РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.09.2015Справа №917/1379/15

За позовом Приватного підприємства «СУЛА-2009»

до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит»

про розірвання договору та стягнення 125 235,00 грн.

Суддя Андреїшина І.О.

Представники учасників судового процесу:

від позивача: Голіков І.А. - дов. № б/н від 05.12.2014 р.

від відповідача: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне підприємство «СУЛА-2009» (позивач) звернулося до Господарського суду Полтавської області з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі відділення № 4 Філії Придніпровське РУ Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», згідно з якою просить суд:

- розірвати договір на розрахунково-касове обслуговування № 4/55057-10 від 01.03.2010 р., укладений між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ПП «СУЛА-2009»;

- стягнути з ПАТ «Фінанси та Кредит» в особі відділення № 4 Філії Придніпровське РУ ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на користь ПП «СУЛА-2009» 115 000,00 грн. основного боргу та 10 235,00 грн. пені, у зв'язку з неналежним виконанням зобов'язань за договором на розрахунково-касове обслуговування № 4/55057-10 від 01.03.2010 р.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 06.07.2015 р. (суддя Ківшик О.В.) за даним позовом порушено провадження у справі № 917/1379/15 та призначено розгляд справи на 04.08.2015 р., зобов'язано сторін надати суду певні документи.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 03.06.2015 р., керуючись ст. ст. 15, 17 ГПК, матеріали справи № 917/1379/15 за позовом ПП «СУЛА-2009» до ПАТ «Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі відділення № 4 Філії Придніпровське РУ Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» розірвання договору та стягнення 125 235,00 грн. ухвалено надіслати за підсудністю до Господарського суду м. Києва.

Супровідним листом (вих. № 917/1379/15-№833 від 05.08.2015 р.) Господарський суд Полтавської області направив справу № 917/1379/15 за територіальною підсудністю до Господарського суду м. Києва.

В результаті повторного автоматичного розподілу справи № 917/1379/15 автоматизованою системою документообігу Господарського суду м. Києва від 10.08.2015 р., дану справу передано на розгляд судді Андреїшиній І.О.

Враховуючи наведене, керуючись ст. 86 ГПК України, суддя Андреїшина І.О. ухвалою від 12.08.2015 р. прийняла справу № 917/1379/15 до свого провадження; призначила розгляд справи № 917/1379/15 на 14.09.2015 р.; зобов'язала сторін надати суду певні документи.

Через відділ діловодства господарського суду 14.09.2015 р. від позивача надійшли письмові пояснення, які залучено до матеріалів справи.

У судовому засіданні 14.09.2015 р. представник позивача надав оригінали документів для огляду в судовому засіданні, копії яких додано до позовної заяви; надав суду усні пояснення по суті спору; позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання 14.09.2015 р. не з'явився, вимог ухвал суду не виконав, про призначене судове засідання був повідомлений належним чином.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною в позовній заяві.

Місцезнаходження відповідача за адресою: 04050, м. Київ, вулиця Артема, 60, на яку було відправлено ухвалу суду, підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, матеріалами справи та вказано в позові.

Згідно з абз. 3 п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб-підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Враховуючи, що матеріали справи містять докази належного повідомлення відповідача про час та місце судового засідання та про наслідки ненадання ними витребуваних судом документів, то за таких обставин суд приходить до висновку про можливість розгляду справи на підставі ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними матеріалами без участі представника вищезазначеного учасника судового процесу.

У судовому засіданні 14.09.2015 р. суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення у даній справі.

Розглянувши подані матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Між Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» (надалі - банк) та Приватним підприємством «СУЛА-2009» (надалі - клієнт) було укладено договір на розрахунково-касове обслуговування № 4/55057-10 від 01.03.2010 р. (надалі - договір), відповідно до умов якого банк відкриває клієнту поточний рахунок № 7980 в національній валюті (надалі - рахунок), та зобов'язується здійснювати його розрахунково-касове обслуговування, а клієнт зобов'язується оплачувати послуги банку відповідно до тарифів банку на розрахунково-касове обслуговування рахунків (надалі - тарифи) в порядку і на умовах, визначених договором.

Умови зазначеного договору свідчать про те, що за своєю правовою природою він є договором банківського рахунку.

У відповідності до п. 1. статті 1066 Цивільного кодексу України, за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Відповідно до п. 2.1. договору, банк здійснює розрахунково-касове обслуговування рахунків в операційний день банку в порядку і на умовах, визначених чинним законодавством України та банківськими правилами.

За умовами п. 3.3.2. договору, банк зобов'язується вести комплексне розрахунково-касове обслуговування рахунків та виконувати за дорученням клієнта розрахункові, касові і інші операції, які не суперечать та передбачені для даного виду рахунків чинним законодавством України та банківськими правилами. Надання інших послуг, що безпосередньо не відносяться до розрахунково-касового обслуговування (кредитування, операції з цінними паперами, факторинг, лізинг та інші операції), здійснюється на підставі окремих договорів, укладених між банком і клієнтом.

Згідно з п. 5.1. договору, за невиконання або неналежне виконання своїх зобов'язань за договором сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України.

Відповідно до п. 8.1. договору, даний договір набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками сторін і діє протягом невизначеного строку.

За умовами п. 8.2. договору, договір може бути розірваний за заявою будь-якої із сторін, а також в інших випадках та з підстав, передбачених договором та чинним законодавством України.

Договір вважається розірваним через 20 днів, після отримання іншою стороною цього повідомлення, якщо сторони не досягнуть домовленості про що-небудь інше.

Впродовж 5-ти днів після розірвання договору клієнт зобов'язується подати в банк заяву про переказ залишку засобів на розрахунковий рахунок клієнта, згідно вказаній заяві, протягом трьох банківських днів з моменту отримання заяви.

При розірванні договору клієнт зобов'язаний закрити рахунок, подавши в банк документи, передбачені чинним законодавством України для закриття рахунку. Закриття рахунку здійснюється виключно за умови повного розрахунку клієнта перед банком по сплаті послуг за розрахунково-касове обслуговування рахунку (п. 8.3. договору).

12.07.2010 р. між ПП «СУЛА-2009» та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» було укладено додаткову угоду № 1 про використання системи «Клієнт-Банк» до договору на розрахунково-касове обслуговування № 4/55057-10 від 01.03.2010 р.

Позивач пояснив, що 16.03.2015 р. ним було направлено до банку платіжне доручення № 18 від 16.03.2015 р. про перерахування на інший власний рахунок грошових коштів у сумі 115 000,00 грн. на рахунок № 2273, МФО 331649, Філія ПАТ «Укрексімбанк», Полтава, отримувач - ПП «СУЛА-2009». Однак, станом на день звернення з даним позовом до суду вищевказане платіжне доручення виконано банківською установою не було.

За таких обставин, Приватне підприємство «СУЛА-2009» (позивач) звернулося до Господарського суду Полтавської області з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі відділення № 4 Філії Придніпровське РУ Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», згідно з якою просить суд:

- розірвати договір на розрахунково-касове обслуговування № 4/55057-10 від 01.03.2010 р., укладений між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ПП «СУЛА-2009»;

- стягнути з ПАТ «Фінанси та Кредит» в особі відділення № 4 Філії Придніпровське РУ ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на користь ПП «СУЛА-2009» 115 000,00 грн. основного боргу та 10 235,00 грн. пені, у зв'язку з неналежним виконанням зобов'язань за договором на розрахунково-касове обслуговування № 4/55057-10 від 01.03.2010 р.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 55 Закону України «Про банки та банківську діяльність», відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Банк зобов'язаний докладати максимальних зусиль для уникнення конфлікту інтересів працівників банку і клієнтів, а також конфлікту інтересів клієнтів банку.

Згідно зі ст. 339 ГК України, фінансове посередництво здійснюється банками у формі банківських операцій. Основними видами банківських операцій є депозитні, розрахункові, кредитні, факторингові та лізингові операції. Перелік банківських операцій визначається законом про банки і банківську діяльність. Банківські операції провадяться в порядку, встановленому Національним банком України.

Частинами 4, 5 ст. 341 ГК України встановлено, що при безготівкових розрахунках усі платежі провадяться через установи банків шляхом перерахування належних сум з рахунку платника на рахунок одержувача або шляхом заліку взаємних зобов'язань і грошових претензій. Платежі здійснюються у межах наявних коштів на рахунку платника. У разі потреби банк може надати платникові кредит для здійснення розрахунків. Установи банків забезпечують розрахунки відповідно до законодавства та вимог клієнта, на умовах договору на розрахункове обслуговування. Договір повинен містити реквізити сторін, умови відкриття і закриття рахунків, види послуг, що надаються банком, обов'язки сторін та відповідальність за їх невиконання, а також умови припинення договору.

Частиною 6 ст. 342 ГК України передбачено, що порядок відкриття рахунків в установах банків, форми розрахунків та порядок їх здійснення визначаються законом про банки і банківську діяльність, іншими законами, а також нормативно-правовими актами Національного банку України.

Згідно ч. 4 ст. 1088 ЦК України, порядок здійснення безготівкових розрахунків регулюється цим Кодексом, законом та банківськими правилами.

Відповідно до ч. 1 ст. 1089 ЦК України, за платіжним дорученням банк зобов'язується за дорученням платника за рахунок грошових коштів, що розміщені на його рахунку у цьому банку, переказати певну грошову суму на рахунок визначеної платником особи (одержувача) у цьому чи в іншому банку у строк, встановлений законом або банківськими правилами, якщо інший строк не передбачений договором або звичаями ділового обороту.

Згідно ч. 1 ст. 1091 ЦК України, банк, що прийняв платіжне доручення платника, повинен перерахувати відповідну грошову суму банкові одержувача для її зарахування на рахунок особи, визначеної у платіжному дорученні.

Відповідно до ст. 1092 ЦК України, у разі невиконання або неналежного виконання платіжного доручення клієнта банк несе відповідальність відповідно до цього Кодексу та закону. У разі невиконання або неналежного виконання платіжного доручення у зв'язку з порушенням правил розрахункових операцій виконуючим банком відповідальність може бути покладена судом на цей банк. Якщо порушення банком правил розрахункових операцій спричинило помилковий переказ банком грошових коштів, банк несе відповідальність відповідно до цього Кодексу та закону.

За приписами ч. 3 ст. 1066 ЦК України, банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Статтею 1074 ЦК України встановлено, що обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

Відповідно до пунктів 1.30, 1.35 статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» (надалі - Закон), платіжне доручення - це розрахунковий документ, який містить доручення платника банку, здійснити переказ визначеної в ньому суми коштів зі свого рахунка на рахунок отримувача; розрахунковий документ - документ на переказ коштів, що використовується для ініціювання переказу з рахунка платника на рахунок отримувача.

Згідно з пунктом 8.1 статті 8 Закону, банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження. У разі надходження розрахункового документа клієнта до обслуговуючого банку після закінчення операційного часу банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в цьому розрахунковому документі, не пізніше наступного робочого дня. Банки та їх клієнти мають право передбачати в договорах інші, ніж встановлені в абзацах першому та другому цього пункту, строки виконання доручень клієнтів.

Пунктами 8.2, 8.3 статті 8 Закону передбачено, що банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, яке міститься в документі на переказ готівки, протягом операційного часу в день надходження цього документа до банку. Банки та їх клієнти мають право обумовлювати в договорах інші, ніж встановлені в цьому пункті, строки переказу готівки. За порушення строків, встановлених пунктами 8.1 та 8.2 цієї статті, банк, що обслуговує платника, несе відповідальність, передбачену цим Законом.

За приписами пункту 21.1 статті 21 та статті 22 Закону, ініціювання переказу проводиться, зокрема, шляхом подання ініціатором до банку, в якому відкрито його рахунок, розрахункового документа. Ініціювання переказу здійснюється за платіжним дорученням.

Відповідно до пунктів 22.4, 22.7, 22.9 статті 22 Закону, під час використання розрахункового документа ініціювання переказу є завершеним: для платника - з дати надходження розрахункового документа на виконання до банку платника; для банку платника - з дати списання коштів з рахунка платника та зарахування на рахунок отримувача в разі їх обслуговування в одному банку або з дати списання коштів з рахунка платника та з кореспондентського рахунка банку платника в разі обслуговування отримувача в іншому банку. Банки мають забезпечувати фіксування дати прийняття розрахункового документа на виконання. У разі відмови з будь-яких причин у прийнятті розрахункового документа банк має повернути його ініціатору не пізніше наступного операційного дня банку із зазначенням причини повернення. У разі недостатності на рахунку платника коштів для виконання у повному обсязі розрахункового документа стягувача на момент його надходження до банку платника цей банк здійснює часткове виконання цього розрахункового документа шляхом переказу суми коштів, що знаходиться на рахунку платника, на рахунок отримувача.

Статтею 30 Закону передбачено, що переказ вважається завершеним з моменту зарахування суми переказу на рахунок отримувача або її видачі йому в готівковій формі. Банк отримувача в разі надходження суми переказу протягом операційного дня зобов'язаний її зарахувати на рахунок отримувача або виплатити йому в готівковій формі в той самий день або в день (дата валютування), зазначений платником у розрахунковому документі або в документі на переказ готівки.

Пунктом 2.19 Інструкції встановлено, що розрахункові документи, що надійшли до банку протягом операційного часу, банк виконує в день їх надходження. Розрахункові документи, що надійшли після операційного часу, банк виконує наступного операційного дня.

Відповідач жодних обґрунтованих доказів на спростування обставин, викладених у позові, суду не надав.

За приписами ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ч. 1 ст. 611 ЦК України).

Згідно зі статтею 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ст. 614 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлене договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Згідно з частиною 1 статті 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до ч. 1 ст. 216, ч. 2 ст. 217 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення в сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Статтею 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частина 2 статті 551 Цивільного кодексу України визначає, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 п.п. 32.2. ст. 32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», у разі порушення банком, що обслуговує платника, встановлених цим Законом строків виконання доручення клієнта на переказ цей банк зобов'язаний сплатити платнику пеню у розмірі 0,1 відсотка суми простроченого платежу за кожний день прострочення, що не може перевищувати 10 відсотків суми переказу, якщо інший розмір пені не обумовлений договором між ними.

Згідно статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. «Про судове рішення», рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

За таких обставин, оцінивши всі надані докази та пояснення в їх сукупності, враховуючи те, що наявні у справі матеріали свідчать про обґрунтованість вимог позивача щодо стягнення з ПАТ «Фінанси та Кредит» в особі відділення № 4 Філії Придніпровське РУ ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на користь ПП «СУЛА-2009» 115 000,00 грн. основного боргу та 10 235,00 грн. пені за період з 20.03.2015 р. до 16.06.2015 р., у зв'язку з неналежним виконанням зобов'язань за договором на розрахунково-касове обслуговування № 4/55057-10 від 01.03.2010 р., визнається судом таким, що підлягає задоволенню.

Стосовно позовної вимоги Приватного підприємства «СУЛА-2009» про розірвання договору на розрахунково-касове обслуговування № 4/55057-10 від 01.03.2010 р., укладений між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ПП «СУЛА-2009», господарський суд зазначає наступне.

У відповідності до ст. 188 Господарського кодексу України, зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором; сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором; сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду; у разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду; якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

За умовами п. 8.2. договору, договір може бути розірваний за заявою будь-якої із сторін, а також в інших випадках та з підстав, передбачених договором та чинним законодавством України.

Договір вважається розірваним через 20 днів, після отримання іншою стороною цього повідомлення, якщо сторони не досягнуть домовленості про що-небудь інше.

Впродовж 5-ти днів після розірвання договору клієнт зобов'язується подати в банк заяву про переказ залишку засобів на розрахунковий рахунок клієнта, згідно вказаній заяві, протягом трьох банківських днів з моменту отримання заяви.

При розірванні договору клієнт зобов'язаний закрити рахунок, подавши в банк документи, передбачені чинним законодавством України для закриття рахунку. Закриття рахунку здійснюється виключно за умови повного розрахунку клієнта перед банком по сплаті послуг за розрахунково-касове обслуговування рахунку (п. 8.3. договору).

З матеріалів справи вбачається, що 03.08.2015 р. позивач направив на адресу відповідача ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заяву про розірвання договору № 17431 від 30.07.2015 р. та запит про надання інформації № 17428-17429 від 21.07.2015 р. (копії заяви, запиту та доказів направлення в матеріалах справи).

У відповідності до розділу ІІ Нормативні строки пересилання поштових відправлень Наказу Міністерства інфраструктури України від 28.11.2013 р. № 958 «Про затвердження Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень», нормативні строки пересилання простої письмової кореспонденції операторами поштового зв'язку (без урахування вихідних днів об'єктів поштового зв'язку):

1) місцевої - Д+2, пріоритетної - Д+1;

2) у межах області та між обласними центрами України (у тому числі для міст Києва, Сімферополя, Севастополя) - Д+3, пріоритетної - Д+2;

3) між районними центрами різних областей України (у тому числі для міст обласного підпорядкування) - Д+4, пріоритетної - Д+3;

4) між іншими населеними пунктами різних областей України - Д+5, пріоритетної - Д+4,

де Д - день подання поштового відправлення до пересилання в об'єкті поштового зв'язку або опускання простого листа чи поштової картки до поштової скриньки до початку останнього виймання;

1, 2, 3, 4, 5 - кількість днів, протягом яких пересилається поштове відправлення.

При пересиланні рекомендованої письмової кореспонденції зазначені в пункті 1 цього розділу нормативні строки пересилання збільшуються на один день.

За таких обставин, оскільки позивач направив 03.08.2015 р. ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заяву про розірвання договору на розрахунково-касове обслуговування № 4/55057-10 від 01.03.2010 р., то з урахування поштового перебігу останній мав отримати дану поштову кореспонденцію 07.08.2015 р.

Таким чином, з урахуванням положень п. 8.2. договору на розрахунково-касове обслуговування № 4/55057-10 від 01.03.2010 р. та поштового перебігу по Україні, даний договір вважається сторонами розірваним з 28.08.2015 р.

У відповідності до п. 1-1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд припиняє провадження у справі якщо відсутній предмет спору.

Згідно з п. 4.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», припинення провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не припинення провадження у справі.

Враховуючи вищенаведене, оскільки договір на розрахунково-касове обслуговування № 4/55057-10 від 01.03.2010 р. є розірваним з 28.08.2015 р., то провадження у справі № 917/1379/15 щодо позовної вимоги про розірвання даного договору підлягає припиненню.

За таких обставин позовні вимоги Приватного підприємства «СУЛА-2009» до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» підлягають задоволенню частково.

Відповідно до вимог статті 49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 22, 32,33, 43, 49, 75, п. 1-1- ст.. 80, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» (04050, м. Київ, вул. Артема, 60, ) на користь Приватного підприємства «СУЛА-2009» (39601, Полтавська область, м. Кременчук, бульвар Автокразівський, 19, ) 115 000 (сто п'ятнадцять тисяч) грн. 00 коп. основного боргу, 10 235 (десять тисяч двісті тридцять п'ять) грн. 00 коп. пені та 2 504 (дві тисячі п'ятсот чотири) грн. 70 коп. витрат на сплату судового збору.

3. Припинити провадження у справі щодо позовних вимог про розірвання договору на розрахунково-касове обслуговування № 4/55057-10 від 01.03.2010 р. є розірваним з 28.08.2015 р., укладеного між Приватним підприємством «СУЛА-2009» (39601, Полтавська область, м. Кременчук, бульвар Автокразівський, 19, ) та Публічним акціонерним товариством «Банк Фінанси та Кредит» (04050, м. Київ, вул. Артема, 60, ).

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

5. Дане рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня складення його повного тексту і може бути оскаржене в порядку, передбаченому чинним законодавством України.

Повне рішення складено 21.09.2015 р.

Суддя І.О. Андреїшина