ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" вересня 2015 р. Справа № 921/232/15-г/1

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого судді Галушко Н.А.

суддів Данко Л.С.

ОСОБА_1

розглядає апеляційну скаргу Почаївського споживчого товариства від 03.06.15р. №1/93

на рішення господарського суду Тернопільської області від 18.05.2015р.

у справі № 921/232/15-г/1

за позовом Почаївського споживчого товариства, м.Почаїв Кременецького району Тернопільської області,

до відповідача-1 Почаївської міської ради Кременецького району Тернопільської області, м.Почаїв Кременецького району Тернопільської області,

до відповідача-2 Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, м.Почаїв,

про визнання недійсним конкурсу на право орендb майна,

За участю представників:

від позивача: ОСОБА_3-представник;

від відповідача-1: ОСОБА_4-представник;

від відповідача-2: не зявився;

Представникам сторін розяснено права та обовязки, передбачені ст. ст. 20, 22 ГПК України.

Клопотань про здійснення фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку ст.811 ГПК України, учасниками судового процесу не заявлено.

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 18.05.2015 р. у справі №921/232/15-г/1 (суддя Чопко Ю.О.) відмовлено у задоволенні позовних вимог Почаївському споживчому товариству до Почаївської міської ради, Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, м.Почаїв про визнання недійсним конкурсу на право орендb майна.

Почаївським споживчим товариством подано апеляційну скаргу від 03.06.15р. №1/93, в якій просить скасувати рішення суду та прийняти нове рішення, яким задоволити позовні вимоги, визнати недійсним аукціон з продажу права оренди майна частини нежитлового приміщення загальною площею 421,1 кв.м. за адресою вул. Воззєднання, 5, м. Почаїв, проведений 10.02.2015 р., посилаючись на те, що рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповно з»ясовано обставини, що мають значення для правильного вирішення даної справи. Зокрема, скаржник посилається на те, що безпідставним є посилання суду на постанову Кременецького районного суду від 03.02.2015р. про відмову Почаївському споживчому товариству у задоволенні позову до Почаївської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення виконавчого комітету Почаївської міської ради №119 від 16.12.2014р. «Про оголошення конкурсу на право оренди майна спільної власності територіальної громади м.Почаїв», оскільки предмет позову у справі №921/232/15-г/1 є інший, як у справі Кременецького районного суду №601/2857/14-а, що не давало підстави суду без додаткового дослідження і правової оцінки наданих сторонами доказів, зробити висновок про законність проведення 10.02.2015р. конкурсу.

Також скаржник зазначає, що орендодавець Почаївська міська рада не приймала рішення про проведення конкурсу на право оренди спірного майна, не затверджувала склад конкурсної комісії, міська рада не давала оголошення в газеті «Діалог» про умови і дату проведення конкурсу. Нежитлове приміщення по вул. Возз»єднання, 5 м.Почаїв на день проведення конкурсу і до тепер знаходиться у користуванні Почаївського споживчого товариства, яке сплачує за користування ним орендну плату.

Окрім того, на думку скаржника, відповідачем не надано доказів і судом не встановлено, які межі повноважень виконавчого комітету визначені радою для управління майном комунальної власності.

Скаржник також вважає, що безпідставним є посилання суду на Свідоцтво про право власності №35937098 від 04.04.2015р. та Витяг №35937210 від 04.04.2015р., які оформлені і видані відповідачу після проведення конкурсу, без врахування невирішеного спору Львівським апеляційним господарським судом у справі №921/307/13-г/4 щодо права власності на майно, яке є предметом оренди.

Почаївська міська рада та Фізична особа-підприємець ОСОБА_2В у відзивах на апеляційну скаргу рішення суду просить залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

В судовому засіданні 08.09.2015р. скаржником подано клопотання №1/157 від 07.09.2015 р. про зупинення провадження у справі до набрання законної сили рішенняv господарського суду Тернопільської області у справі № 921/605/15-г/5 та розглянути дане клопотання без участі представника товариства. Скаржник вважає, що судове рішення у даній справі буде мати суттєве значення для вирішення справи №921/232/15-г/1 по суті. Судовою колегією дане клопотання відхилено як необгрунтоване, з огляду на те, що розгляд справи можливий за наявними доказами у справі, на підставі яких суд з"ясовує фактичні обставини, які мають значення для вирішення спору по суті.

Вивчивши матеріали справи, апеляційної скарги, заслухавши пояснення та заперечення представників сторін, оцінивши наявні у справі докази, судова колегія встановила наступне:

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, Рішенням виконавчого комітету Почаївської міської ради №119 від 16.12.2014р. "Про оголошення конкурсу на право оренди майна спільної власності територіальної громади м. Почаїв" оголошено конкурс на право оренди майна комунальної власності територіальної громади м. Почаїв по одному обєкту: частина будівлі площею 421,1 м.кв., що знаходиться за адресою: м. Почаїв, вул. Воз'єднання, 5, доручено конкурсній комісії по проведенні конкурсів на право укладення договорів оренди провести відповідний конкурс з необхідною умовою щодо забезпечення працівників попереднього орендаря працевлаштуванням та інформацію щодо проведення конкурсу опубліковано у районній газеті "Діалог" №51 (8278) від 19.12.2014р. із зазначенням дати проведення конкурсу: 16.01.2015р. (а.с.12,18).

В газеті "Діалог" за 06.02.2015р. повторно опубліковано оголошення про проведення в приміщенні Почаївської міської ради 10.02.2015р. конкурсу на право оренди майна комунальної власності територіальної громади м. Почаїв по одному обєкту: частина будівлі площею 421,1 м.кв., що знаходиться за адресою: м. Почаїв, вул. Воз'єднання, 5 (а.с.33-34).

Згідно протоколу №7 засідання конкурсної (орендної) комісії Почаївської міської ради по проведенню конкурсів на право укладення договорів оренди та відчуження комунального майна територіальної громади м. Почаїв від 10.02.2015р. за результатами проведення конкурсу (розгляду конкурсних пропозицій учасників та проведення аукціону) вирішено оголосити переможця конкурсу по здачі в оренду частини будівлі площею 421,1 м.кв., розташованої за адресою: м. Почаїв, вул. Возєднання, 5 Фізичну особу-підприємця ОСОБА_2 з орендною платою в розмірі 83 000,00 грн. в місяць та даний протокол надано орендодавцю (Почаївській міській раді) для затвердження результатів конкурсу (а.с.55-57).

Рішенням виконавчого комітету Почаївської міської ради №22 від 18.02.2015р. визнано переможцем конкурсу на право укладення договорів оренди комунального майна територіальної громади м. Почаїв частини будівлі площею 421,1 м.кв. за адресою: м. Почаїв, вул. Воз'єднання, 5 Фізичну особу-підприємця ОСОБА_2 та надано останньому в оренду зазначене вище нерухоме майно з орендною платою 83 000,00 грн. за базовий місяць (а.с.58-59).

Право власності територіальної громади м. Почаїв в особі Почаївської міської ради на вбудоване нежитлове приміщення в 5-ти поверховому житловому будинку за адресою м. Почаїв, вул. Воз'єднання, 5, заг. площею 742,8 м. кв. підтверджується Свідоцтвом про право власності №35937097 від 04.04.2015р., витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень №35937210 від 04.04.2015р. (а.с.76-78).

Скаржник вважає, що проведення конкурсу відбулося з порушенням Законів України "Про місцеве самоврядування в Україні", "Про оренду державного та комунального майна" та нормативних актів Почаївської міської ради та просить визнати конкурс недійсним.

Відповідно до ч.1 ст.4 ГПК України господарський суд вирішує господарські спори на підставі Конституції України, Господарського процесуального кодексу України, інших законодавчих актів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України .

Згідно ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на судовий захист.

Статтею 1 ГПК України передбачено, що підприємства, установи, організації, інші юридичні особи мають право звертатися до господарського суду за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Норми статті 16 Цивільного кодексу України та статті 20 Господарського кодексу України розкривають зміст конституційного права особи на звернення до суду за захистом своїх прав.

Статтею 20 Господарського кодексу України встановлено, що права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов'язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом.

Аналогія вказаної норми відтворена у статті 16 Цивільного кодексу України.

Вважаючи свої права порушеними, позивач зобов"язаний обрати спосіб захисту порушеного права, що відповідає вказаним нормам.

Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

В силу ст.12 ГПК України господарським судам підвідомчі 1) справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у тому числі щодо приватизації майна, та з інших підстав, крім: спорів про приватизацію державного житлового фонду; спорів, що виникають при погодженні стандартів та технічних умов; спорів про встановлення цін на продукцію (товари), а також тарифів на послуги (виконання робіт), якщо ці ціни і тарифи відповідно до законодавства не можуть бути встановлені за угодою сторін; спорів, що виникають із публічно-правових відносин та віднесені до компетенції Конституційного Суду України та адміністративних судів; інших спорів, вирішення яких відповідно до законів України та міжнародних договорів України віднесено до відання інших органів; 2) справи про банкрутство; 3) справи за заявами органів Антимонопольного комітету України, Рахункової палати з питань, віднесених законодавчими актами до їх компетенції; 4) справи, що виникають з корпоративних відносин у спорах між господарським товариством та його учасником (засновником, акціонером), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами) господарських товариств, що пов'язані із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності цього товариства, крім трудових спорів; 5) справи у спорах щодо обліку прав на цінні папери; 6) справи у спорах, що виникають із земельних відносин, в яких беруть участь суб'єкти господарської діяльності, за винятком тих, що віднесено до компетенції адміністративних судів.

Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права субєкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обовязку зобовязаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередньо мету, якої прагне досягнути субєкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у звязку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Вищезазначеними нормами не передбачено такого способу захисту прав, як визнання недійсним конкурсу, оскільки конкурсом є визначена Порядком процедура, результат якої оформляється відповідним рішенням. Встановлення порушень вимог проведення конкурсу тягне за собою визнання недійсним рішення конкурсної комісії, а не самого конкурсу.

Предметом позову може бути матеріально-правова чи немайнова вимога позивач до відповідача, відносно якої суд повинен прийняти рішення; предметом позову не можуть бути обставини, які виступають доказами у справі; захист майнового або немайнового права чи законного інтересу відбувається шляхом прийняття судом рішення про примусове виконання відповідачем певних дій або зобов'язання утриматися від їх вчинення. Викладена правова позиція відповідає судовій практиці, про що свідчать, зокрема, постанова Верховного Суду України від 13.07.2004 у справі № 10/732, постанова Вищого господарського суду України від 21.05.2014 у справі № 922/3904/13.

Матеріально-правовий аспект захисту цивільних прав та інтересів насамперед полягає в з'ясуванні, чи має особа таке право або інтерес та чи були вони порушені або було необхідним їх правове визначення (Лист Верховного суду України від 01.04.2014р. «Аналіз практики застосування судами ст. 16 Цивільного кодексу України»).

Таким чином, оскільки у разі задоволення позову обраний позивачем спосіб захисту права не призведе до відновлення вказаного права, судова колегія погоджується із висновком суду першої інстанції, що обраний позивачем спосіб захисту права з огляду на приписи ст.16 ЦК України, не відповідає встановленим законом способам захисту цивільних прав та інтересів, а тому відсутні правові підстави його задоволення і є підставою для відмови в позові.

Згідно із ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до абз. 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Крім цього, згідно ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

За таких обставин, апеляційний господарський суд прийшов до висновку про те, що рішення прийняте із дотриманням норм законодавства, а тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Згідно із ст.49 ГПК України судовий збір за розгляд апеляційної скарги покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, -

Львівський апеляційний господарський суд П О С Т А Н О В И В:

1.Рішення Господарського суду Тернопільської області від 18.05.2015р. у справі №921/232/15-г/1 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

3.Справу направити у господарський суд Тернопільської області.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 29.09.2015р.

Головуючий суддя Галушко Н.А.

суддя Данко Л.С.

суддя Орищин Г.В.