КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" вересня 2015 р. Справа№ 911/1540/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ткаченка Б.О.

суддів: Зеленіна В.О.

Синиці О.Ф.

За участю секретаря судового засідання Криворотька В.В.

представників сторін:

від позивача: Окончик Д.В. за дов. № 155 від 16.09.2015 р.;

від відповідача: Дмитренко Р.М. за дов. № 3903 від 25.12.2014 р.;

від третьої особи: не з'явились.

перевіривши матеріали

апеляційної скарги Національного університету біоресурсів і

природокористування України

на рішення Господарського суду міста Києва

від 17.06.2015 року

у справі № 911/1540/15 (суддя Ломака В.С.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма Октан»

до Національного університету біоресурсів і

природокористування України

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Головне управління Державної казначейської служби

України у місті Києві

про стягнення 57 560,89 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 17.06.2015 року по справі № 911/1540/15 позов задоволено повністю.

Стягнуто з Національного університету біоресурсів і природокористування України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма Октан» 25 643,50 грн. пені, 4 572,16 грн. 3% річних, 27 345,23 грн. інфляційних втрат та 1 827,00 грн. витрат по сплаті судового збору.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Національний університет біоресурсів і природокористування України звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 17.06.2015 року по справі № 911/1540/15 скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 30.07.2015 року апеляційну скаргу Національного університету біоресурсів і природокористування України було прийнято до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя - Ткаченко Б.О., судді: Гончаров С.А., Зеленін В.О. та призначено до розгляду на 16.09.2015 року.

Розпорядженням Заступника голови Київського апеляційного господарського суду від 16.09.2015 року змінено склад судової колегії на наступний: головуючий суддя Ткаченко Б.О., судді: Зеленін В.О., Синиця О.Ф.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 16.09.2015 року справу № 911/1540/15 прийнято до провадження у вищезазначеному складі суду.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що судом першої інстанції було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми матеріального та процесуального права, що призвело до прийняття невірного судового рішення.

Представник Національного університету біоресурсів і природокористування України у поясненнях, наданих у судовому засіданні, підтримав доводи, викладені в його апеляційній скарзі, просив суд рішення Господарського суду міста Києва від 17.06.2015 року по справі № 911/1540/15 скасувати повністю та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма Октан» у поясненнях, наданих у судовому засіданні, заперечував проти доводів апелянта, викладених в апеляційній скарзі, просив суд відмовити в задоволенні скарги та залишити без змін оскаржуване судове рішення місцевого господарського суду як таке, що прийняте з повним, всебічним та об'єктивним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Представник Головне управління Державної казначейської служби України у місті Києві у судове засідання не з'явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином, ухвалу Київського апеляційного господарського суду від 30.07.2015 року отримав 05.08.2015 року.

Колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку рішення суду першої інстанції у даній справі в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представника третьої особи.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

11.05.2012 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фірма Октан» (далі - позивач, постачальник, ТОВ «Фірма Октан») та Національним університетом біоресурсів і природокористування України (далі - відповідач, покупець Університет) було укладено Договір № 11 (далі - Договір).

За умовами Договору, в порядку та на умовах, визначених Договором, постачальник зобов'язується на підставі попередніх замовлень, поставити і передати у власність в обумовлений строк покупцеві продукти нафтоперероблення рідкі, а покупець зобов'язується прийняти й оплатити такий товар, в асортименті й кількості, вказаних у Специфікації.

Пунктом 2.6 Договору передбачено, що розрахунки за кожну поставлену партію товару здійснюються в безготівковому порядку, шляхом перерахування покупцем грошових коштів на рахунок постачальника на підставі виставлених останнім рахунок-фактур та видаткових накладних. Оплата проводиться по факту отримання товару протягом 20 банківських днів з моменту поставки кожної окремої партії товару.

Відповідно до п. 2.7 Договору у разі затримки бюджетного фінансування розрахунок за поставлений товар здійснюється протягом 10 банківських днів з дати отримання покупцем відповідного бюджетного призначення на фінансування закупівлі товару.

У зв'язку з неналежним виконанням умов Договору відповідачем, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 189 737,05 грн.

Рішенням Господарського суду Київської області від 19.02.2014 року у справі № 910/20693/13 позовні вимоги задоволені повністю, стягнуто з Відокремленого підрозділу Національного університету біоресурсів і природокористування України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма Октан» 156 258,44 грн. основного боргу за Договором № 11 від 11.05.2012 року, 27 117,53 грн. пені за період з 15.06.2012 року по 30.09.2013 року включно, 5 423,51 грн. 3% річних за період з 15.06.2012 року по 30.09.2013 року, 937,57 грн. інфляційних втрат за період з 15.06.2012 року по 01.09.2013 року, а також 5 300,00 грн. витрат на адвокатські послуги та 3 799,00 грн. судового збору.

Згідно статті 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Виходячи із припису статті 35 ГПК України, вказані вище обставини, встановлені рішенням Господарського суду Київської області від 19.02.2014 року у справі № 910/20693/13, не підлягають повторному доказуванню під час розгляду даної справи.

10.03.2014 року на виконання вказаного рішення було видано наказ Господарського суду Київської області № 910/20693/13.

Згідно банківських виписок від 22.09.2014 року, 23.09.2014 року, 24.09.2014 року на виконання наказу Господарського суду Київської області від 10.03.2014 року з відповідача на користь позивача було стягнуто 198 836,05 грн., що підтверджується банківськими виписками.

Оскільки, відповідач несвоєчасно оплатив заборгованість, позивач нарахував та просить стягнути з відповідача на його користь 3 % річних в сумі 4 572,16 грн. за період з 01.10.2013 року по 21.09.2014 року, інфляційні втрати в сумі 27 345,23 грн. за період з 02.09.2013 року по 21.09.2014 року, пеню в сумі 25 643,50 грн. за період з 01.10.2013 року по 21.09.2014 року.

Відповідно до ст. ст. 11, 629 ЦК України договір є однією з підстав виникнення зобов'язань та є обов'язковим для виконання сторонами.

За приписами ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) - п. 1 ст. 530 ЦК України.

Згідно ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Пунктом 7.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 року «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» передбачено, що «за відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.»

Як зазначалося вище, у матеріалах справи містяться виписки по рахунку позивача, згідно з якими грошові кошти сплачені на виконання наказу Господарського Господарського суду Київської області від 10.03.2014 року за № 910/20693/13 фактично надійшли на рахунок позивача 22.09.2014 року у сумі 83 500,00 грн. (а.с. 31), 23.09.2014 року у сумі 73 000,00 грн. (а.с. 32), та 24.09.2015 року у сумі 42 336,05 грн. (а.с. 33).

Зобов'язання виконане належним чином тоді, коли воно виконано відповідно до умов договору та вимог законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Судова колегія звертає увагу, що належним виконанням зобов'язання боржником у даному випадку є отримання кредитором коштів на власний рахунок або готівкою.

За таких обставин, період взятий позивачем у своєму розрахунку є вірним та обґрунтованим.

Колегія суддів, провівши повторний арифметичний розрахунок, погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення вимоги позивача про стягнення з відповідача на користь позивача 3 % річних в сумі 4 572,16 грн. за період з 01.10.2013 року по 21.09.2014 року, інфляційні втрати в сумі 27 345,23 грн. за період з 02.09.2013 року по 21.09.2014 року.

Крім того, позивачем також нарахована до стягнення пеня в сумі 25 643,50 грн. за період з 01.10.2013 року по 21.09.2014 року.

Умовами п. 6.4 Договору сторони визначили, що пеня нараховується за увесь період прострочення платежів до повного розрахунку за поставлений товар з урахуванням строків, встановлених п. 2.6 цього Договору незалежно від строків надходження, наявності або відсутності бюджетного фінансування.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов ґрунтовних висновків, що при нарахуванні штрафних санкцій не застосовуються вимоги ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України.

З урахуванням вказаного, а також положень ст. 549, ст. 611, ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, ст. 230, ч. ст. 232 Господарського кодексу України, ст. 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» суд першої інстанції, з яким погоджується судова колегія, дійшов висновку про задоволення вимог позивача про стягнення 25 643,50 грн. пені за період з 01.10.2013 року по 21.09.2014 року.

Посилання апелянта на несвоєчасну подачу позивачем наказу до виконавчої служби, колегія вважає необґрунтованим, оскільки рішення суду має виконуватися сторонами, незалежно від подання наказу до виконавчої служби.

Колегія суддів звертає увагу, що апелянт скаржиться лише на те, що з нього не може бути стягнуто 3 % річних, інфляційні втрати та пеню, оскільки його вини в простроченні виконання зобов'язання немає, у зв'язку з тим, що бюджетне фінансування не було забезпечене в повному обсязі.

Слід звернути увагу, що ст. 631 Цивільного кодексу України передбачено, що сторони здійснюють свої права і виконують свої обов'язки відповідно до договору протягом строку його дії.

Строк виконання відповідного грошового зобов'язання визначається за правилами, встановленими ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України.

За таких обставин, прийняття відповідачем продукції від позивача є підставою виникнення у відповідача зобов'язання оплатити вказану продукцію відповідно до змісту товаросупровідних документів на неї.

Колегія суддів звертає увагу, що відсутність бюджетного фінансування не може бути причиною для звільнення відповідача від відповідальності за прострочення грошового зобов'язання. Сторони повинні виконувати свої зобов'язання відповідно до умов Договору та норм законодавства України.

Враховуючи зазначене вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість вимог позивача щодо стягнення 3 % річних в сумі 4 572,16 грн. за період з 01.10.2013 року по 21.09.2014 року, інфляційні втрати в сумі 27 345,23 грн. за період з 02.09.2013 року по 21.09.2014 року, пеню в сумі 25 643,50 грн. за період з 01.10.2013 року по 21.09.2014 року.

Згідно ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обставини, викладені Національним університетом біоресурсів і природокористування України в апеляційній скарзі, не знайшли підтвердження під час розгляду даної справи.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду міста Києва від 17.06.2015 року по справі № 911/1540/15 прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга Національного університету біоресурсів і природокористування України задоволенню не підлягає.

У зв'язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на Національний університет біоресурсів і природокористування України (апелянта).

Керуючись ст.ст. 32-34, 43, 49, 99, 101-103, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Національного університету біоресурсів і природокористування України залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 17.06.2015 року по справі № 911/1540/15 залишити без змін.

2. Матеріали справи № 911/1540/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

3. Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Головуючий суддя Б.О. Ткаченко

Судді В.О. Зеленін

О.Ф. Синиця

Повний текст рішення складено 21.09.2015 року.