ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" вересня 2015 р.Справа № 922/3494/14

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Шарко Л.В.

при секретарі судового засідання Васильєвой Л.О.

розглянувши справу

за позовом Публічного АТ "НАК "Нафтогаз України", м. Київ
до Борівського комунального підприємства теплових мереж, смт. Борова
про стягнення 1907968,21 грн.
за участю :

позивача - ОСОБА_1, довіреність №14-88 від 18.04.2014 року;

відповідача - ОСОБА_2, довіреність б/н від 30.09.2013 року;

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2014 року Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (надалі позивач, ПАТ Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, ПАТ НАК Нафтогаз України) звернулось до господарського суду Харківської області з позовом до Борівського комунального підприємства теплових мереж (надалі відповідач, Борівське КПТМ), в якому просив суд стягнути з відповідача суму основного боргу у розмірі 1465575,93 грн., пеню у розмірі 213312,65 грн., інфляційних витрат у розмірі 178627,85 грн. та 3 % річних в розмірі 50451,78 грн., а також витрат зі сплати судового збору.

Позов обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань за договором про закупівлю природного газу № 13/2659-БО-32 від 28.12.2012 року.

Відповідач просить припинити провадження у частині стягнення суми основного боргу у розмірі 1100246,48 грн. та просить відмовити позивачу у стягненні пені у розмірі 78522,14 грн., інфляційних витрат у розмірі 123332,97 грн. та 3 % річних у розмірі 16561,23 грн., а також з урахуванням викладеного у відзиві та за результатом проведеної судової експертизи просив суд зменшити пеню на 90%. та надати відстрочку виконання рішення суду до кінця 2015 року. В обґрунтування своєї правової позиції по справі надав суду відзив на позовну заяву та уточнення до відзиву.

У судовому засіданні представник позивача зазначив, що основний борг було відповідачем сплачено, в частині стягнення пені, інфляційних та 3% річних позов підтримує у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні 14 вересня 2015 року підтримав свою правову позицію та просить суд провадження у справі припинити в частині стягнення основного боргу, в іншій частині позову заперечує, надав до суду відзив, уточнення до відзиву та остаточне уточнення до відзиву. Просить суд відстрочити виконання рішення суду до кінця 2015 року.

Відповідач у своїх уточненнях до відзиву в обґрунтування надання відстрочки вказав, що йому потрібен час необхідний для реалізації постанови КМУ №345 від 04.06.2015 р. "Питання погашення у 2015 році заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, опалення та постачання гарячої води, послуги з централізованого водопостачання,водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню", якою передбачено погашення заборгованості з різниці в тарифів на теплопостачання, та прав закріплених у положеннях Закону України № 423-VIIIвід 14.05.2015 р. (офіційно опублікований 5.06.2015 р. у офіційному виданні № 98 «Голос України»), пункт 13 якого передбачає погашення нарахованих на суму боргу за газ куплений у НАК "Нафтогаз України" пені, штрафів та фінансових санкцій (до цього часу Кабінетом Міністрів України у відповідності до цього Закону не прийнятий порядок згідно з яким буде проводитися списання нарахувань на суму заборгованості).

В обґрунтування свої правової позиції відповідач зазначив, що заборгованість заявлена позивачем у позові по договору № 13/2659-БО-32 від 28.12.2012 року була погашена у повному обсязі, що підтверджують наступні документи: платіжне доручення № 109 від 11.08.2014 р. на суму 13873,21 грн., платіжне доручення № 111 від 21.08.2014 р. на суму 16851,53 грн., платіжне доручення № 112 від 27.08.2014 р. на суму 20724,93 грн., платіжне доручення № 114 від 10.09.2014 року на суму 5649,04 грн.; платіжне доручення № 116 від 29.09.2014 р. на суму 21448,80 грн.; платіжне доручення № 10 від 16.12.2014 р. на суму 647583,64 грн.; платіжне доручення № 15 від 30.12.2014 р. на суму 385565,00 грн.; виписка від 20.05.2015 р. на загальну суму у розмірі 43820,05 грн., виписка від 10.06.2015 р. на загальну суму у розмірі 52695,75 грн., виписка від 24.06.2015 р. на загальну суму у розмірі 18031,58 грн., платіжне доручення № 2061 від 21.07.2015 р. на суму 40000,00 грн., платіжне доручення № 2097 від 30.07.2015 р. на суму у розмірі 199332,40 грн.

Крім того, погашення заборгованості на суми 647583,64 грн. та 385565,00 грн. відбулося на підставі договорів про організацію взаєморозрахунків № 1215/30 від 11.12.2014 р. та № 1639/30 від 26.12.2014 р.

Відповідно до правової позиції викладеної Верховним судом України по подібним спорам, а саме у постановах по справам № 5011-1/1043-2012-42/528-2012 від 9.09.2014 р., № 5011-35/1272-2012-42/527-2012, № 5011-35/1533-2012-19/522-2012, № 3-322гс15 від 1.07.2015 р. та правової позиції викладеної ВГСУ у постанові по справі № 910/7258/14 від 22.09.2014 р. для застосування санкцій, передбачених договором поставки природного газу, та наслідків за порушення грошового зобовязання, передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України, необхідно, щоб оплата була здійснена поза межами порядку і строків, встановлених договором про організацію взаєморозрахунків.

Тому відповідач вважає, що згідно наданого їм розрахунку пеня складе суму у розмірі 134274,57 грн., 3% річних складе суму у розмірі 34148,48 грн. та інфляційні витрати складуть суму у розмірі 55644,59 грн.

Крім того, відповідач вказує що є природною монополією з централізованого постачання теплової енергії у районі своєї діяльності. Відповідно до ст. 20 Закону України "Про теплопостачання" тарифи на теплову енергію, реалізація якої здійснюється субєктами господарювання, що займають монопольне становище на ринку, є регульованими. Тарифи на теплову енергію затверджуються національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг в межах повноважень визначених законодавством.

У звязку з тим, що встановлені тарифи на послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води були нижче їх собівартості у відповідача виникають збитки. Держава, розуміючи дану ситуацію, у відповідному Державному бюджеті на рік передбачає компенсацію витрат з різниці в тарифах на теплову енергію, водопостачання та водовідведення для таких підприємств, як відповідач, у вигляді субвенцій, однак постійно діючого правового механізму з компенсації витрат з різниці в тарифах на теплову енергію, водопостачання та водовідведення до цього часу не має, тому виплата такої компенсація у повній мірі залежить від прийняття законодавчим органом відповідного нормативного акту (ЗУ "Про бюджет") на кожний рік та наявності достатніх коштів у Державному бюджеті для їх оплати.

На сьогодні, вказував відповідач, по вже затвердженим розрахункам обсягу заборгованості за минулі роки з різниці тарифів на теплову енергію не перерахована з державного бюджету різниця у тарифах у розмірі 1695,70 тис. грн., тому відповідач не має можливості своєчасно погашати заборгованість перед позивачем.

Слід звернути увагу на той факт, що наявність заборгованості державного бюджету перед відповідачем підтверджує Департамент житлово-комунального господарства та розвитку інфраструктури Харківської обласної державної адміністрації у своєму листі № 03-08/247 від 17.07.2015р., як головний розпорядник коштів обласного бюджету, одержаних з державного бюджету на погашення різниці в тарифах на теплову енергію.

Цей державний орган у своєму листі зазначив: загальна заборгованість Державного бюджету України з різниці у тарифах на теплову енергію перед Борівським КПТМ складає 1695,70 тис. грн.; на виконання постанови Кабінету Міністрів України №217 від 18.06.2014р. "Про затвердження Порядку розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з гарантованим постачальником природного газу" постановами Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг регулюється порядок перерозподілу коштів отриманих Борівським КПТМ, у відповідності до якого залишок грошей, що залишається у Борівського комунального підприємства теплових мереж згідно встановлених нормативів розподілу грошей затверджених постановами Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг повинен бути направлений Борівським КПТМ на виплату заробітної плати робітникам та на підтримання технологічного процесу виробництва теплової енергії, не про яку виплату, ще якихось штрафних санкцій та інших нарахувань на суму заборгованості за отриманий природний газ, розрахунком розподілу грошей не передбачено.

Виходячи з вищенаведеного, Борівське комунальне підприємство теплових мереж не в змозі самостійно проводити перерахування на користь ПАТ "НАК "Нафтогаз України", оскільки єдиним джерелом на сьогодні з якого відповідач може погасити позивачу нарахування на суму прострочення є отримання заборгованості з Державного бюджету України з різниці у тарифах на теплову енергію перед Борівським КПТМ.

Відповідач вказує на здороження природного газу для виробництва теплової енергії, яке відбувається з початку 2015 року, у свою чергу змінення тарифів на теплопостачання, повязаних з здороженням природного газу, відбудиться тільки починаючи з квітня 2015 року; просить суд розглянути питання про зменшення нарахованих на суму боргу штрафних санкцій та надання відстрочки по погашенню нарахувань нарахованих на суму боргу за отриманий природний газ перед ПАТ "НАК "Нафтогаз України".

Відповідач звертає увагу на те, що на підприємстві склалась дуже складна економічна ситуація, яка виникла у звязку з збитковістю послуг, що надає підприємство, а саме з послуг теплопостачання. Однією з основних причин збитковості відповідача є невідповідність тарифів для населення та інших споживачів на послуги теплопостачання їх фактичним витратам.

Однією із причин тяжкого економічного стану відповідач вважає дефіцит коштів, пов'язаний з тим, що не проводяться платежі з боку населення за спожиті послуги. Борги населення за комунальні послуги станом на 01.06.2015 р. у відповідності до інформації про нарахування, надходження та заборгованість за теплову енергію по Борівському КПТМ досягли по теплопостачанню суму у розмірі 3839,809 тис. грн., крім того, несвоєчасно розраховуються з відповідачем бюджетні установи (організації).

В обґрунтування скрутного фінансового стану відповідач надав до суду звіти про фінансові результати та іншу фінансову документацію, розрахунки обсягу заборгованості з різниці в тарифах, довідки про заборгованість населення та бюджетних установ за теплопостачання. Також свою позицію обгрунтовує висновком судової експертизи, яка була проведена по даній справі.

Зважаючи на вищевикладене, відповідач вказує, що виконання рішення суду, як примусове стягнення не можливе на гроші, що надходять на спеціальні рахунки відкриті у установах банків відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 217 від 18.06.2014 р. "Про затвердження Порядку розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з гарантованим постачальником природного газу".

Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, надаючи правову оцінку позовним вимогам, встановив наступне.

28.12.2012 року між Борівським КПТМ та Публічним акціонерним товариством Національна акціонерна компанія Нафтогаз України був укладений договір № 13/2659-БО-32 про купівлю-продаж природного газу.

У відповідності до п. 6.1. цього договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця наступного за місяцем поставки газу.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач за період з 1.01.2013 року по 31.12.2013 року передав у власність відповідача природний газ, у свою чергу відповідач виконав свої зобов'язання за договором не повністю та оплатив за отриманий природний газ частково, крім того оплати зробив не своєчасно, що стало підставою для звернення позивача до суду за стягненням основного боргу, штрафних санкцій та інших нарахувань за прострочку платежів.

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України та ст. 174 Господарського кодексу України.

Названі норми передбачають, що господарські зобов'язання можуть виникати безпосередньо з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

За змістом ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Частиною 3 статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст.193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно відлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

У відповідності до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення , а також 3% річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір відсотків.

Частиною першою ст. 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

За змістом ст. 217 Господарського кодексу України у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції та адміністративно-господарські санкції.

Відповідно до ч.1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Пунктом 7.2 Договору передбачено, що у разі порушення Покупцем умов п. 6.1 цього Договору, Покупець зобов'язується крім суми заборгованості сплатити пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ.

Так, судом встановлено, що заявлена позивачем у позові заборгованість була повністю погашена, про що підтверджують наступні документи: платіжне доручення № 109 від 11.08.2014 р. на суму 13873,21 грн., платіжне доручення № 111 від 21.08.2014 р. на суму 16851,53 грн., платіжне доручення № 112 від 27.08.2014 р. на суму 20724,93 грн., платіжне доручення № 114 від 10.09.2014 року на суму 5649,04 грн.; платіжне доручення № 116 від 29.09.2014 р. на суму 21448,80 грн.; платіжне доручення № 10 від 16.12.2014 р. на суму 647583,64 грн.; платіжне доручення № 15 від 30.12.2014 р. на суму 385565,00 грн.; виписка від 20.05.2015 р. на загальну суму у розмірі 43820,05 грн., виписка від 10.06.2015 р. на загальну суму у розмірі 52695,75 грн., виписка від 24.06.2015 р. на загальну суму у розмірі 18031,58 грн., платіжне доручення № 2061 від 21.07.2015 р. на суму 40000,00 грн., платіжне доручення № 2097 від 30.07.2015 р. на суму у розмірі 199332,40 грн.

Даний факт оплати основного боргу у суді не був спростований і представником позивача.

Таким чином, провадження у справі підлягає припиненню по пункту 1.1. статті 80 ГПК України в частині основного боргу в розмірі 1465575,93 грн. у зв'язку з відсутністю предмету спору.

За неналежне виконання зобов'язань за спірним договором позивач нарахував відповідачу пеню у розмірі 213312,65 грн., інфляційних витрат у розмірі 178627,85грн. та 3 % річних в розмірі 50451,78 грн.

Відповідно до п. 18 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 11.04.2005 р. №01-8/344 "Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2004 році" господарський суд у розгляді справи не зобов'язаний здійснювати "перерахунок" замість позивача розрахованих останнім сум штрафних санкцій, річних тощо. Однак, з огляду на вимоги частини 1 статті 4-7 ГПК щодо прийняття судового рішення за результатами обговорення усіх обставин справи та частини 1 статті 43 ГПК стосовно всебічного, повного і об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд повинен перевірити обґрунтованість і правильність здійсненого позивачем нарахування таких сум, і в разі, якщо їх обчислення помилкове - зобов'язати позивача здійснити перерахунок відповідно до закону чи договору або зробити це самостійно.

Враховуючи той факт, що заборгованість по договору купівлі-продажу природного газу № 13/2659-БО-32 від 28.12.2012 року на суму у розмірі 1033148,64 грн. була погашена на підставі договорів про організацію взаєморозрахунків, приходить до висновку про те, що розрахунки позивача (пеня, 3% річних та інфляційні витрати) були розраховані позивачем на суму заборгованості, що була погашена у відповідності до договорів про організацію взаєморозрахунків № 1215/30 від 11.12.2014 р. та № 1639/30 від 26.12.2014 р., тому були нараховані позивачем не вірно.

Суд, перевіривши розрахунки пені, 3 % річних та інфляційних витрат, зробив відповідний перерахунок та загальний обсяг пені, який підлягає до стягнення складає суму у розмірі 134274,57 грн., 3 % річних 34148,48 грн., інфляційні витрати 55644,59 грн.

Так, відповідач просить суд зменшити розмір пені, яка підлягає до стягнення, на 90%.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, а згідно зі ст. 233 ГК України, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій; якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Право господарського суду у виняткових випадках зменшувати розмір неустойки, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання передбачено п. 3 ч.1 ст. 83 ГПК України.

Згідно з п. 1 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 21.11.2011р. № 01-06/1623/2011 "Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм процесуального права" відповідно до п. 3 ст. 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Крім того, зазначена норма ГПК України може застосовуватись виключно у взаємозв'язку (сукупності) з нормою матеріального права, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), а саме ч. 3 ст. 551 ЦК України і ст. 233 ГК України. Якщо відповідні санкції застосовуються не у зв'язку з порушенням зобов'язання, а з інших передбачених законом підстав, їх розмір не може бути зменшено судом.

З наведених норм випливає, що при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки, суд приймає до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, із розміром збитків кредитора. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про надання відстрочки.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (п. 3 ст. 83 ГПК України) та надання відстрочки виконання рішення суду, суд, об'єктивно оцінивши даний випадок, приймає до уваги причини неналежного виконання зобов'язання, враховуючи фактичні обставини справи, а саме:

- відповідач є комунальним підприємством, яке створено для задоволення потреб споживачів у тому числі населення та державних органів в теплопостачанні у вигляді опалення та гарячого водопостачання. Підприємство не уповноважене чинним законодавством самостійно встановлювати тарифи, які відповідають витратам за надання послуг, тому постачає теплову енергію по вартості нижчої її собівартості;

- на підприємстві склалась дуже складна економічна ситуація, яка виникла у зв'язку зі збитковістю послуг з теплопостачання. До моменту прийняття нових тарифів у березні 2015 року тарифи на теплопостачання покривали лише частину витрат на їх виробництво;

- однією з причин тяжкого економічного стану відповідача є дефіцит коштів, пов'язаний з хронічними неплатежами, в основному, з боку населення за спожиті послуги. Борги населення за комунальні послуги у відповідності до інформації про нарахування, надходження та заборгованість за теплову енергію по Борівським КПТМ досягли по теплопостачанню суму у розмірі 435,447 тис. грн. крім того суд погоджується з тим фактом, що заборгованість населення перед відповідачем виникла по деяким підставам, що не залежать від волі відповідача, зокрема суд бере до уваги, що норми діючих на цей час законів (мається на увазі ч. 7 ст. 52 ЗУ Про виконавче провадження) захищають споживачів (фізичних осіб) від примусового стягнення, у тому числі від стягнення заборгованості за комунальні послуги, однак не передбачають у даному випадку компенсації надавачам комунальних послуг, що веде до прямих збитків комунальних підприємств, до яких відноситься відповідач;

- крім населення несвоєчасно розраховуються з відповідачем бюджетні установи (організації), які заборгували суму у розмірі 2329,802 тис. грн., що також не залежать від волі відповідача, а з причин несвоєчасного фінансування цих установ з місцевого та державного бюджетів;

- субвенції, які надаються державою, не мають постійного чинного правового механізму з компенсації витрат з різниці в тарифах на теплову енергію, тому виплата такої компенсації та строки виплати у повній мірі залежать від своєчасного внесення законодавчим органом таких витрат до Закону України "Про державний бюджет на кожний рік"; від фінансування в даному бюджетному році у повному обсязі цих витрат згідно з витратами, передбаченими Закону України "Про державний бюджет"; від строку виконання виконавчими органами влади обов'язків по перерахуванню закладених витрат бюджету у вигляді субвенцій до отримувачів;

- обсяг заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію склав суму у розмірі 1695,70 тис. грн.;

- тяжкий фінансовий стан відповідача підтверджується висновком судово-економічної експертизи №125 від 23.06.2015 р., проведеної НДЕКЦ ГУМВС України в Харківській області, в якій, зокрема, зазначено про те, що фінансова стійкість підприємства є дуже низькою, що створює передумови для його кризового становища, розрахуватися підприємство за договором про закупівлю природного газу № 13/2659-БО-32 від 28.12.2012 року без зовнішнього фінансування не може, крім того у підприємства в обігу знаходиться більше позикових коштів, ніж власних, і це співвідношення стає все більше вагомим;

- не можливість своєчасно погашати борг перед позивачем без отримання належних відповідачу субвенцій з Державного бюджету підтверджує Департамент житлово-комунального господарства та розвитку інфраструктури Харківської обласної державної адміністрації згідно у листах № 09-02/1137 від 05.09.2014 р. та № 03-08/247 від 17.07.2015 року;

- своєчасне звернення відповідача до національної комісії регулювання ринку комунальних послуг для затвердження економічно обґрунтованих тарифів та затвердження національною комісією регулювання ринку комунальних послуг тарифів значно менших від тих, що обґрунтовано просив відповідач прийняти;

- фінансові звіти відповідача (баланси, звіти про фінансові результати діяльності, звіти з праці, звіти про витрати на виробництво та фінансові показники діяльності підприємства від надання послуг водопостачання, водовідведення та теплопостачання та інші фінансові документи, що були надані до справи відповідачем), висновок судово-економічної експертизи № 125 від 23.06.2015 р. однозначно вказують на наявність значних збитків підприємства від надання послуг теплопостачання;

- погашена сума основного боргу, та у разі отримання відповідачем залишку заборгованості з різниці в тарифах, він зможе повністю розрахуватися з позивачем за отриманий природний газ;

- сума штрафних санкцій є надмірно великою, а стягнуті судом суми 3 % річних та інфляційні витрати мають компенсувати всі негативні наслідки затримки розрахунку з боку відповідача.;

- прийнятий Закон України № 423-VIIIвід 14.05.2015 р. (офіційно опублікований 5.06.2015 р. у офіційному виданні № 98 «Голос України»), пункт 13 якого передбачає погашення нарахованих на суму боргу за газ куплений у НАК "Нафтогаз України" пені, штрафів та фінансових санкцій у разі погашення боргу, що виник за 2013 рік, однак до цього часу Кабінетом Міністрів України у відповідності до цього Закону не прийнятий порядок згідно з яким буде проводитися списання нарахувань на суму заборгованості;

- окремо суд приймає до уваги той факт, що на виконання постанови Кабінету Міністрів України № 217 від 18.06.2014 р. «Про затвердження Порядку розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з гарантованим постачальником природного газу» (з наступними змінами та доповненнями) постановами Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг регулюється порядок перерозподілу коштів отриманих Борівським КПТМ здійснюється без згоди на це відповідача.

Таким чином, суд враховуючі ті факти, що: прострочка платежів відповідача об'єктивно виникла не з його вини, а внаслідок неузгодженості в сфері виділення бюджетних коштів та не покриття тарифами собівартості енергоносіїв, а також зважаючи на підтверджений факт збитковості відповідача, приходить до висновку про можливість задоволення клопотання відповідача про зменшення розміру пені на 90 % .

Таким чином, з урахуванням зменшення розміру пені на 90%, підлягає стягненню пеня у розмірі 13427,45 грн.

Крім того, відповідач просить суд надати відстрочку виконання судового рішення по даній справі, строком до кінця 2015 року.

За приписами ч.1 ст. 121 ГПК України при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, за поданням прокурора або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання.

Згідно з п.7.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 р. № 9 підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом.

Вирішуючи питання про відстрочку виконання даного рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави.

Зважаючи на те, що судом була проведена судова експертиза та наданий висновок судового експерта (а.с. № 184 том1) підтвердив факт збитковості підприємства, крім того, у висновку зазначено що, фінансова стійкість підприємства є низькою, що створює передумови для його кризового становища, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення клопотання про надання відстрочки виконання судового рішення до кінця 2015 року.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

У відповідності до ст. 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору у сумі 38159,36 грн. покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 1, 4, 12, 33-34, 43, 49, ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Борівського комунального підприємства теплових мереж (63801, Харківська область, Борівський район, смт.Борова, вул.Поштова,3, р/р 68, банк філія Ізюмського відділення №492 ВАТ"Ощадбанк", МФО 350147, код 34268926) на користь Публічного акціонерного товариства Національна компанія Нафтогаз України (01001, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, 6, код 20077720) пеню у розмірі 13427,45 грн., 3 % річних у розмірі 34148,48 грн., інфляційні витрати 55644,59грн., витрати по сплаті судового збору в розмірі 38159,36 грн.

В частині стягнення основного боргу у розмірі 1465575,93 грн. провадження у справі припинити у зв'язку з відсутністю предмету спору.

В іншій частині позову відмовити.

Відстрочити виконання рішення суду до 31.12.2015 року.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 21.09.2015 р.

Суддя ОСОБА_3