донецький апеляційний господарський суд

П о с т а н о в а

Іменем України

16.09.2015 справа № 908/2678/15

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:ОСОБА_1,
суддівОСОБА_2, ОСОБА_3,
за участю представників сторін
від позивача:не зявився,
від відповідача:не зявився,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Азовелектросталь», м. Маріуполь Донецької області
на рішення господарського судуЗапорізької області
від18.06.2015
у справі№ 908/2678/15-г (суддя Кагітіна Л. П.)
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Інтерхім-БТВ», м. Київ,
до Приватного акціонерного товариства «Азовелектросталь», м. Маріуполь Донецької області
простягнення 750 478, 38 грн.
Товариство з обмеженою відповідальністю «Інтерхім-БТВ» (далі ТОВ «Інтерхім-БТВ», Постачальник) звернулося до господарського суду Запорізької області з позовом до Приватного акціонерного товариства «Азовелектросталь» (далі ПрАТ «Азовелектросталь», Покупець) про стягнення заборгованості.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 18.06.2015 у справі № 908/2678/15 позовні вимоги ТОВ «Інтерхім-БТВ» було задоволено у повному обсязі.

Відповідач, не погодившись з прийнятим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення господарського суду Запорізької області від 18.06.2015 у справі № 908/2678/15 в частині стягнення з ПрАТ «Азовелектросталь» 3% річних у розмірі 22 051, 99 грн. та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ТОВ «Інтерхім-БТВ» відмовити.

Зокрема, в апеляційній скарзі Відповідач посилається на те, що місцевий господарський суд невірно застосував норми як матеріального, так і процесуального права та не надав належної правової оцінки фактичним обставинам справи.

Позивач у наданому відзиві просить частково задовольнити апеляційну скаргу Відповідача та змінити рішення господарського суду Запорізької області від 18.06.2015 у справі № 908/2678/15 в частині стягнення з ПрАТ «Азовелектросталь» відсотків річних, зменшивши їх розмір на 55, 37 грн., тобто до 21 996, 62 грн., оскільки при розрахунку 3% річних ними була допущена арифметична помилка.

Представники Позивача у судове засідання не зявились, хоча про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином, тому судова колегія вважає за можливе розглядати апеляційну скаргу за їх відсутності.

Представник Відповідача заявив клопотання про розгляд справи без його участі, тому судова колегія вважає за можливе задовольнити клопотання та розглядати апеляційну скаргу за його відсутності.

Колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду відповідно до ст. 101 ГПК України та на підставі встановлених фактичних обставин переглядає матеріали господарської справи та викладені в скарзі доводи щодо застосування судом при розгляді норм як матеріального, так і процесуального права, що мають значення для справи. Апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд,

В С Т А Н О В И В :

Між ТОВ «Інтерхім-БТВ» та ПрАТ «Азовелектросталь» укладено Договір № 31АЭСсн від 21.02.2013 (далі Договір), за яким Постачальник зобовязується поставити, а Покупець прийняти та оплатити ОСОБА_4 в асортименті та кількості відповідно до Специфікації № 1, яка є невідємною частиною Договору (т. 1, а. с. 20).

Згідно з п. 1.2 Договору зміна асортименту, номенклатури, кількості ОСОБА_4 оформлюється шляхом укладання уповноваженими представниками сторін нових Специфікацій.

За визначенням п. 3.6 Договору, приймання-передача ОСОБА_4 за якістю здійснюється відповідно до Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за якістю № П-7, затвердженої постановою Держарбітражу при РМ СРСР від 25.04.1966; а за кількістю відповідно до Інструкцій № П-6, затвердженої постановою Держарбітражу при РМ СРСР від 15.06.1965.

Відповідно до п. 4.1 Договору поставка ОСОБА_4 здійснюється на умовах FCA за правилами «Інкотермс-2000», тобто на складі Постачальника у м. Києві.

Як встановлено п. 6.1 Договору, ціна ОСОБА_4 визначається на умовах FCA м. Київ згідно з «Інкотермс 2000» та зазначена в Специфікації до Договору. При зміні економічних умов у період виконання договору, в т. ч. змін у законодавстві, які безпосередньо впливають на виробничі витрати, збільшення вартості ціноутворюючих факторів, ціни підлягають перегляду за згодою сторін. З моменту перерахунку передплати ціни зміні не підлягають.

Відповідно до п. 7.1 Договору оплата здійснюється в національній валюті України протягом 15 банківських днів з моменту надходження ОСОБА_4 на склад Покупця.

Згідно з п. 12.1 Договору він набуває чинності з дня його укладення і діє до 31.12.2013.

ТОВ «Інтерхім-БТВ» виконало свій обовязок з поставки ОСОБА_4, що підтверджується матеріалами справи і не оспорюється Відповідачем.

Оплата за поставлений ОСОБА_4 ПрАТ «Азовелектросталь» була здійснена несвоєчасно та не в повному обсязі.

За строк дії Договору Позивачем було поставлено Відповідачу ОСОБА_4 загальною вартістю 999 652, 72 грн., який Відповідачем сплачено частково на суму 611 180, 00 грн. Вартість отриманого ОСОБА_4 за Договором у розмірі 388 472, 72 грн. Покупцем не сплачено.

Після спливу строку дії Договору Відповідачу на підставі усної домовленості було поставлено Позивачем зварювальні матеріали за видатковою накладною № РН-0445 від 24.02.2014 на суму 9 619, 27 грн. (т. 1, а. с. 47) та видатковою накладною РН-0817 від 11.04.2014 на суму 26 642, 88 грн. (т. 1, а. с. 50). Вартість поставлених зварювальних матеріалів Покупцем також не сплачено.

15.01.2015 ТОВ «Інтерхім-БТВ» була направлена претензія до ПрАТ «Азовелектросталь» щодо сплати Покупцем основного боргу протягом 10 календарних днів (т. 1, а. с. 87).

Претензія Позивача залишена Відповідачем без відповіді.

Оскільки Відповідачем не була сплачена сума заборгованості за поставлений товар, це стало підставою для звернення Позивача з позовом до суду.

Дослідивши наявні у матеріалах справи докази в їх сукупності, з урахуванням пояснень представника позивача, судова колегія Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку, що оскаржуване рішення підлягає частковому скасуванню з наступних підстав.

Судова колегія вважає, що Договір № 31АЭСсн від 21.02.2013 за своєю правовою природою є договором поставки, тому спірні відносини регулюються згідно з ч. 7 ст. 179 ГК України, якою встановлено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Згідно зі ст. 265 ГК України, за договором поставки одна сторона постачальник зобовязується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні покупцеві товар (товари), а покупець зобовязується прийняти цей товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не передбачено договором, законом або не виникає з характеру відносин сторін.

За ч. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Крім того, Позивачем на підставі усних домовленостей з Відповідачем було поставлено товар за видатковими накладними від 24.02.2014 (а. с. 47) та 11.04.2014 (а. с. 50).

Суд першої інстанції правомірно дійшов висновку, що на підставі двосторонньо підписаних видаткових накладних між Позивачем та Відповідачем склались господарські відносини, що у розумінні ст. 202 ЦК України породили взаємні обов`язки відповідно у поставці та прийнятті товару та його оплаті.

Оскільки сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, то судом першої інстанції вірно зазначено, що ці дії породжують цивільні права та обов`яки аналогічні зобов`язанням за договором купівлі-продажу, а тому, згідно зі ст.ст. 11, 655, 692 ЦК України, у Відповідача виник обов`язок сплатити заборгованість за отриманий у Позивача товар.

Як вбачається з матеріалів справи, Позивач виконав свій обовязок з поставки товару як за Договором, так і усними домовленостями що підтверджується відповідними видатковими накладними за кожну партію ОСОБА_4 (т. 1, а. с. 26, 29, 32, 35, 38, 41, 44, 47, 50).

Відповідач, всупереч умовам Договору та усним домовленостям сторін, частково розрахувавшись за поставлений товар, допустив порушення зобовязань у частині повної оплати переданого йому товару в строки, погоджені у Договорі, внаслідок чого в останнього виникла заборгованість у розмірі 424 734, 87 грн.

У матеріалах справи відсутні докази оплати зазначеної заборгованості. Не надано таких доказів як суду першої, так і апеляційної інстанції.

З огляду на те, що існування основної заборгованості у сумі 424 734, 87 грн. за Договором та усними домовленостями між сторонами підтверджено наявними у справі доказами та не спростовано Відповідачем, Донецький апеляційний господарський суд вважає, що судом першої інстанції обґрунтовано задоволені вимоги про її стягнення в цій частині.

Частина 2 ст. 625 ЦК України передбачає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем заявлено до стягнення інфляційних втрат у сумі 303 691, 52 грн. відповідно до наданого Позивачем розрахунку.

З огляду на встановлений судом першої інстанції факт порушення відповідачем строку оплати за поставлений товар, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком господарського суду про обґрунтованість стягнення з Відповідача інфляційних втрат у зазначеному розмірі.

Щодо стягнення 3% річних від простроченої суми боргу, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.

В апеляційній скарзі Відповідач посилається на те, що розмір 3% річних обчислений Позивачем невірно, оскільки при розрахунку як банківські були враховані святкові дні 1, 2 травня, 28 червня, 24 і 25 серпня 2013 року, що суперечить п. 7.1 Договору.

Відповідно до п. 7.1 Договору оплата буде здійснюватися у національній валюті України протягом 15 банківських днів з моменту надходження товару на склад Покупця.

Тобто Позивач при кінцевому розрахунку оплати за товар, поставлений за Договором та усними домовленостями між сторонами, неправильно визначив кінцеву дату оплати і, відповідно, дату, з якої виникає обовязок Відповідача зі сплати 3% річних.

З урахуванням святкових та вихідних днів кінцевий строк оплати за видатковою накладною № РН-01025 від 15.04.2013 спливає 08.05.2013, за видатковою накладною № РН-01069 від 18.04.2013 14.05.2013, за видатковою накладною № РН-01101 від 19.04.2013 15.05.2013, за видатковою накладною № РН-01719 від 20.06.2013 11.07.2013, за видатковою накладною № РН-01720 від 21.06.2013 15.07.2013, за видатковою накладною № РН-02407 від 22.08.2013 13.09.2013.

Таким чином, судова колегія не погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо визначення розміру 3% річних, які підлягають стягненню з Відповідача, оскільки кінцевий строк оплати за низкою видаткових накладних був визначений невірно.

Виходячи з наведеного, судова колегія, перевіривши арифметичний розрахунок 3% річних, нарахованих за поставлений товар за Договором та усними домовленостями між сторонами, приходить до висновку, що з Відповідача підлягає стягненню сума у розмірі 21 996, 62 грн., а в іншій частині вимог відмовляє за недоведеністю.

Щодо клопотання ПрАТ «Азовелектросталь» про надання відстрочки виконання рішення, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає за необхідне зазначити таке.

Згідно з п. 6 ст. 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Відповідно до ст. 121 ГПК України суд за заявою сторони приймає рішення про відстрочку або розстрочку виконання рішення за наявності обставин, що ускладнюють або роблять неможливим його виконання. При цьому ГПК України не визначає переліку таких обставин, тому суд оцінює докази, що їх підтверджують, за правилами ст. 43 ГПК України.

Обґрунтовуючи свою заяву, Відповідач посилається на тяжкий фінансовий стан підприємства внаслідок інфляційних процесів в економіці та надзвичайних подій, які прямо впливають на результати діяльності підприємства Відповідача.

При цьому, як встановлено ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Оскільки Відповідачем до зазначеної заяви не додано доказів на підтвердження обставин, на які він посилається, суд першої інстанції, надавши належну правову оцінку доводам Відповідача, правомірно залишив заяву без задоволення.

Враховуючи викладене, судова колегія вважає за необхідне рішення господарського суду Запорізької області від 18.06.2015 у справі № 908/2678/15-г частково скасувати в частині стягнення суми 3% річних, а в іншій частині рішення залишити без змін.

Відповідно до статті 49 ГПК України витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 102, 103, 105 ГПК України, Донецький апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Азовелектросталь», м. Маріуполь Донецької області, на рішення господарського суду Запорізької області від 18.06.2015 у справі № 908/2678/15-г частково задовольнити.

Рішення господарського суду Запорізької області від 18.06.2015 у справі № 908/2678/15 частково скасувати.

В абзаці другому резолютивної частини рішення замість цифр і слів: « 22 051 (двадцять дві тисячі пятдесят одна) гривня 99 копійок» читати « 21 996 (двадцять одна тисяча девятсот девяносто шість) гривень 62 копійок 3% річних…».

В іншій частині рішення господарського суду Запорізької області від 18.06.2015 у справі № 908/2678/15 залишити без змін.

Господарському суду Запорізької області видати відповідний наказ.

Постанову може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого господарського суду України у касаційному порядку через Донецький апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя О. А. Скакун

Судді: Т. М. Колядко

ОСОБА_3