ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

21.09.2015 Справа № 905/977/15

Господарський суд Донецької області у складі головуючого судді Чернової О.В.,

при секретарі судового засідання Вороніній О.С.

За участю представників сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача: не з'явився

від третьої особи: не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «МІКО-ФУД» м. Донецьк

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Український лізинг, м. Київ

третя особа особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1

про визнання таким, що не підлягає виконанню повністю виконавчого напису нотаріуса

Товариство з обмеженою відповідальністю «МІКО-ФУД», м.Донецьк (далі-Позивач) звернулось до господарського суду Донецької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Український лізинг м. Київ (далі-Відповідач) про визнання таким, що не підлягає виконанню повністю виконавчого напису, реєстраційний номер 2997, вчинений 09 червня 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1.

Ухвалою судді господарського суду Донецької області від 21.07.2015р. за вказаним позовом порушено провадження у справі 905/977/15 та залучено до участі у справі у якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на той факт, що при вчинені виконавчого напису № 2997 від 09.06.2015р. не дотримані вимоги законодавства, зокрема: виконавчий напис вчинено раніше, ніж через 30 днів з моменту, коли боржник отримав претензію про усунення порушень та розрахунок заборгованості; сума, визначена у спірному написі не є безспірною і не співпадає з сумою боргу, зазначеною у претензії; претензія підписана не тією особою, якою підписаний договір фінансового лізингу без підтвердження повноважень підписанта. Таким чином, в порушення вимог чинного законодавства, нотаріус, без достатніх правових підстав вчинив оспорюваний виконавчий напис.

Також Позивач посилається на наявність обставин непереборної сили, внаслідок яких сталося порушення.

Нормативно свої вимоги Позивач обґрунтовує п.п. 2.3 п.2 та п.п. 3.1 п.3 глави 16 «Вчинення виконавчих написів» Наказу Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 року «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», п. 8 Постанови Кабінету міністрів України №1172 від 29 червня 1999 року «Про затвердження переліку документів, за яким стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», статті 88 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», ст. ст. 1-2, 27, 54-57, 66-67 Господарського процесуального кодексу України.

Позивачем одночасно із позовною заявою подано клопотання про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису №2997 від 09.06.2015р.

Відповідно до ст.66 Господарського процесуального кодексу України забезпечення позову допускається, якщо невжиття заходів до забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

З огляду на позицію Вищого господарського суду України, викладену в Інформаційному листі „Про деякі питання практики забезпечення позову" від 12.12.2006р. № 01-8/2776, вирішуючи питання про забезпечення позову судом мають бути враховані наступні вимоги: - розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; - забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; - наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; - імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; - запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Позивачем належними у розумінні ст. 34 Господарського процесуального кодексу України доказами не доведено ймовірності утруднення або унеможливлення виконання рішення за відсутністю таких забезпечувальних заходів, що є обов'язковою умовою їх застосування за змістом ст. 66 зазначеного Кодексу. Крім того, клопотання про забезпечення позову не відповідає вимогам розумності, обґрунтованості та адекватності, з огляду на що не підлягає задоволенню.

10 серпня 2015р. Відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому вказав, що ТОВ «МІКО-ФУД» не виконував належним чином обов'язки за Генеральним договором фінансового лізингу від 23.08.2013 року №125, у зв'язку із чим виникло прострочення сплати лізингових платежів більш ніж 317 днів, у зв'язку з чим Відповідачем направлена Позивачу за адресою фактичного місцезнаходження претензія від 13.05.2015 року №1504 про негайну сплату заборгованості, повернення Предмета лізингу, в якій повідомлено про розірвання договору фінансового лізингу. Враховуючи, що претензію Позивач отримав 02.06.2015 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, договір є розірваним 02.06.2015 року. Після спливу наданого строку повернення Позивачем предмету лізингу, а саме, протягом 7 днів з моменту отримання Позивачем претензії, Відповідач звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 з заявою про вчинення виконавчого напису.

Також у відзиві Відповідач зазначив про вчинення виконавчого напису відповідно до приписів Закону України «Про нотаріат», Наказу Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 року «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», Постанови Кабінету міністрів України №1172 від 29 червня 1999 року «Про затвердження переліку документів, за яким стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Вказав про необґрунтоване посилання Позивача на можливість вчинення виконавчого напису після спливу 30 денного строку з моменту отримання вимоги про сплату боргу, оскільки такі вимоги законодавства не застосовуються до спірних правовідносин.

Щодо відсутності повноважень підписанта претензії про сплату боргу, надіслану Позивачеві, Відповідач послався на приписи Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» щодо достовірності відомостей, внесених до реєстру.

Також Відповідач зазначив про необґрунтоване послання Позивача на наявність форс-мажорних обставин, оскільки останнім не дотримані вимог Генерального договору лізингу щодо повідомлення його про настання таких обставин, а наявний в матеріалах справи Сертифікат торгово-промислової палати України стосується лише справлення та сплати податків та обов'язкових платежів.

10.08.2015 року третя особа надала письмові пояснення по справі, в яких просила відмовити позивачу в задоволені позовних вимог з підстав відповідності вчиненого виконавчого напису вимогам Закону України «Про нотаріат», Наказу Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 року «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», Постанови Кабінету міністрів України №1172 від 29 червня 1999 року «Про затвердження переліку документів, за яким стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», якими встановлено, що нотаріус при вчиненні виконавчого напису про повернення об'єкта лізингу не встановлює права та обов'язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність документів з урахуванням вимог Переліку, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку.

Представник Позивача у судове засідання не з'явився, через канцелярію суду надав клопотання про розгляд справи без його участі.

Аналогічні клопотання про розгляд справи без їх участі надали Відповідач і третя особа.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши надані суду сторонами докази в порядку ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

ВСТАНОВИВ:

23 серпня 2013р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Український Лізинг" (Лізингодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Міко-Фуд" (Лізингоодержувач) укладено Генеральний договір фінансового лізингу №125, за умовами п.1.1. якого Лізингодавець зобов'язується у відповідності до Заявки Лізингоодержувача придбати у Постачальника у власність Предмет лізингу та надати його за плату Лізингоодержувачу в тимчасове володіння та користування в якості Предмету лізингу на строк та на умовах, визначених цим Генеральним договором та відповідним Договором лізингу.

За приписами п.2.1. Договору Лізингоодержувач за надане йому право володіння та користування Предметом лізінгу зобов'язується сплачувати лізингодавцю лізингові платежі.

Лізингоодержувач сплачує Лізингодавцеві лізингові платежі в наступному порядку: а) авансовий лізинговий платіж сплачується протягом трьох банківських днів після підписання відповідного Договору лізингу. Лізингодавець може виставити рахунки фактури для сплати авансу; б) поточні лізингові платежі сплачуються згідно з Графіком лізингових платежів. Лізингодивець може виставляти рахунки фактури для оплати щомісячних лізингових платежів за 3 банківських дня до менту оплати (п.2.3. Договору).

Пунктом п 3.1. договору встановлено, що передача Предмета лізингу в лізинг здійснюється в Місці приймання-передачі та в строк, які визначаються в повідомленні Лізингодавця у відповідності до п. 3.2 Генерального договору.

Згідно з п.п.11.1.7.п.11.1. Договору права лізингоодержувача на володіння та користування предметом лізингу можуть бути припинені (вилучення предмета лізингу) Лізингодавцем в односторонньому порядку, зокрема якщо прострочення Лізингоодержувача зі сплати лізингових платежів перевищує 30 (тридцять) календарних днів, при цьому під простроченням сплати лізингових платежів розуміється і часткова (неповна) сплата. Повернення Предмету лізингу в такому випадку може здійснюватись в безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса згідно вимог чинного законодавства України;

Відповідно до п.п.11.6.9п.11.6 Договору Лізингодавець має право розірвати цей Генеральний договір та/або Договору лізингу в односторонньому порядку, без відшкодування Лізингоодержувачу будь-яких збитків, що виникли внаслідок такого розірвання, письмово повідомивши Лізингоодержувача про факт розірвання, за умов якщо порушення забов'язань, що стали причиною вилучення Предмета лізингу, не усунені в строк, визначений Лізингодавцем, або якщо в визначений строк Лізингоодержувач не передає Предмет лізингу Лізингодавцю.

Лізингодавець також має право в односторонньому порядку відмовитися від договору лізингу, письмово повідомивши про це лізингодавця, у разі якщо прострочення передачі Предмета лізингу з вини Лізингодавця становить більше 10 днів (п.11.7 Договору).

Відповідно до п.12.1 при настані обставин непереборної сили , тобто неможливості повного або часткового виконання кожною із Сторін зобов'язань за Генеральним договором то Договором лізингу, в тому числі: пожеж, стихійних лих, землетрусів, воєнних дій будь-якого характеру, блокади, ембарго, актів органів влади й інших органів (введення мораторію, рішень, розпоряджень, постанов та інш.), що робить повністю або частково неможливим виконання зобов'язань з Генерального договору / Договору лізингу та не залежить від волі Сторін, термін виконання зобов'язань відкладається на час, протягом якого будуть діяти такі обставини.

Згідно до п.12.2 Договору Сторона для якої створилась неможливість виконання зобов'язань за Договором лізингу, повинна негайно, але в будь-якому разі не пізніше 10 (десяти) календарних днів письмово повідомити другу Сторону про настання і припинення обставин, що перешкоджають виконанню умов договірних зобов'язань довідкою, виданою ТПП України. Несвоєчасне повідомлення / неповідомлення про обставини непереборної сили позбавляє відповідну Сторону права посилатися на ці обставини в майбутньому.

Факти, викладені в повідомленні про настання і припинення обставин непереборної сили, повині бути підтверджені відповідним документом, виданим Торгово-Промисловою Палатою України або іншим компетентним органом (п.12.3 Договору)

Цей Генеральний договір та договір лізингу вступають в силу з дати їхнього укладення, яка вказана в верхньому правому куті першої сторінки даних Договорів, шляхом їхнього підписання уповноваженими представниками Сторін і діють до повного виконання Сторонами договірних забов'язань по цим Договорам (п.13.1. договору).

Договір підписано обома сторонами та скріплено печатками підприємств.

27 серпня 2013р. між сторонами укладений договір фінансового лізингу № ФЛ-125-1, яким визначена вартість Договору лізингу.

Тією ж датою Позивачем складена заявка про надання майна в лізинг. Загальні параметри майна визначені в специфікації (Додаток № 1до Договору лізингу).

Строки оплати лізингових платежів зазначені в графіці лізингових платежів (Додаток № 2).

Відповідно до вищезазначених Договорів Відповідач передав Позивачу за плату у тимчасове володіння та користування Предмет лізингу навантажувач фронтальний марки JCB 426ZX, 2013 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, захват для компосту марки В 680 HXG, 2013 року випуску, що підтверджується актом приймання-передачі додаток №3 до Договору фінансового лізингу № ФЛ-125-1 від 09.10.2013 року .

13.05.2015 року Відповідачем на адресу Позивача направлена претензія № 1504 про негайну сплату заборгованості в сумі 479724,74 грн., повернення Предмета лізингу протягом 7 календарних днів з моменту отримання претензії, розірвання вищезазначених договорів. До претензії доданий розрахунок заборгованості в сумі 479724,74грн.

Зазначену претензію з розрахунком заборгованості Позивач отримав 02.06.2015 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

09 червня 2015р. ТОВ "Український Лізинг" звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 з заявою вих. № 1530 про вчинення виконавчого напису щодо вилучення та повернення предмету лізингу згідно з договором фінансового лізингу №ФЛ-125-1 від 27.08.2013р.

До заяви доданий розрахунок заборгованості в сумі 615359,49грн., копія претензії від 13.05.2015р. № 1504, розрахунок заборгованості в сумі 479724,74грн., докази надсилання претензії та розрахунку заборгованості в сумі 479724,74грн. Лізингоодержувачу.

09 червня 2015р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 вчинений виконавчий напис про вилучення та повернення ТОВ "Міко-Фуд» на корись ТОВ "Український лізинг" об'єкту фінансового лізингу навантажувач фронтальний, марка JBC 426ZX, 2013 року випуску, заводський номер 33702-240, реєстраційний номер JCB426Z0T02274579, двигун № НОМЕР_2, державний номер НОМЕР_1 захват для компосту марки В 680 HXG, 2013 року випуску, загальною вартістю 1 340 000,00 грн. (один мільйон триста сорок тисяч гривень 00 коп), в т.ч. ПДВ 20%, що був переданий в користування на підставі Договору фінансового лізингу від 27 серпня 2013 року № ФЛ-125-1, укладеного між ТОВ "Український лізинг" та ТОВ "Міко-Фуд» та підлягає поверненню за невиплачені платежі за період з 28 липня 2014 року по 09 червня 2015 року за користування об'єктом лізингу в сумі 615 359,49 грн.

Постановою начальника відділу державної виконавчої служби Ясинуватського районного управління юстиції від 12.06.2015р відкрите виконавче провадження за виконавчим написом №2997, виданим 09.06.2015р., виданим Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 про вилучення та повернення навантажувача фронтального марки JBC 426ZX, 2013 року випуску, заводський номер 33702-240, реєстраційний номер JCB426Z0T02274579, двигун № НОМЕР_2, державний номер НОМЕР_1 Боржнику наданий строк для добровільного виконання до 16.06.2015р.

За твердженням позивача, при вчинені виконавчого напису не були дотримані вимоги законодавства, а саме: виконавчий напис вчинено раніше, ніж через 30 днів з моменту, коли боржник отримав претензію про усунення порушень та розрахунок заборгованості; сума, визначена у спірному написі не є безспірною і не співпадає з сумою боргу, зазначеною у претензії; претензія підписана не тією особою, якою підписаний договір фінансового лізингу без підтвердження повноважень підписанта. Також Позивач посилається на наявність обставин непереборної сили, внаслідок яких сталося порушення.

У зв'язку з чим позивач звернувся до суду із позовом, в якому просить визнати виконавчий напис, вчинений 09.06.2015р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 на договорі фінансового лізингу №ФЛ-125-1 від 27.08.2013р. для вилучення та повернення предмету лізингу в безспірному порядку, зареєстрованого в реєстрі за №2997 таким, що не підлягає виконанню.

Виходячи з принципу повного, всебічного та об'єктивного розгляду всіх обставин справи, суд вважає вимоги Позивача до Відповідача такими, що не підлягають задоволенню, враховуючи наступне:

Відповідно до ч. 2 ст. 7 Закону України „Про фінансовий лізинг" лізингодавець має право відмовитися від договору лізингу та вимагати повернення предмета лізингу від лізингоодержувача у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо лізингоодержувач не сплатив лізинговий платіж частково або у повному обсязі та прострочення сплати становить більше 30 днів.

Частина 3 цієї статті встановлює, що відмова від договору лізингу є вчиненою з моменту, коли інша сторона довідалася або могла довідатися про таку відмову. Означене положення кореспондує із змістом припису ч. 2 ст. 782 Цивільного кодексу України (визначає момент розірвання договору оренди у разі відмови від нього орендодавця), яке може застосовуватися у лізингових правовідносинах в силу приписів ч.2 ст. 806 цього Кодексу та ч. 1 ст. 2 Закону.

Пунктом 11.1.6 Договору передбачено право Лізингодавця в односторонньому порядку припинити право володіння та користування предметом лізингу у випадку, якщо прострочення Лізингоодержувача зі сплати лізингових платежів перевищує 30 (тридцять) календарних днів, при цьому під простроченням сплати лізингових платежів розуміється і часткова (неповна) сплата. Повернення Предмету лізингу в такому випадку може здійснюватися в безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса згідно вимог чинного законодавства України.

Згідно з п.11.3 Лізингодавець може вилучити Предмет лізингу або встановити Лізингоодержувачу строк для усунення допущених порушень. У разі не усунення порушень в установлені строки, Предмет лізингу вилучається.

Пунктом 11.6.9 Договору передбачено право Лізингодавця розірвати договір в односторонньому порядку, письмово повідомивши про цей факт Лізингоотримувача, якщо порушення договору не усунені у визначений ним строк.

Виходячи із встановлених судом обставин, факт припинення лізингових правовідносин вбачається доведеним у зв'язку із здійсненою відмовою від договору лізингу до дати вчинення спірного виконавчого напису нотаріуса - 02.06.2015р., оскільки претензію Відповідача від 13.05.2015р. отримано Позивачем 02.06.2015р., опосередковує односторонню відмову від Договору.

Судом встановлено, що станом на 02.09.2015р. прострочення становило більше 30 днів, що відповідно до умов договору та частини 2статті 7 Закону України "Про фінансовий лізинг" є підставою для вчинення виконавчого напису.

Статтею 87 Закону України "Про нотаріат" та приписами глави 16 Наказу Міністерства юстиції України від 22.02.2012 за N296/5 "Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України" зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 22 лютого 2012 р. за N 282/20595 (далі- Порядок) передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів.

Частиною 1 ст. 88 закону «Про нотаріат» встановлено дві умови для вчинення такого напису:- якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості; - та з дня виникнення права вимоги минуло не більше одного року (у відносинах між юридичними особами як у даному випадку).

Відповідно до п.3.2. Порядку безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 N 1172 (далі - Перелік).

Відповідно до п. 8 Переліку документів, безспірність вимог для вчинення виконавчого напису для повернення предмету лізингу має підтверджуватися наступними документами:

а) оригінал договору лізингу;

б) засвідчена лізингодавцем копія рахунка, направленого лізингоодержувачу, з відміткою про несплату платежів після вручення письмового повідомлення.

Згідно п.3.5. Порядку при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Пленум Вищого господарського суду України у п. 8 постанови від 24.10.2011 за №10 "Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам" роз'яснив, що спори між боржниками і стягувачами, а також спори за позовами інших осіб, прав та інтересів яких стосуються нотаріальні дії чи акт, у тому числі про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, про повернення стягнутого за виконавчим написом, вирішуються господарським судом за позовами боржників або зазначених осіб до стягувачів, якщо суб'єктний склад сторін відповідного спору відповідає приписам статті 1 ГПК. При цьому за змістом статей 1, 2, 18, 22, 27 ГПК, статей 1 і 3 названого Закону нотаріус не може бути відповідачем у господарському процесі, а залучається до участі в ньому як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Водночас слід мати на увазі, що до господарського суду не можуть оскаржуватися дії нотаріуса щодо вчинення виконавчого напису, коли йдеться виключно про порушення нотаріусом правил вчинення відповідної нотаріальної дії і при цьому позивачем не порушується питання про захист права, заснованого на приписах цивільного чи господарського законодавства.

Отже, господарські суди не повинні перевіряти правильність виконавчого напису з позиції законності дій приватного нотаріуса при його вчиненні та здійснювати оцінку його діям при вчиненні виконавчого напису, оскільки за змістом статей 1, 2, 18 ГПК України, статей 1 і 3 Закону України "Про нотаріат" нотаріус не може бути відповідачем у господарському процесі, а у відповідності до статті 50 названого Закону нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду.

У господарських судах при вирішенні спору між боржниками і стягувачами про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, вирішується питання про захист права, заснованого на приписах цивільного чи господарського законодавства, тобто розглядається справа за наявності між боржниками і стягувачами спору про право.

Господарські суди при розгляді позову про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, перевіряють лише належність у кредитора права звернення стягнення на предмет лізингу для задоволення його вимог за договором лізингу, правильність вимог, зазначених у виконавчому написі або встановити наявність (відсутність) об'єктивних обставин, при яких виконавчий напис втратив чинність та не підлягає виконанню.

При цьому в силу ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Як вбачається з матеріалів справи, Відповідачем для вчинення виконавчого напису нотаріусу надано, зокрема, оригінал договору лізингу, розрахунок заборгованості в сумі 615359,49грн. за період з 28 липня 2014 року по 28 травня 2015 року., копія претензії від 13.05.2015р. № 1504, розрахунок заборгованості в сумі 479724,74грн. за період з 28 липня 2014 року по 28 квітня 2015 року., докази надсилання претензії та розрахунку заборгованості в сумі 479724,74грн. Лізингоодержувачу.

Розрахунок заборгованості в сумі 479724,74 грн., який був направлений Позивачеві містить заборгованість останнього по сплаті лізингових платежів за період з 28.07.2014р. по 28.04.2015р., а також заборгованість по пені, процентам та штрафу, нарахованих на зазначену суму основної заборгованості за період з 27.08.2014р. по 13.05.2015р.

В той час як розрахунок заборгованості в сумі 615359,49грн., на підставі якого вчинено виконавчий напис включає також заборгованість Позивача за лізинговим платежем, дата сплати якого відповідно до графіку лізингових платежів є 28.05.2015р., заборгованість по пені, процентам та штрафу, нарахованих на зазначену суму заборгованості, а також заборгованість по пені, процентам та штрафу за період з 28.07.2014р. по 09.06.2015р.

Судом не приймаються до уваги посилання представника Позивача про те, що заборгованість в сумі 615359,49 грн. не є безспірною, оскільки Позивачем не доведено шляхом подання відповідних доказів обставини відсутності (або інший розмір) заборгованості за договором, якщо ним оспорюється визначена у виконавчому написі нотаріуса сума боргу. Зокрема, не надано доказів погашення заборгованості за договором, не зроблений власний контррозрахунок належних до сплати сум.

Тобто, Позивач під час розгляду справи не довів обставини, на які посилається в обґрунтування своїх вимог, не надавши належних доказів щодо невідповідності суми, зазначеної у спірному виконавчому написі нотаріуса, фактичному розміру заборгованості за договором фінансового лізингу.

Посилання позивача на підписання претензії неповноважною особою суд вважає не обгрунтовною з огляду на те, що відповідно до протоколу загальних зборів учасників товариства № 4 від 31.03.2015 року та Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, директором ТОВ «Українськицй лізінг» є ОСОБА_2

Відповідно до пункту 1 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців», якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

Відповідно до пункту 1 ст. 20 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців» відомості, що містяться в Єдиному державному реєстрі, є відкритими і загальнодоступними, за винятком реєстраційних номерів облікових карток платників податків, відомостей про відкриття та закриття рахунків, накладення та зняття арештів на рахунки та майно.

Крім того, Генеральним договором не встановлено обов'язок Відповідача повідомляти Позивача про зміну керівника Товариства.

Отже не повідомлення Відповідачем Позивача про зміну керівника не дає підстави вважати відсутність повноважень такого керівника на підписання претензії.

Також суд вважає безпідставним твердження Позивача про порушення ним зобовязань за договором фінансово лізингу внаслідок дії обставин непереборної сили.

Пунктом 12.2 Генерального договору встановлений обовязок сторін негайно, але не пізніше 10 календарних днів повідомити про настання форс-мажорних обставин, які повинні бути підтверджені документом, виданим компетентним органом.

Позивачем не надано суду доказів повідомлення Відповідача про настання обставин непереборної сили у встановлений Договором строк.

Сертифікатом торгово-промислової палати України №607 від 23.09.2014р. засвідчено настання обставин непереборної сили, починаючи з 30.07.2014 року при здійснені господарської діяльності ТОВ «Міко-Фуд» на території Донецької області, які стосуються справлення та сплати податків та обов'язкових платежів.

Отже, в порушення умов Генерального договору, сертифікатом не засвідчено відношення обставин непереборної сили до зобов'язань Сторін за Генеральним договором та договором лізингу.

Посилання Позивача на недотримання 30-ти денного строку з моменту надіслання письмової вимоги про усунення порушень боржнику при вчиненні виконавчого напису є необґрунтованими з огляду на те, що п.п.2.3. п.2 глави 16 Порядку стосується вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання та (або) умов іпотечного договору і не може бути застосований до спірних правовідносин.

Дослідивши матеріали справи, докази надані в обґрунтування позовних вимог, суд дійшов висновку, що Позивачем всупереч вимог ст.ст.4-3, 33 Господарського процесуального кодексу України не доведено наявність підстав для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв'язку з чим позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Судові витрати покладаються на Позивача відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи вищевикладене та керуючись, ст.ст. 4-3, 20, 22, 33, 49, 75, 77, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю Міко-фуд, м. Донецьк до Товариства з обмеженою відповідальністю Український лізинг за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1, м. Київ про визнання виконавчого напису вчиненого 09.06.2015р. приватним нотаріусом ОСОБА_1 зареєстрованого в реєстрі за № 2997 відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним господарським судом, якщо рішення не буде скасовано.

Повний текст рішення складено та підписано 21.09.2015 р.

Суддя О.В. Чернова