ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.09.2015 року Справа № 912/1051/13

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Джихур О.В. (доповідач)

суддів: Виноградник О.М., Вечірко І.О.

секретар судового засідання: Ситникова М.Ю.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 представник, довіреність №01 від 02.01.15; ОСОБА_2 директор, паспорт ЕА виданий Кіровським РВ УМВС України в Кіровоградській області від 19.08.00 (був присутнім в судовому засіданні 08 вересня2015 року);

від відповідача: ОСОБА_3 представник, довіреність б/н від 30.07.15 (була присутня в судових засіданнях 18 серпня 2015 року та 08 вересня2015 року)

розглянувши матеріали апеляційної скарги Комунального підприємства "Комунальник-96", м. Кіровоград

на рішення господарського суду Кіровоградської області від 06 липня 2015 року у справі № 904/1051/13

за позовом Комунального підприємства "Комунальник-96", м. Кіровоград

до Приватного акціонерного товариства "Кіровоградлітмаш", м. Кіровоград

про визнання недійсним договору,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Кіровоградської області від 06 липня 2015 року (суддя Болгар Н.В.) в задоволенні позову Комунального підприємства "Комунальник-96", м. Кіровоград до Приватного акціонерного товариства "Кіровоградлітмаш", м. Кіровоград про визнання недійсним з моменту укладення договору оренди нежитлового приміщення №2 від 12 червня 2009 року, укладеного між сторонами, відмовлено повністю, стягнуто з Комунального підприємства "Комунальник-96" на користь Приватного акціонерного товариства "Кіровоградлітмаш" 2 496 грн. 96 коп., 2 752 грн. 80 коп., 4 736 грн. судових витрат за проведення судової експертизи.

Рішення мотивовано тим, що правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, що обумовлюються цим правочином є фіктивним у розумінні ч.1 ст.234 Цивільного кодексу України. Позивач не виклав і не довів наявності умислу обох сторін договору при його укладенні як фіктивного правочину без наміру створення правових наслідків, які ним обумовлені.

Господарський суд дійшов висновку, що договір був спрямований на реальне настання правових наслідків, а його учасники мали намір створити правові наслідки на момент його вчинення. Підприємство підписало договір, користувалося майном, належним Закритому акціонерному товариству "Кіровоградлітмаш", у звязку з чим вимоги в частині визнання договору недійсним з моменту укладення вважаються безпідставними.

Не погодившись з зазначеним рішенням Комунальне підприємство "Комунальнк -96" його оскаржує на предмет невідповідності нормам матеріального права, неповним з"ясуванням судом обставин справи.

Апелянт посилається на те, що приміщенням по вул. Металургів, 21 в м. Кіровограді користувався на підставі договору оренди з ЖЕВ ВАТ "Кіровоградський ліварнийи завод" від 02 січня 2009 року №2 а не на підставі договору від 12 червня 2009 року. В підтвердження того, що договір №2 від 12 червня 2009 року є фіктивним позивач зазначає, що висновком експерта №1399 від 31 грудня 2013 року підтверджено, що акт приймання -передачі нежитлового приміщення від 12 червня 2009 року від начальника підприємства пдписаний не ОСОБА_2, а іншою особою, відтиск печатки, яка скріплює підпис від імені начальника ОСОБА_2 в акті прймання -передачі нежитлового приміщення від 12 червня 2009 року не відповідає відтиску печатки підприємства, що надані позивачем до суду на оригіналах документів. Таким чином, нежитлове приміщення по вул. Металургів 21 в м. Кіровограді Комунальному підприємству "Комунальнк -96" від Закритого акціонерного товариства "Кіровоградлітмаш" не передавалося.

Оскільки нежитлове приміщення в оренду не передавалося на підставі договору оренди №2 від 12 червня 2009 року, тому застосування норм ч.3 ст.207 Господарського кодексу України до зазначених правовідносин помилкове.

Апелянт вказує на те, що листи, на які посилається господарський суд в своєму рішенні в підтвердження того, що договір, як правочин був спрямований на реальне настання правових наслідків, а його учасники, у будь -якому випадку Закрите акціонерне товариство "Кіровоградлітмаш" мали намір створити правові наслідки на момент його вчинення, були направлені відповідачу, як власнику будівлі.

Позивач просить скасувати ріення господарського суду Кіровоградської області від 06 липня 2015 року, позов задовольнити.

Відповідач доводи апеляційної скарги заперечує, посилається на те, що підписання оспорюваного договору позивачем доведено висновками двох судових експертиз, позивач не виклав і не довів наявності умислу обох сторін договору при його укладенні як фіктивного правочину без наміру створення правових наслідків, які ним обумовлені, просить рішення господарського суду Кіровоградської області від 06 липня 2015 року залишти без змін, апеляційну скаргу Комунального підприємства "Комунальник -96" без задоволення.

В судовому засіданні 08 вересня 2015 року оголошувалась перерва до 22 вересня 2015 року.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, заслухавши представників сторін, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Матеріали справи свідчать, що ЗАТ "Кіровоградлітмаш" - орендодавець та Комунальне підприємство "Комунальник-96" (далі Підприємство) - орендар уклали договір оренди нежитлового приміщення № 2 від 12.06.09 (далі по тексту - Договір), за умовами якого орендодавець передає, а орендар приймає у тимчасове користування за плату - 4 246 грн. 54 коп. (з ПДВ) за один календарний місяць нежиле приміщення, що знаходиться у с. Нове в м. Кіровограді по вул. Металургів, 21, площею 192,57 кв. м у м. Кіровограді, селищі Новому по вул. Металургів, 21 для офісного приміщення адміністрації. Договір набирає силу з моменту його підписання сторонами і діє до 11.06.10, а у випадку, якщо одна зі сторін у 10-денний термін до закінчення терміну дії договору не повідомить іншу сторону про його розірвання, він вважається продовженим на той же термін і на тих же умовах. Прийом-передача нежилого приміщення в користування здійснюється по акту прийому-передачі, підписаному уповноваженими представниками сторін завіреному печаткою, протягом трьох днів з моменту підписання Договору.

Договір підписаний повноважними особами та скріплений відтисками печаток сторін. Підписання Договору начальником Комунального підприємства "Комунальник-96" ОСОБА_2 підтверджено висновками додаткової судово почеркознавчої експертизи №436/02 від 04 червня 2014 року, комісійної комплексної судово почеркознавчої та судово технічної експертизи від 14 травня 2015 року, які призначалися у даній справі господарським судом.

Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 09 червня 2006 року виданого на підставі рішення виконавчого комітету Новенської селищної ради Кіровоградського району м. Кіровограда від 07 червня 2006 року №54 будівля гуртожитку площею 4 676, 7 кв.м. по вул. Металургів, 21 у м. Кіровограді, в якій знаходиться орендоване позивачем приміщення, належить Закритому акціонерному товариству "Кіровоградлітмаш".

Згідно рішення виконкому Новенської селищної ради №130 від 26 грудня 2012 року свідоцтво про право влсаності від 09 червня 2006 року погашено, право власності на вказану будівлю оформлено за Приватним акціонерним товариством "Кіровоградлітмаш", про що видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно (т.1, а.с.49-50).

Отже, нажиле приміщення передано в користування за спірним договором оренди від 12 червня 2009 року власником цього майна.

Позивач стверджує (з врахуванням заяви від 24 червня 2015 року про зміну підстав позову -т.3, а.с.126), що пдписуючи договір оренди нежитлового приміщення №2 від 12 червня 2009 року із Закритим акціонерним товариством "Кіровоградлітмаш" він не вважав, що договір спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, оскільки Комунальне підприємство "Комунальник-96" користувалося нежитловим приміщенням по вул. Металургів, 21 в м. Кіровограді на підставі договору від 02 січня 2009 року укладеним з ЖЕВ ВАТ "Кіровоградський ліварнийи завод". Нежитлове приміщення по вул. Металургів, 21 в м. Кіровоград Комунальне підприємтво "Комунальник-96" від Закритого акціонерного товариства "Кіровоградлітмаш" не приймав, акт приймання -передачі орендованого приміщення начальник Комунального підприємства "Комунальник-96" не підписував. У звязку з наведеним позивач вважає договір оренди №2 від 12 червня 2009 року фіктивним і посилається на те, що після підписання вказаного договору жодна із сторін в подальшому не вчиняла певних дій, спрямованих на виконання правочину.

Частиною 1 статті 215 Цивільного кодексу України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч.5 статті 203 Цивільного кодексу України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

У свою чергу ч.1 ст.234 Цивільного кодексу України передбачено, що фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Отже, фіктивний правочин не відповідає загальним підставам дійсності правочинів, зазначеним у ч.5 ст.203 Цивільного кодексу України, оскільки не спрямований на реальне настання правових наслідків, зумовлених ним. У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву.

Згідно з п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 N 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину.

У п. 3.11 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" зазначено: "Фіктивний правочин (стаття 234 ЦК України) є недійсним незалежно від мети його укладення, оскільки сторони не мають на увазі настання правових наслідків, що породжуються відповідним правочином. Таким може бути визнаний будь-який правочин, в тому числі нотаріально посвідчений. Якщо сторонами не вчинено ніяких дій на виконання фіктивного правочину, господарський суд приймає рішення лише про визнання фіктивного правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі коли на виконання правочину було передано якесь майно, такий правочин не може розцінюватися як фіктивний. Саме лише невчинення сторонами тих чи інших дій на виконання правочину не означає його фіктивності. Визнання фіктивного правочину недійсним потребує встановлення господарським судом умислу його сторін.

З урахуванням того, що фіктивний правочин не спрямований на набуття, зміну чи припинення цивільних прав та обов'язків, він не створює цивільно-правових наслідків незалежно від того, чи він був визнаний судом недійсним.

У розгляді відповідних справ суд має враховувати, що ознака фіктивності має бути притаманна діям усіх сторін правочину. Якщо хоча б одна з них намагалася досягти правового результату, то даний правочин не може визнаватися фіктивним. Позивач, який вимагає визнання правочину недійсним, повинен довести, що всі учасники правочину не мали наміру створити правові наслідки на момент його вчинення".

Судова колегія погоджується з висновком господарського суду, що позивач не довів наявність умислу обох сторін спірного договору при його укладенні як фіктивного правочину без наміру створення правових наслідків, які ним обумовлені.

Матеріали справи свідчать, що листом за №101 від 16 червня 2009 року позивач повідомляв Закрите акціонерне товариство "Кіровоградлітмаш" про те, що приміщення по вул. Металургів, 21 в м. Кіровограді, яке він займає для розміщення адміністрації буде вивільнено в строк до 01 вересня 2009 року (т.1, а.с.30), листами за №14 від 14 січня 2011 року Комунальне підприємство "Комунальник -96" просив Закрите акціонерне товариство "Кіровоградлітмаш" надати його екземпляр договору оренди для підтвердження витрат по оренді приміщення за адресою вул. Металургів, 21 в м. Кіровограді з червня 2009 року по вересень 2009 року (т.1, а.с.55), листом №59 від 02 квітня 2013 року позивач пвідомляв відповідача, що станом на 01 квітня 2013 року ним проведено погашення кредиторської заборгованості за орендну плату по вул. Металургів, 21 в м. Кіровограді в рахунок наданих послуг Комунальним підприємством "Комунальник-96" по вивезенню твердих побутових відходів (т.1, а.с.58), актом від 04 вересня 2009 року складеним працівниками Комунального підприємства "Комунальник-96" на чолі з начальником підприємства і затвердженим головою Новенської селищної ради зафіксовано звільнення орендованого приміщення по вул. Металургів, 21 з 01 вересня 2009 року із засвідченням відмови працівників Закритого акціонерного товариства "Кіровоградлітмаш" прийняте звільнене орендоване приміщення (т.1, а.с.36).

Відтак, сторонами було вчинено фактичні дії, спрямовані на виконання укладеного правочину. Це свідчить про наявність волі сторін на виконання спірного договору, яка співпадає з їх волевиявленням. Тобто, учасники правочину дійсно мали намір створити правові наслідки на момент його вчинення.

В разі якщо погодитися з твердженням апелянта, що підписуючи спірний договір він не мав намірів на створення правових наслідків, які обумовлені цим договором, то дії відповідача свідчать про те, що Публічне акціонерне товариство "Кіровоградлітмаш" не мало умислу на укладення фіктивного правочину, що підтверджується листом відповідача від 14 лютого 2011 року №10 (т.1, а.с.56) про проведення розрахунків за оренду на протязі 7 днів, листом вимогою від 14 лютого 2013 року за №32 (т.1, а.с.57), зверненням до господарського суду Кіровоградської області з позовною заявою про стягнення з Комунального підприємства "Комунальник-96" заборгованості з орендної плати з 12 черваня 2009 року по 10 червня 2011 року за договором №3 від 12 червня 2009 року, за результатом якої господарським судом Кіровоградської області ухвалено рішення від 19 червня 2013 року у справі №912/667/13 про часткове задоволення позову, яке на даний час переглядається Дніпропетровським апеляційним господарським судом (т.1, а.с.65-66).

Також слід зазначити, що не надання розрахунків та податкових накладних для сплати орендної плати в порушення ст..9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" не свідчить про фіктивність договору оренди, оскільки вказаний Закон встановлює правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні і не може застосовуватися до спірних правовідносин. Вказане підтверджується висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 21 жовтня 2014 року у справі №908/717/13-г.

У звязку з наведеним договір №2 від 12 червня 2009 року оренди нежитлового приміщення не можна розцінювати як фіктивний у розумінні ст.234 Цивільного кодексу України.

Судова колегія погоджується з висновком господарського суду щодо того, що непідписання акту приймання -передачі нежитлового приміщення від 12 червня 2009 року орендарем в особі начальника підприємства та скріплення його печаткою, відтиск якої не відповідає відтиску печатки підприємства, що підтверджується висновками судових експертиз, не свідчить про наявність умислу на укладення фіктивного правочину зі сторони орендодавця.

За загальним правилом невиконання чи неналежного виконання правочину не тягне за собою правових наслідків у вигляді визнання правочину недійсним. У такому разі заінтересована сторона має право вимагати розірвання договору або застосування інших передбачених законом наслідків.

Щодо вимоги позивача про визнання договору оренди №2 від 12 червня 2009 року недійсним з моменту його укладення слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 207 Господарського кодексу України, виконання господарського зобов'язання, визнаного судом недійсним повністю або в частині, припиняється повністю або в частині з дня набрання рішенням суду законної сили як таке, що вважається недійсним з моменту його виникнення. У разі, якщо за змістом зобов'язання воно може бути припинено лише на майбутнє, таке зобов'язання визнається недійсним і припиняється на майбутнє.

Як зазначено у п. 2.7 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними", якщо зі змісту господарського договору випливає, що зобов'язання за цим договором може бути припинено лише на майбутнє, оскільки неможливо повернути усе одержане за ним (наприклад, вже здійснене користування за договором майнового найму (оренди), користування електроенергією, спожиті послуги, зберігання, здійснене за відповідним договором, тощо), то господарський суд одночасно з визнанням господарського договору недійсним (за наявності підстав для цього) зазначає в резолютивній частині рішення, що зобов'язання за договором припиняється лише на майбутнє. При цьому слід враховувати, що зобов'язання припиняються на майбутнє не на підставі відповідної вказівки в рішенні суду, а в силу закону, тому при визнанні недійсним правочину (господарського договору) зобов'язання його сторін припиняються на майбутнє з моменту набрання чинності рішення суду про визнання правочину (договору) недійсним, хоча б у судовому рішенні й не було зазначено про таке припинення.

Оскільки Підприємство підписало Договір, користувалося майном, належним ЗАТ "Кіровоградлітмаш", апеляційний господарський суд погоджується з висновком господарського суду, що вимоги в частині визнання Договору недійсним з моменту його укладення є безпідставними.

Щодо посилання апелянта на те, що листи, на які посилається господарський суд в підтвердження того, що договір як правочин був спрямований на реальне настання правових наслідків, були направлені відповідачу, як власнику будівлі, то вказані докази не містять такого підтвердження.

Твердження апелянта, що він не користувався орендованим майном на підставі договору оренди №2 від 12 червня 2009 року, оскільки він орендував приміщення згідно договору №2 від 02 січня 2209 року, укладеним з ЖЕВ ВАТ "Кіровоградський ліварнийи завод" не є підставою для визнання оспорюваного договору недійсним, оскільки згідно ст.761 Цивільного кодексу України право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права. Матеріалами справи доведено, що власником нежилого приміщення з 09 червня 2006 року є Закрите акціонерне товариство "Кіровоградлітмаш", який потім реорганізований у Приватне акціонерне товариство "Кіровоградлітмаш".

З врахування викладеного, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що господарським судом повно і обєктивно розглянуто всі обставини справи, їм дана належна юридична оцінка, у звязку з чим підстави для скасування рішення від 06 липня 2015 року відсутні.

Керуючись ст.ст.49, 99, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства "Комунальник-96", м. Кіровоград залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Кіровоградської області від 06 липня 2015 року у справі № 904/1051/13 залишити без змін.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку у двадцятиденний строк до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя О.В. Джихур

Суддя О.М. Виноградник

Суддя І.О. Вечірко

(Дата підписання постанови в повному обсязі 24.09.15 р.)