ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" вересня 2015 р. Справа № 911/3315/15

Господарський суд Київської області, у складі судді Саванчук С.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий Дім - Фрегат,

02660, м. Київ, Деснянський р-н, вул. Магнітогорська, буд. 1

до Малого приватного підприємства ГЕТЬМАН,

08290, Київська обл., м. Ірпінь, смт Гостомель, вул. Кулішова, буд. 18-Б

04111, м. Київ, вул. Щербакова, 51

про стягнення 12 492,23 грн.

за участю представників:

позивача ОСОБА_1 (довіреність від 02.06.2015 № 02/06/15-1);

відповідача не зявився, про час і місце судового засідання повідомлений належним чином.

Обставини справи:

До господарського суду Київської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий Дім - Фрегат (далі позивач) до Малого приватного підприємства ГЕТЬМАН (далі відповідач) про стягнення 14 349,05 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем грошових зобовязань за договором поставки від 21.08.2013 № 497ф13.

Ухвалою господарського суду Київської області від 03.08.2015 порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 25.08.2015.

Через канцелярію господарського суду Київської області (вх. № 19601/15 від 25.08.2015) позивачем подано письмові докази на виконання вимог ухвали суду від 03.08.2015 та клопотання про часткове припинення провадження у справі, у звязку з частковою сплатою відповідачем основного боргу.

У судове засідання 25.08.2015 представник відповідача не зявився, розгляд справи відкладено на 15.09.2015.

Через канцелярію господарського суду Київської області (вх. № 20325/15 від 02.09.2015) позивачем подано клопотання про долучення документів.

Через канцелярію господарського суду Київської області (вх. № 20326/15 від 02.09.2015) позивачем подано клопотання про долучення документів.

Через канцелярію господарського суду Київської області (вх. № 21069/15 від 10.09.2015) надійшла заява позивача про збільшення розміру позовних вимог.

За результатами розгляду даної заяви, суд дійшов висновку, що вказана заява за своєю правовою природою є заявою про зміну предмету позову, з огляду на те, що відповідно до неї заявлено позовні вимоги, які не заявлялись у позовній заяві: стягнення 3% річних, інфляційних втрат, пені та штрафу.

Відповідно до частини 4 статті 22 Господарського процесуального кодексу України, до початку розгляду господарським судом справи по суті, позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Оскільки вказану заяву, відповідно до вимог частини 4 статті 22 Господарського процесуального кодексу України, подано до початку розгляду справи по суті, що підтверджується відповідним протоколом судового засідання, та вона відповідає вимогам статті 54 Господарського процесуального кодексу України, з доданням до неї документів, зазначених у статті 57 названого Кодексу, зміну предмету позову прийнято господарським судом.

У зв'язку з прийняттям зміни предмета позову, у справі має місце нова ціна позову 12 492,23 грн., з яких: 8 749,05 грн. основного боргу, 2 144,57 грн. пені, 108,23 грн. 3% річних, 55,48 грн. інфляційних втрат та 1 434,90 грн. штрафу.

У судовому засіданні 15.09.2015 представник позивача підтримав позовні вимоги повністю; відповідач письмовий відзив на позовну заяву не подав, явку представника у судове засідання не забезпечив, хоча про час і місце судового засідання повідомлений належним чином.

Нез'явлення у судове засідання представника відповідача не перешкоджає розгляду справи, на підставі статті 75 Господарського процесуального кодексу України, справу розглянуто за наявними у ній матеріалами.

Відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 15.09.2015 оголошено вступну і резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення присутнього у судовому засіданні представника позивача, дослідивши докази та оцінивши їх у сукупності, суд -

встановив:

Між Товариством з обмеженою відповідальністю Торговий Дім-Фрегат (далі постачальник) та Малим приватним підприємством ГЕТЬМАН (далі покупець) укладено договір поставки від 21.08.2013 № 497ф13 (далі Договір) відповідно до умов якого постачальник зобовязується поставити і передати у власність покупцю, а покупець прийняти і оплатити товар, у повному розмірі на умовах та в порядку, визначених Договором (пункт 1.1. Договору).

Відповідно до пункту 5.2. Договору, розрахунки за поставлений постачальником товар здійснюються протягом 30 календарних днів з моменту поставки товару або у інший строк, попередньо домовлений між сторонами, про що сторонами укладається додаткова угода до Договору.

Договір вступає в силу з моменту його підписання та діє до 31.12.2013, у разі, якщо за 30 календарних днів до закінчення строку дії Договору жодна сторона не виявить бажання розірвати його, про що сторона повинна повідомити іншу сторону письмово під розпис або рекомендованим листом, то дія Договору автоматично продовжується на один рік на тих же умовах без обмеження кількості таких пролангацій (пункти 8.1., 8.2. Договору).

У матеріалах справи відсутні докази розірвання Договору сторонами, відповідно до вищевказаного порядку, відтак, суд дійшов висновку про чинність Договору під час спірної поставки товару, згідно з пунктами 8.1., 8.2. Договору.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач, на виконання умов Договору, поставив відповідачу товар, всього на суму 14 349,06 грн., що підтверджується наданою у матеріали справи видатковою накладною від 30.04.2015 № ОКв, що підписана у двосторонньому порядку уповноваженими представниками сторін, а відповідач вказаний товар отримав.

Підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні і відповідає вимогам статті 9 вказаного Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксує факт здійснення господарських операцій і встановлення відносин, є підставою виникнення обовязку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Матеріали справи не містять доказів заперечень відповідача при отриманні товару щодо неналежності виконання позивачем зобов'язань з поставки товару за Договором.

Крім того, на підтвердження позовних вимог, позивачем надано у матеріали справи податкову накладну на поставку товару, що складена на господарську операцію з поставки товару за спірною видатковою накладною.

Відповідно до пунктів 201.1, 201.4., 201.6., 201.7. статті 201 Податкового кодексу України, платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, яка складається у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Один примірник видається покупцю, а другий залишається у продавця. У разі складання податкової накладної у паперовому вигляді покупцю видається оригінал, а копія залишається у продавця. Податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця. Податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Зважаючи не викладене, судом оцінюється податкова накладна, що складена позивачем, як доказ того, що позивачем відображена господарська операція за спірною видатковою накладною, у своїх податкових зобов'язаннях.

Крім того, 13.08.2015 та 19.08.2015, тобто, після порушення провадження у справі ухвалою суду від 03.08.2015, відповідачем сплачено заборгованість перед позивачем у розмірі 5 600,00 грн., що підтверджується довідкою Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», що підписана уповноваженою особою та скріплена відбитком печатки банківської установи.

Відповідно до пункту 1-1 частини 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Оскільки відповідач частково сплатив суму основного боргу, після порушення провадження у справі, господарський суд припиняє провадження у даній справі, у частині стягнення основної заборгованості у розмірі 5 600,00 грн., у зв'язку з відсутністю предмета спору.

При вирішенні даного питання, судом враховано правову позицію пленуму Вищого господарського суду України, що викладена в абзаці 3 підпункту 4.4. пункту 4. постанови від 26.12.2011 № 18 Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції про те, що припинення провадження у справі на підставі пункту 1-1 частини 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи.

Оскільки відповідач зобовязання за Договором, у частині оплати вартості товару, що поставлений позивачем, виконав частково, у відповідача наявна заборгованість перед позивачем за Договором у розмірі 8 749,05 грн. різниця між вартістю поставленого товару та розміром часткової оплати.

Докази повної оплати товару за Договором у матеріалах справи відсутні.

Відповідно до частини 1 статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір, що укладений між сторонами, за правовою природою є договором поставки.

Відповідно до частини 1 статті 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України встановлено, що, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з вимогами статті 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

На підставі аналізу вищезазначених норм чинного законодавства, дослідження матеріалів та всебічного розгляду всіх обставин справи, господарський суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача 8 749,05 грн. основного боргу є доведеною, обґрунтованою, відповідачем не спростованою, а, отже, підлягає задоволенню.

Крім того, позивач, на підставі пункту 7.2. Договору, заявляє до стягнення з відповідача пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від простроченої суми за кожен день прострочення платежу, яка за розрахунком позивача складає 2 144,57 грн.

Відповідно до статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання, або неналежного виконання господарського зобовязання. Частиною 4 статті 231 Господарського кодексу України встановлено, що у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. Відповідно до частини 6 статті 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Статтею 1 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань вiд 22.11.1996 № 543/96-ВР визначено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Статтею 3 вказаного Закону встановлено, що розмір пені передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Згідно з частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязань припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано, якщо інше не встановлено законом або договором.

Зважаючи на вищевикладені вимоги законодавства, умови Договору та обставини справи, судом перевірено правильність розрахунку пені, що наданий позивачем, у розмірі 2 144,57 грн. та встановлено, що позивачем пеню нараховано надмірно, правильний розмір пені складає 2 144,56 грн., у зв'язку з чим, позовна вимога в частині 0,01 грн. пені задоволенню не підлягає.

Також позивачем заявлено позовні вимоги про стягнення 3 % річних у розмірі 108,23 грн. та інфляційних втрат у розмірі 55,48 грн.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З метою всебічного, повного і обєктивного розгляду обставин справи, суд здійснив перерахунок розмірів 3 % річних та інфляційних втрат та зясував, що надані позивачем розрахунки є арифметично вірними і відповідають обставинам справи, а тому, позовні вимоги про стягнення 108,23 грн. 3 % річних та 55,48 грн. інфляційних втрат підлягають задоволенню у повному обсязі.

Також позивач заявляє до стягнення з відповідача 1 434,90 грн. штрафу, керуючись пунктом 7.3. Договору, яким встановлено, що у випадку несвоєчасної оплатити товару понад 10 календарних днів, покупець зобовязаний сплатити штраф у розмірі 10% від вартості неоплаченого товару.

Згідно з приписами статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Статтею 216 Господарського кодексу України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

З долученого до матеріалів справи розрахунку штрафу вбачається, що позивачем визначено штраф у розмірі 1 434,90 грн., який є обґрунтованим та арифметично вірним, у зв'язку з чим, вказана позовна вимога підлягає задоволенню в заявленому позивачем розмірі.

З огляду на зазначене, за результатами оцінки доказів, що наявні у матеріалах справи та встановлення всіх обставин справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у частині стягнення основного боргу у розмірі 8 749,05 грн., пені у розмірі 2 144,56 грн., 3% річних у розмірі 108,23 грн., інфляційних втрат у розмірі 55,48 грн. та штрафу у розмірі 1 434,90 грн., решта позову задоволенню не підлягає.

Згідно з частиною 2 статті 49 Господарського процесуального кодексу України, якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору.

Суд дійшов висновку, що спір виник внаслідок неправильних дій відповідача, часткове припинення провадження у справі повязане зі сплатою відповідачем частини основного боргу після порушення провадження у справі, з огляду на що, відшкодування судового збору, сплаченого позивачем у розмірі 1 827,00 грн., відповідно до частини 2 статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладається на відповідача.

Керуючись статтями 4, 32, 33, 36, 43, 44, 49, 75, 80, 82 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Малого приватного підприємства ГЕТЬМАН (08290, Київська обл., м. Ірпінь, смт Гостомель, вул. Кулішова, буд. 18-Б, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий Дім-Фрегат (02660, м. Київ, Деснянський р-н, вул. Магнітогорська, буд. 1, ) 8 749 (вісім тисяч сімсот сорок девять) грн. 05 коп. основного боргу, 2 144 (дві тисячі сто сорок чотири) грн. 56 коп. пені, 108 (сто вісім) грн. 23 коп. 3 % річних, 55 (пятдесят пять) грн. 48 коп. інфляційних втрат, 1 434 (одна тисяча чотириста тридцять чотири) грн. 90 коп. штрафу та 1 827 (одна тисяча вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп. судового збору.

3. Провадження у справі у частині позовної вимоги про стягнення з Малого приватного підприємства ГЕТЬМАН на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий Дім-Фрегат 5 600,00 грн. основної заборгованості припинити.

4. У задоволенні решти позову відмовити.

5. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його належного оформлення і підписання та може бути оскаржено в апеляційному порядку.

Повне рішення складено 28.09.2015.

Суддя С.О. Саванчук