КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" вересня 2015 р. Справа№ 910/11000/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Рябухи В.І.

суддів: Калатай Н.Ф.

Ропій Л.М.

за участю секретаря судового засідання: Бовсунівської Л.О.,

представників:

від позивача Кононенко О.В., дов. від 03.03.2015 №05.1-7/1942,

від відповідача не з'явився,

розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Сі-Ес-Ті Інвест»

на рішення Господарського суду міста Києва від 08.07.2015 (підписане 10.07.2015) у справі №910/11000/15 (суддя Чинчин О.В.)

за позовом Державного підприємства «Український центр радіочастот» в особі Центральної філії Державного підприємства «Український центр радіочастот»

до Приватного акціонерного товариства «Сі-Ес-Ті Інвест»

про стягнення 30 030,29 грн,

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство «Український центр радіочастот» в особі Центральної філії Державного підприємства «Український центр радіочастот» (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «Сі-Есі-Ті Інвест» (далі - відповідач) про стягнення 30 030,29 грн.

01.07.2015 позивач подав заяву про зменшення розміру позовних вимог та просив суд стягнути з відповідача на користь позивача борг у сумі 22 093,20 грн, пеню у сумі 5 883,45 грн та 3% річних у сумі 316, 69 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 08.07.2015 позов задоволено частково. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Сі-Ес-Ті Інвест» на користь Державного підприємства «Український центр радіочастот» в особі Центральної філії Державного підприємства «Український центр радіочастот» заборгованість у сумі 17 674,56 грн, 3% річних у сумі 307,97 грн, пеню у сумі 4 917, 40 грн та судовий збір у сумі 1 478, 73 грн. В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 08.07.2015 в частині задоволених позовних вимог скасувати та прийняте нове, яким у задоволенні позову відмовити. Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не врахував положення ч.5 ст.254, ч.3 ст.549, ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та зайво стягнув з відповідача пеню в сумі 36,32 грн та 3% річних в сумі 39,22 грн.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 25.08.2015 прийнято апеляційну скаргу до розгляду та порушено апеляційне провадження, розгляд справи призначено на 30.09.2015. Ухвалу від 25.08.2015 надіслано відповідно до вимог Інструкції з діловодства в господарських судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 20.02.2013 №28. Доказами належного повідомлення відповідача про час і місце розгляду справи є повідомлення про вручення поштового відправлення (ухвали від 25.08.2015) від 27.08.2015, яке долучене до матеріалів справи.

24.09.2015 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду позивач подав заперечення на апеляційну скаргу.

25.09.2015 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від Приватного акціонерного товариства «Сі-Ес-Ті Інвест» надійшло клопотання про розгляд апеляційної скарги за відсутності його представника.

У судовому засіданні 30.09.2015 представник позивача заперечив доводи апеляційної скарги, просив залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Відповідно до ст. 99 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі.

Згідно зі ст.101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши представника позивача, виходячи з вимог чинного законодавства та апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення - зміні, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.03.2013 між Державним підприємством «Український центр радіочастот» в особі Центральної філії Державного підприємства «Український центр радіочастот» (виконавець) та Приватним акціонерним товариством «Сі-Ес-Ті Інвест» (замовник) укладено договір №20280935 (далі - договір), предметом якого є проведення виконавцем робіт, пов'язаних з радіочастотним моніторингом та забезпеченням електромагнітної сумісності радіоелектронних засобів, згідно з виданими дозволами, а також виявлення та усунення дії джерел радіозавад роботі РЕЗ замовника.

Відповідно до п.3.1 договору ціна виконаних робіт, пов'язаних з радіочастотним моніторингом та забезпеченням електромагнітної сумісності радіоелектронних засобів, визначається на підставі затверджених у встановленому порядку «Тарифів на роботи (послуги) Державного підприємства «Український державний центр радіочастот», пов'язаних з користуванням радіочастотним ресурсом України та виділенням номерного ресурсу» за один календарний місяць, залежить від кількості РЕЗ щодо яких проводилися роботи і не включає податок на додану вартість. Податок на додану вартість нараховується згідно з законодавством України. Розрахунок ціни робіт наведений у додатку.

Згідно з п.3.2 договору виконання робіт підтверджується відповідними актами виконаних робіт підписаними обома сторонами.

Виконавець після закінчення проведення робіт оформлює рахунки за проведені роботи та разом з актами виконаних робіт надсилає на адресу замовника до кінця місяця, протягом якого виконувались роботи (п.3.3 договору).

У п.6.1 вказаного правочину визначено, що останній укладений на строк в 1 календарний рік, набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін.

Цей договір вважається подовженим на кожний наступний строк тривалістю в 1 календарний рік, якщо жодна зі сторін за 30 днів до закінчення строку його дії не надішле іншій стороні письмове повідомлення про свій намір припинити його дію надалі (п.6.2 договору).

Додатком до договору на роботи, пов'язані з радіочастотним моніторингом та забезпеченням електромагнітної сумісності радіоелектронних засобів від 01.03.2013 №20280935, сторони погодили вартість робіт.

Як встановлено судом першої інстанції, позивачем були виконані роботи, пов'язані з радіочастотним моніторингом та забезпеченням електромагнітної сумісності радіоелектронних засобів, а відповідачем в свою чергу прийняті вказані роботи, що підтверджується актами виконаних робіт від 30.09.2014 на суму 4 418, 64 грн, від 31.10.2014 на суму 4 418, 64 грн, від 30.11.2014 на суму 4 418, 64 грн, від 31.12.2014 на суму 4 418,64 грн, від 31.01.2015 на суму 4 418, 64 грн, від 28.02.2015 на суму 4 418, 64 грн, а всього на суму 26 511, 84 грн.

Вказані вище акти підписані представниками сторін і скріплені печатками підприємства та товариства без зауважень та заперечень.

З метою оплати вказаних робіт позивач виставив відповідачу рахунки на оплату: від 29.09.2014 №21277, від 31.10.2014 №212721, від 27.11.2014 №22166, від 26.12.2014 №22770, від 31.01.2015 №250 та від 25.02.2015 №535, які разом з актами виконаних робіт були надіслані на адресу відповідача.

Листом від 02.03.2015 №198 позивачем повторно на адресу відповідача надіслано акти виконаних робіт за вересень 2014 - лютий 2015 та вказані вище рахунки на оплату.

Частково задовольняючи позовні вимоги, Господарський суд міста Києва виходив з того, що факт наявності боргу у відповідача за договором від 01.03.2013 №20280935 належним чином доведений, документально підтверджений і відповідачем не спростований саме в сумі 17 674,56 грн. В зв'язку з неналежним виконанням зобов'язань за вказаним договором з відповідача також стягнуто пеню та річні, розраховані судом.

Визначаючи правову природу спірного договору, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що укладений між сторонами правочин є договором про надання послуг.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором підряду.

Згідно з ч. 1 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Відповідно до ч. 1 ст. 854 ЦК України якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Пунктом 3.4 договору передбачено, що розрахунки між виконавцем і замовником за роботи, пов'язані з радіочастотним моніторингом та забезпеченням електромагнітної сумісності радіоелектронних засобів, проводяться шляхом перерахування суми, що вказана в платіжному документі, на розрахунковий рахунок виконавця, не пізніше 25 числа місяця наступного за місяцем, у якому був виставлений (оформлений) рахунок.

Як слідує з матеріалів справи, відповідачем на виконання умов договору на підставі рахунків на оплату від 29.09.2014 №21277 та від 31.10.2014 №21721 оплачено за виконані й прийняті роботи на загальну суму 8 837,28 грн, що підтверджується платіжним дорученням від 24.03.2015 №F0324UPS6D та від 14.04.2015 №F0414UPXML.

За твердження позивача, він вказані вище грошові кошти зараховував за виконані роботи за інші періоди ніж ті, що зазначені у призначенні платежу.

Водночас, колегія суддів зазначає, що місцевим господарським судом правомірно відхилено доводи позивача щодо наявності заборгованості у Приватного акціонерного товариства «Сі-Есі-Ті Інвест» за договором у сумі 22 093, 20 грн, оскільки чинним законодавством України не передбачено право отримувача самостійно змінювати «призначення платежу» та зараховувати здійснені його контрагентом оплати за рахунок будь-яких інших рахунків, ніж ті, які в ньому зазначені.

Відповідно до статей 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на викладене вище, встановивши фактичні обставини справи та, беручи до уваги, що відповідач доказів належного виконання своїх зобов'язань за укладеним між сторонами договором суду не надав, висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову та стягнення з відповідача заборгованості в сумі 17 674,56 грн є правомірним.

Що стосується заявлених позивачем позовних вимог в частині стягнення пені в сумі 5 883,45 грн, колегія суддів зазначає наступне.

В статті 610 ЦК України зазначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з п.3 ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Частина 1 ст. 612 ЦК України передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Оскільки заява про зменшення розміру позовних вимог подана позивачем до відділення поштового зв'язку 26.06.2015, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що нарахування пені по 02.07.2015 є безпідставним.

Пунктом 4.2 договору передбачено, що за порушення грошових зобов'язань, замовник сплачує виконавцю суму простроченого платежу з урахуванням пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який нараховується пеня за кожен день прострочення.

Здійснивши перерахунок пені, Господарський суд міста Києва встановив, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня в розмірі 4 917, 40 грн за загальний період прострочки виконання відповідачем його договірного грошового зобов'язання з 26.10.2014 по 26.06.2015.

Проте, суд апеляційної інстанції не погоджується з таким висновком місцевого господарського суду, з огляду на наступне.

Стаття 253 ЦК України визначає, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За змістом ч.5 ст.254 ЦК України якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Суд першої інстанції на вказані обставини уваги не звернув та помилково визначив початок періоду прострочки виконання грошового зобов'язання з 26.10.2014, в той час як по рахунку від 29.09.2014 №21277 слід розраховувати пеню, починаючи з 28.10.2014, а по рахунку від 26.12.2014 №22770 з 27.01.2015.

Крім того, як вже зазначалось, відповідачем оплачено виконані роботи на загальну суму 8 837,28 грн, на підставі платіжних доручень від 24.03.2015 №F0324UPS6D та від 14.04.2015 №F0414UPXML.

День фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені (п.1.9 постанови пленум Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» від 17.12.2013 № 14).

Відтак, пеня розраховується наступним чином:

- по рахунку від 29.09.2014 №21277 на суму 4 418,64 грн (з 28.10.2014 по 13.04.2015) в сумі 757,10 грн;

- по рахунку від 31.10.2014 №21721 на суму 4 418,64 грн (з 26.11.2014 по 23.03.2015) в сумі 512,08 грн;

- по рахунку від 27.11.2014 №22166 на суму 4 418, 64 грн (з 26.12.2014 по 26.06.2015) в сумі 1100,42 грн;

- по рахунку від 26.12.2014 №22770 на суму 4 418,64 грн (з 27.01.2015 по 26.06.2015) в сумі 991,95 грн;

- по рахунку від 31.01.2015 №250 на суму 4 418,64 грн (з 26.02.2015 по 26.06.2015) в сумі 863,63 грн;

- по рахунку від 25.02.2015 №535 на суму 4 418,64 грн (з 26.03.2015 по 26.06.2015).

Здійснивши перерахунок пені, з урахуванням ч.5 ст.254 ЦК та п.1.9 вказаної вище постанови пленуму, Київський апеляційний господарський суд дійшов висновку, що з відповідача підлягає стягнення пеня в сумі 4 900,69 грн.

Решта вимог позивача підлягає також частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Пунктом 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитору зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. (п.4.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» від 17.12.2013 №14).

Передбачені ст.625 ЦК України 3% річних, Київським апеляційним господарським судом розраховані з урахуванням рахунків та сум заявлених позивачем наступним чином:

- по рахунку від 29.09.2014 №21277 на суму 4 418,64 грн (з 28.10.2014 по 13.04.2015) в сумі 61,01 грн;

- по рахунку від 31.10.2014 №21721 на суму 4 418,64 грн (з 26.11.2014 по 23.03.2015) в сумі 42,49 грн;

- по рахунку від 27.11.2014 №22166 на суму 4 418, 64 грн (з 26.12.2014 по 26.06.2015) в сумі 66,46 грн;

- по рахунку від 26.12.2014 №22770 на суму 4 418,64 грн (з 27.01.2015 по 26.06.2015) в сумі 54,84 грн;

- по рахунку від 31.01.2015 №250 на суму 4 418,64 грн (з 26.02.2015 по 26.06.2015) в сумі 43,94 грн.

Київський апеляційний господарський суд, здійснивши перерахунок 3% річних, з урахуванням вказаних вище положень чинного законодавства, дійшов висновку, що з відповідача підлягає стягнення 3% річних в сумі 268,74 грн.

Відповідно до ст.49 ГПК України при частковому задоволення позову сума судового збору покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України встановлено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Отже, з огляду на викладене вище, рішення Господарського суду міста Києва від 08.07.2015 підлягає зміні в частині стягнення суми пені та 3% річних.

Керуючись ст.ст. 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Сі-Ес-Ті Інвест» задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 08.07.2015 у справі №910/11000/15 змінити в частині стягнення суми пені та 3% річних, виклавши його резолютивну частину в наступній редакції:

«Позов Державного підприємства «Український центр радіочастот» в особі Центральної філії Державного підприємства «Український центр радіочастот» - задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Сі-Ес-Ті Інвест» (02154, м. Київ, бульвар Русанівський, будинок 7, ідентифікаційний код 20280935) на користь Державного підприємства «Український центр радіочастот» (03179, м. Київ, пр. Перемоги, 15 км, ідентифікаційний код 01181765) в особі Центральної філії Державного підприємства «Український центр радіочастот» (49064, м. Дніпропетровськ, пр. Калініна, будинок 41, ідентифікаційний 21908235) заборгованість у сумі 17 674 (сімнадцять тисяч шістсот сімдесят чотири) грн 56 (п'ятдесят шість) коп., пеню в сумі 4 900 (чотири тисячі дев'ятсот) грн 69 коп., 3% річних в сумі 268 (двісті шістдесят вісім) грн. 74 коп., судовий збір за подання позовної заяви в сумі 1 389 (одна тисяча триста вісімдесят дев'ять) грн 79 коп.

В іншій частині позову відмовити.».

3. Стягнути з Державного підприємства «Український центр радіочастот» (03179, м. Київ, пр. Перемоги, 15 км, ідентифікаційний код 01181765) на користь Приватного акціонерного товариства «Сі-Ес-Ті Інвест» (02154, м. Київ, бульвар Русанівський, будинок 7, ідентифікаційний код 20280935) судовий збір за розгляд апеляційної скарги в сумі 3 (три) грн 40 коп.

4. Матеріали справи №910/11000/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

Дану постанову може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя В.І. Рябуха

Судді Н.Ф. Калатай

Л.М. Ропій