прострочення оплати за цією накладною розпочалось лише з 20.03.2015 року. Також, за видатковою накладною №РНа-0085934 від 12.03.2015 року (граничний строк оплати 26.03.2015 року) позивач нарахував в 3% річних за період з 25.03.2015 року по 21.09.2015 року (180 днів) на суму 11,51 грн., тоді як прострочення оплати за цією накладною розпочалось лише з 27.03.2015 року.

Враховуючи той факт, що відповідачем було порушено умови укладеного договору, щодо строків оплати товару, суд перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних, а саме: за видатковою накладною №РНа-0084270 від 05.03.2015 року за період з 20.03.2015 року по 21.09.2015 року (186 днів) на суму 11,34 грн. та за видатковою накладною №РНа-0085934 від 12.03.2015 року за період з 27.03.2015 року по 21.09.2015 року (179 день) на суму 11,45 грн., в зв'язку з чим доходить до висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача суми 3% річних у розмірі 22 грн. 90 коп. (з урахуванням розрахунку а.с.60-61), підлягають частковому задоволенню на суму 22 грн. 79 коп.

Щодо позовних вимог позивача про стягнення з відповідача пені у розмірі 1394 грн. 01 коп. та штрафу у розмірі 76 грн. 00 коп. (з урахуванням розрахунку а.с.60-61), суд зазначає наступне:

Відповідно до положень ст.ст. 216-217, 230-231 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до статті 611 ЦК України одним із наслідків порушення зобов'язання є сплата неустойки.

Згідно з ч. 1 ст.548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Під неустойкою (штрафом, пенею), відповідно до статті 549 цього Кодексу, розуміється грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Згідно до положень ч. 2 ст.551 Цивільного кодексу України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Законом України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" (надалі-Закон) встановлено, що його норми регулюють договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань.

Відповідно до ст. 1 Закону платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (ст. 3 Закону).

В зв'язку з неналежним виконанням умов договору, на підставі п. 1 розділу V договору, яким передбачено, що у випадку прострочення терміну розрахунків за відвантажену продукцію, покупець сплачує на користь постачальника пеню у розмірі 0,5% від вартості неоплаченої продукції за кожен календарний день прострочення платежу за відвантажену продукції та штраф у розмірі 5% від вартості невчасно оплаченої продукції. При подальшому надходженні коштів від покупця в першу чергу погашається пеня та штрафи.

Суд перевіривши наданий позивачем розрахунок 5% штрафу у розмірі 76 грн. 00 коп. (з урахуванням розрахунку а.с.60-61) вважає його здійсненим вірно, в зв'язку з чим позовні вимоги позивача про стягнення штрафу в розмірі 5% на суму 76 грн. 00 коп. підлягають задоволенню у повному обсязі.

Також, судом перевірено наданий позивачем розрахунок пені, нарахованої на підставі п.п. 1 розділу V договору (з урахуванням розрахунку а.с.60-61) та встановлено, що позивачем при здійсненні розрахунку було невірно встановлено початок періоду прострочення. Так, позивач нарахував в пеню за видатковою накладною №РНа-0084270 від 05.03.2015 року (з кінцевим строком оплати до 19.03.2015 року) за період з 19.03.2015 року по 21.09.2015 року (183 днів) на суму 693,42 грн., тоді як прострочення оплати за цією накладною розпочалось лише з 20.03.2015 року. Також, за видатковою накладною №РНа-0085934 від 12.03.2015 року (граничний строк оплати 26.03.2015 року) позивач нарахував пеню за період з 26.03.2015 року по 21.09.2015 року (179 днів) на суму 700,59 грн., тоді як прострочення оплати за цією накладною розпочалось лише з 27.03.2015 року. Також, зазначений розрахунок було здійснено позивачем без врахування положень п.6 ст.232 Господарського кодексу України, яким встановлено, що розмір нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Крім того, розмір пені має бути обрахований з урахуванням обмеження розміру пені подвійною обліковою ставкою Національного банку України згідно із Законом України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", незважаючи на встановлений у договорі спосіб обчислення пені (постанова Верховного Суду України від 24.10.2011 та постанова Вищого господарського суду України від 07.12.2011 у справі N25/187)

Таким чином, судом перевірено додержання позивачем вимог чинного законодавства при здійсненні розрахунку пені, а саме: за видатковою накладною №РНа-0084270 від 05.03.2015 року за період з 20.03.2015 року по 18.09.2015 року (183 дні) на суму 220,42 грн. та за видатковою накладною №РНа-0085934 від 12.03.2015 року за період з 27.03.2015 року по 21.09.2015 року (179 днів) на суму 225,85 грн., на підставі чого суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача пені у розмірі 1394 грн.01 коп. (з урахуванням розрахунку а.с.60-61) - підлягають частковому задоволенню на суму 446 грн. 27 коп.

Щодо позовних вимог позивача про стягнення з відповідача штрафних санкцій у розмірі 534 грн. 30 коп. (з урахуванням розрахунку а.с.60-61), суд зазначає наступне:

За приписами ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно до положень ч. 2 ст. 551 Цивільного кодексу України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Законом України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" (надалі-Закон) встановлено, що його норми регулюють договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань.

Відповідно до ст. 1 Закону платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (ст. 3 Закону).

Отже, Законом передбачено обов'язкове встановлення у договорі розміру штрафних санкцій за невиконання зобов'язань.

Сторонами у спірному договорі розмір санкцій, зокрема пені, що підлягає стягненню у разі порушення грошового зобов'язання покупцем визначено п.п. 1 розділу V договору, яка визнана судом обґрунтованою у розмірі 446 грн. 27 коп.

Подвійне стягнення неустойки у вигляді пені законодавством України не передбачено, в зв'язку з чим, позовні вимоги позивача про стягнення штрафних санкцій у розмірі 534грн. 30 коп. задоволенню не підлягають.

Отже, факт неналежного виконання відповідачем зобов'язань за договором, щодо своєчасної оплати за отриманий товар встановлено судом та доведено матеріалами справи.

Згідно зі ст.49 ГПК України судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 4, 32, 33, 36, 43, 49, 75, 82-85, 115-117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (49000, АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (49000, АДРЕСА_2 ІПН НОМЕР_2) суму основного боргу у розмірі 1520,07 грн., 3% річних у розмірі 22 грн. 79 коп., інфляційні втрати в розмірі 240 грн. 24 коп., штраф на суму 76 грн. 00 коп., пеню у розмірі 446 грн. 27 коп. та суму судового збору у розмірі 1105 грн. 60 коп.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

В решті позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскаржене протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 24.09.2015р.

Суддя Л.П. Кармазіна