ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"24" вересня 2015 р.Справа № 916/2466/15

за позовом: товариства з обмеженою відповідальністю „Рабен Україна

до відповідача: товариства з обмеженою відповідальністю „АЛКО-ПРОФІ

про стягнення 24 391,58 грн.

Суддя Цісельський О.В.

Представники сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПОРУ: позивач, товариство з обмеженою відповідальністю „Рабен Україна, звернувся до господарського суду Одеської області з позовною заявою про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю „АЛКО-ПРОФІ 24 391,58 грн., де 14 517,11 грн. основний борг, 2 611,88 грн. пеня, 136,02 грн. 3% річних, 4 223,15 грн. інфляційне збільшення, 2 903,42 грн. 20% штраф.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 17.06.2015р. позовну заяву (вх.№2594/15) прийнято до розгляду, порушено провадження у справі №916/2466/15 та справу призначено до розгляду в судовому засіданні.

22.07.2015р. на адресу господарського суду Одеської області надійшла заява позивача про зменшення розміру позовних вимог (вх.№2-4054/15) відповідно до якої просить суд стягнути з відповідача 8 035,11 грн., де 1 944,20 грн. пеня, 101,61 грн. 3% річних, 3 085,88 грн. інфляційного збільшення, 2 903,42 грн. 20% штрафу.

З підстав перебування судді господарського суду Одеської області Власової С.Г. на лікарняному з 11.08.2015р., розпорядженням керівника апарату №1097 від 11.08.2015р. справу №916/2466/15 було призначено до повторного автоматичного розподілу.

На підставі повторного автоматичного розподілу, справу №916/2466/15 було передано на розгляд судді господарського суду Одеської області Цісельського О.В.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 12.08.2015р. справу №916/2466/15 було прийнято суддею Цісельським О.В. до свого провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні.

Представник позивача в судове засідання, призначене на 24.09.2015р. не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи без участі його представника, яке судом задоволено.

Представник відповідача в судові засідання не зявлявся, хоча про час та місце їх проведення був повідомлений належним чином, про що свідчать поштові повідомлення повернуті на адресу суду з відміткою про вручення останньому поштової кореспонденції, подав до суду відзив на позов (вх.№17795/15 від 13.07.2015р.) згідно якого заявлені позивачем позовні вимоги не визнає та просить суд відмовити у їх задоволенні.

Як зазначено у третьому абзаці п.3.9.1. Постанови Пленуму ВГСУ №18 від 26.12.2011р., в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Згідно з ст.75 Господарського процесуального кодексу України справу розглянуто за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до ст.85 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Дослідивши в відкритому судовому засіданні матеріали справи, надані позивачем докази, суд встановив:

04 січня 2012р. між товариством з обмеженою відповідальністю „Рабен Україна (Виконавець) та товариством з обмеженою відповідальністю „АЛКО-ПРОФІ (Замовник) було укладено договір транспортно-експедеційного обслуговування №К02/2012-65, згідно п.1.1. якого Виконавець зобов'язується за плату, на користь та за рахунок Замовника надати та організувати транспортно-експедеційні послуги та надавати послуги та надавати додаткові послуги, пов'язані з перевезенням вантажів по території України, а Замовник зобов'язується здійснити оплату за вказані послуги.

Відповідно до п.3.1.7. Договору Замовник зобов'язується оплачувати рахунки Виконавця на умовах, які передбачено у даному договорі в розмірі, що погоджені в Заявках або в додатках про тарифи.

Рахунок на оплату виписуються Виконавцем і надається Замовнику. Сторони підписують Акт виконаних робіт, який є невід'ємною частиною даного Договору по факту надання транспортно-експедеційних послуг. Оплата здійснюється Замовником безготівково на поточний рахунок Виконавця. Оплата здійснюється протягом 7 (семи) банківських днів з дня отримання рахунку. Документи на оплату передаються та вручаються під підпис, або поштовим відправленням з описом та повідомленням про вручення. Датою оплати вважається дата зарахування коштів на поточний рахунок Виконавця (п.п.4.2., 4.3. Договору).

Пунктом 5.3.6. Договору встановлено, що за прострочення термінів оплати послуг, Замовник сплачує Виконавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу за кожен день прострочення, а у випадку прострочення більше ніж 30 календарних днів, додатково сплачує штраф у розмірі 20% від суми заборгованості.

Цей Договір вступає в силу з моменту його підписання і діє до 31 грудня 2012р. (п.9.1. Договору).

Додатковою угодою №1 сторони погодили внесення змін до договору договір транспортно-експедеційного обслуговування №К02/2012-65 в частині проведення розрахунків.

На виконання умов вищенаведеного договору позивач виконав послуг з перевезення на загальну суму 14 517,11 грн., що підтверджується відповідними товарно-транспортними накладними, проте вартість отриманих від позивача послуг відповідачем була залишена без оплати, внаслідок чого, за ним утворилась заборгованість перед позивачем в сумі 14 517,11 грн.

Під час розгляду справи відповідачем було повністю сплачено суму боргу.

Неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором в частині оплати отриманих послуг і стало підставою для позивача звернутись до господарського суду Одеської області із даним позовом за захистом своїх порушених прав та охоронюваних законом інтересів.

Розглянувши матеріали справи, проаналізувавши норми чинного законодавства, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав:

У відповідності до ст.11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обовязків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обовязків. При цьому, ст.12 ЦК України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Відповідно до ст.175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 901 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

Частиною 1 ст.903 Цивільного кодексу України визначено, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певні дії (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. При цьому, зобовязання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу, у тому числі із договору.

Згідно вимог ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається. В свою чергу, порушенням зобовязання, відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Згідно ст.629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами. Припинення зобовязання на вимогу однієї із сторін в силу положень ч.2 ст.598 цього Кодексу допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Згідно ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобовязання встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно п.4 ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, у вигляді відшкодування збитків та матеріальної шкоди.

З підстав несвоєчасного здійснення оплати позивачем було заявлено позовні вимоги про стягнення з відповідача 1 944,20 грн. пені, 101,61 грн. 3% річних, 2 903,42 грн. 20% штрафу, 3 085,88 грн. інфляційного збільшення.

Оцінюючи вимоги про стягнення пені, суд зазначає наступне:

Одним із видів господарських санкцій згідно з частиною другою статті 217 ГК України є господарські санкції, до яких віднесено штраф та пеню.

Розмір штрафних санкцій відповідно до частини четвертої статті 231 ГК України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі.

При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання, або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Частиною шостою статті 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Виходячи зі змісту зазначених норм, початком для нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання буде день, наступний за днем, коли воно мало бути виконано. Нарахування санкцій триває протягом шести місяців. Проте законом або договором можуть бути передбачені інші умови нарахування.

Частина перша статті 223 ГК України передбачає, що при реалізації в судовому порядку відповідальності за правопорушення у сфері господарювання застосовуються загальний та скорочені строки позовної давності, передбачені ЦК України, якщо інші строки не встановлено ГК України.

За змістом пункту 1 частини другої статті 258 ЦК України щодо вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) передбачено спеціальну позовну давність в один рік.

Поняття позовної давності міститься в статті 256 ЦК України, відповідно до якої позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Якщо за невиконання або неналежне виконання зобов'язання встановлено штрафні санкції, то збитки відшкодовуються в частині, не покритій цими санкціями. Законом або договором можуть бути передбачені випадки, коли: допускається стягнення тільки штрафних санкцій; збитки можуть бути стягнуті у повній сумі понад штрафні санкції; за вибором кредитора можуть бути стягнуті або збитки, або штрафні санкції.

Вимогу щодо сплати штрафних санкцій за господарське правопорушення може заявити учасник господарських відносин, права чи законні інтереси якого порушено, а у випадках, передбачених законом, - уповноважений орган, наділений господарською компетенцією.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано. У випадках, передбачених законом, штрафні санкції за порушення господарських зобов'язань стягуються судом у доход держави (ст.232 ГК України).

Відтак частина шоста статті 232 ГК України передбачає строк та порядок, у межах якого нараховуються штрафні санкції, а строк, протягом якого особа може звернутись до суду за захистом свого порушеного права, встановлюється ЦК України.

Як було вище встановлено судом, за порушення зобов'язань за договором поставки позивач нарахував відповідачу у відповідності до приписів договору 1 944,20 грн. пені, нараховану за несвоєчасну оплату отриманих послуг, при цьому судом встановлено що наданий позивачем розрахунок пені здійснений належним чином.

Оцінюючи вимоги про стягнення 3% річних, суд зазначає наступне:

У відповідності з п.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, на думку суду, право позивача вимагати від відповідача сплатити 3% річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає в отриманні компенсації (плати) від відповідача за користування утримуваними ним грошовими коштами, належним до сплати за договором.

Перевіривши розрахунок позивача 3% річних в сумі 101,61 грн., суд встановив, що позовні вимоги в цій частині відповідають вимогам чинного законодавства, їх розрахунок здійснений позивачем належним чином, у звязку з чим підлягають судом задоволенню в повній мірі.

Щодо позовної вимоги позивача в частині стягнення з відповідача інфляційних збільшення в сумі 3 085,88 грн., суд зазначає наступне:

Інфляційні втрати є наслідком інфляційних процесів в економіці, а тому їх слід вважати складовою частиною основного боргу, стягнення яких передбачене статтею 625 Цивільного кодексу України. Передбачене законом право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції є способом захисту його майнового права та інтересу, суть якого полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів.

Перевіривши розрахунок позивача інфляційного збільшення, судом встановлено, що його здійснено належним чином, у зв'язку з чим з відповідача на користь позивача слід стягнути суму інфляційного збільшення в розмірі заявленому позивачем, тобто в сумі 3 085,88 грн.

Досліджуючи розрахунок позовних вимог позивача в частині стягнення з відповідача 20% штрафу в сумі 2 903,42 грн. суд зазначає наступне:

За приписами ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Перевіривши розрахунок позивача штрафу в сумі 2 903,42 грн. судом встановлено його відповідність вимогам чинного законодавства, його розрахунок здійснений позивачем належним чином, у зв'язку з чим, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума штрафу в розмірі 2 903,42 грн.

Відповідно до вимог ст.ст.32, 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. При цьому, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на вищезазначені матеріали справи та проаналізовані положення чинного законодавства України, суд, вбачає доведеними та обґрунтованими заявлені позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю „Рабен Україна, у звязку з чим стягненню з товариства з обмеженою відповідальністю „АЛКО-ПРОФІ на користь позивача підлягає сума пені в розмірі 1 944,20 грн., сума 3% річних в розмірі 101,61 грн., сума 20% штрафу в розмірі 2903,42 грн., сума інфляційного збільшення в розмірі 3 085,88 грн.

Відповідно до приписів ст. 44, 49 ГПК України слід стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору в сумі 1 827,00 грн.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов товариства з обмеженою відповідальністю „Рабен Україна задовольнити повністю.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю „АЛКО-ПРОФІ (65020, АДРЕСА_1, код ЄДРЮОФОП 37679779) на користь товариства з обмеженою відповідальністю „Рабен Україна (02090, м. Київ, вул. Сосюри, буд. 6, код ЄДРЮОФОП 32306522) 1 944 (одна тисяча дев'ятсот сорок чотири) грн. 20 коп. пені, 101 (сто одна) грн. 61 коп. 3% річних, 2 903 (дві тисячі дев'ясот три) грн. 42 коп. 20% штрафу, 3 085 (три тисячі вісімдесят п'ять) грн. 88 коп. інфляційного збільшення, 1 827 (одна тисяча вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп. витрат на оплату судового збору.

Рішення господарського суду Одеської області набирає чинності у порядку ст.85 ГПК України.

Наказ видати в порядку ст.116 ГПК України.

Повний текст рішення складено 29 вересня 2015 р.

Суддя О.В. Цісельський