ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" вересня 2015 р. Справа № 922/5074/13

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Барбашова С.В., суддя Істоміна О.А. , суддя Тарасова І. В.

при секретарі Кохан Ю.В.

за участю представників:

позивача - Ященка Р.Ю. (довіреність № 14-135 від 13.05.2014р.)

відповідача - Закаблукова А.С. (довіреність № 268 від 05.01.2015р.)

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ (вх. №3709 Х/3) на рішення господарського суду Харківської області від 18.06.2015р. у справі № 922/5074/13

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ

до Харківського обласного комунального підприємства "Дирекція розвитку інфраструктури території", м. Харків

про стягнення 3 315 730,77 грн., -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Харківської області від 05.06.2014 у справі №922/5074/13, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 09.09.2014, частково задоволені позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - позивач) до Харківського обласного комунального підприємства "Дирекція розвитку інфраструктури території" (далі - відповідач) про стягнення 3315730,77 грн. за неналежне виконання умов договору про купівлю-продаж природного газу №14/2336/11 від 30.09.2011р., з яких основний борг - 2236954,16грн, пеня - 356806,35 грн., штраф 7% - 573341,34 грн., інфляційні втрати - 9719,55 грн., 3% річних - 138909,37 грн. Зменшено розмір штрафних санкцій за клопотанням відповідача на 90%. Стягнено з відповідача на користь позивача пеню в сумі 34418,70 грн., 7% штрафу в сумі 57334,14 грн., 3% річних в сумі 138909,37 грн., інфляційні втрати в сумі 861,46 грн. В частині стягнення основної суми боргу в розмірі 2236954,16 грн. провадження у справі припинено за відсутністю предмету спору. Відмовлено в задоволенні позовних вимог в частині стягнення 322387,65 грн. пені, з яких до суми 12619,37 грн. застосовано позовну давність за заявою відповідача, 516007,20 грн. 7% штрафу та 8858,09 грн. інфляційних втрат. Відстрочено виконання рішення за клопотанням відповідача до 31.12.2014р.

Постановою Вищого господарського суду України від 30.10.2014р. рішення Господарського суду Харківської області від 05.06.2014р. та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 09.09.2014р. у справі № 922/5074/13 в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені в сумі 309767,00 грн. та 7% штрафу в сумі 516007,20 грн. скасовано і в цій частині направлено справу на новий розгляд до місцевого господарського суду. Також вказані судові акти скасовано і в частині надання відстрочки виконання рішення до 31.12.2014р. та відмовлено в задоволенні клопотання про відстрочку виконання рішення. В решті рішення та постанова у справі залишені без змін.

За результатами здійснення нового розгляду справи в частині незадоволених вимог позивача про стягнення 309767,00 грн. пені та 516007,20 грн. 7 % штрафу, рішенням господарського суду Харківської області від 23.12.2014р. частково задоволені позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", стягнено з відповідача на користь позивача 344186,98 грн. пені та 573341,34 грн. 7% штрафу. В задоволенні вимог в частині стягнення 12619,37 грн. пені відмовлено.

Харківський апеляційний господарський суд постановою від 11.02.2015 рішення місцевого господарського суду скасував, прийнявши нове рішення про відмову в позові.

Постановою Вищого господарського суду України від 21.04.2015р. касаційна скарга Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" була задоволена частково, постанова Харківського апеляційного господарського суду від 11.02.2015р. у справі № 922/5074/13 та рішення господарського суду Харківської області від 23.12.2014р. скасовані, справу направлено на новий розгляд до господарського суду Харківської області.

Рішенням господарського суду Харківської області від 18.06.2015р. по справі № 922/5074/13 (суддя Доленчук Д.О.) в задоволенні позову в частині стягнення 309767,00 грн. пені та 516007,20 грн. 7% штрафу відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що проведення остаточного розрахунку за поставлений природний газ за договором купівлі-продажу природного газу відбувалось в порядку, що був передбачений договорами про організацію взаєморозрахунків та спільними протокольними рішеннями, а тому правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача 309767,00 грн. пені та 516007,20 грн. 7% штрафу - відсутні. Також, з огляду на те, що позов в частині стягнення 309767,00 грн. пені та 516007,20 грн. 7% штрафу не підлягає задоволенню, суд першої інстанції дійшов висновку про відмову в задоволенні клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій.

Не погодившись із даним рішенням позивач звернувся до Харківського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій вважає, що судом було порушено норми матеріального права, зокрема ст.ст. 525, 526, 599, 617, 625, 631, 651 ЦК України, ст. 179 ГК України, а також норми процесуального права, а саме ст.ст. 4-7, 43 ГПК України, в зв'язку з чим позивач просить рішення господарського суду Харківської області від 18.06.2015р. по справі № 922/5074/13 скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги про стягнення з відповідача 344186,98 грн. пені та 573341,34 грн. 7% штрафу задовольнити. Судові витрати по справі позивач просить покласти на відповідача.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 09.07.2015р. апеляційну скаргу позивача прийнято до провадження та призначено до розгляду на 28 липня 2015 р. о 15:30 год.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 28.07.2015р. продовжено строк розгляду справи на 15 днів та відкладено на 22.09.2015р. об 11:30 год.

Відповідач відзиву на апеляційну скаргу не надав.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі доводи, заслухавши в судовому засіданні 22.09.2015р. представників сторін, які підтримали свої правові позиції у справі, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, розглянувши справу у відповідності до вимог статті 101 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга позивача задоволенню не підлягає, враховуючи наступне.

Предметом даного господарського спору є матеріально-правова вимога позивача про стягнення з відповідача 309767,00 грн. пені та 516007,20 грн. 7% штрафу, нарахованих на підставі пункту 7.2. Договору на купівлю-продаж природного газу № 14/2336/11 від 30 вересня 2011 року за неналежне виконання умов Договору.

Як свідчать матеріали справи та обґрунтовано встановлено господарським судом першої інстанції, 30 вересня 2011 року між позивачем - Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" (Продавець) та відповідачем - Харківським обласним комунальним підприємством "Дирекція розвитку інфраструктури території" (Покупець) укладено договір №14/2336/11 на купівлю-продаж природного газу, відповідно до пункту 1.1. якого Продавець зобов'язався передати у власність Покупця у IV кварталі 2011 року та у 2012 році імпортований природний газ (за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, ввезений на митну територію України ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України") для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням та релігійними організаціями, а Покупець в свою чергу зобов'язався прийняти та оплатити вартість газу на умовах цього Договору.

Пунктом 1.2. даного Договору сторони передбачили, що газ, який продається за цим Договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням та релігійними організаціями.

Згідно з пунктом 2.1. Договору Продавець передає Покупцеві з 01 жовтня 2011 року по 31 грудня 2012 року газ в обсязі до 29716,0 тис.м.куб.

У відповідності до пункту 3.3. Договору купівлі-продажу приймання-передача газу, переданого Продавцем Покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу, обсяг споживання газу покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу покупця.

Пунктом 3.4. Договору сторони обумовили, що не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, Покупець зобов'язується надати Продавцеві підписані та скріплені печатками покупця та газорозподільного (газотранспортного) підприємства три примірники акту приймання-передачі газу, в якому зазначаються фактичні обсяги використання газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобов'язується повернути покупцеві та газорозподільному (газотранспортному) підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Пунктом 5.2. Договору сторони визначили ціну за 1000 м3 природного газу, всього з ПДВ, яка становить 1309,20 грн.

Згідно частини першої статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з пунктом 6.1. Договору оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати обсягів газу протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Пунктом 7.2. Договору сторони передбачили, що у разі невиконання покупцем умов пункту 6.1 цього договору він у безспірному порядку зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу, а за прострочення понад 30 днів додатково сплатити штраф у розмірі 7% від суми простроченого платежу.

Договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін і діє в частині реалізації газу з 01.10.2011 до 31.12.2012, а в частині проведення розрахунків за газ та послуги з його транспортування - до повного погашення заборгованості (пункт 11.1. Договору).

Виконуючи умови даного Договору позивач поставив відповідачу протягом жовтня 2011 року - грудня 2012 року природний газ, а відповідач в свою чергу його прийняв на загальну суму 34044329,41 грн., про що свідчать наявні в матеріалах справи належним чином засвідчені акти-приймання передачі.

Оскільки станом на 30.09.2013р. заборгованість боргу Харківського обласного комунального підприємства "Дирекція розвитку інфраструктури території" за договором від 30.09.2011 №14/2336/11 становила 2236954,16 грн. і відповідачем не була погашена, тому позивач - Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія" Нафтогаз України" був змушений звернутись до господарського суду 07.12.2013р. із позовом про стягнення боргу в сумі 2236954,16 грн., а також із вимогою про стягнення нарахованих відповідачеві за неналежне виконання зобов'язання пені в сумі 356806,35 грн., 7% штрафу в сумі 573341,34 грн., інфляційних втрат у сумі 9719,55 грн. та 3 % річних у сумі 138909,37 грн.

Із матеріали справи вбачається, що під час первісного розгляду справи, 11.02.2014р. між Головним управлінням Державної казначейської служби України в Харківській області, Департаментом фінансів Харківської обласної державної адміністрації, Департаментом житлово-комунального господарства та розвитку інфраструктури Харківської обласної державної адміністрації, Харківським обласним комунальним підприємством "Дирекція розвитку інфраструктури території", Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" укладено договір про організацію взаєморозрахунків №76/30, на виконання якого основна заборгованість перед позивачем в сумі 2236954,16 грн. була повністю сплачена відповідачем, а тому провадження у справі було припинене на підставі пункту 1-1 частини 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України, у зв'язку з відсутністю предмета спору.

Господарським судом першої інстанції на підставі наявних у справі доказових матеріалів також обґрунтовано встановлено, що сплата заборгованості відповідача за поставлений газ по договору від 30.09.2011р. №14/2336/11 здійснювалась також на підставі договорів про організацію взаєморозрахунків від 20.08.2012р. №124/517, від 04.10.2012р. №192/517, від 01.12.2012р. №355/517з, від 01.12.2012р. №356/517з, від 20.12.2012р. №1274/517з.

Отже, укладеними договорами організацію взаєморозрахунків від 20.08.2012р. №124/517, від 04.10.2012р. №192/517, від 01.12.2012р. №355/517з, від 01.12.2012р. №356/517з, від 20.12.2012р. №1274/517з сторони у справі організували взаєморозрахунки із погашення заборгованості за спожитий природний газ по договору від 30.09.2011р. №14/2336/11.

Згідно підпункту 2 пункту 10 усіх вищезазначених Договорів про організацію взаєморозрахунків сторони зобов'язалися не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до договору від 30.09.2011р. №14/2336/11.

Пунктом 13 зазначених Договорів про організацію взаєморозрахунків сторони погодили, що ці договори набирають чинності з моменту його підписання сторонами і діють до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за договором від 30.09.2011р. №14/2336/11.

Пунктом 15 Договорів про організацію взаєморозрахунків сторони обумовили, що після виконання договору сторони не мають одна до одної претензій стосовно предмету договору.

Колегія суддів вважає, що у зв'язку з укладенням договорів про організацію взаєморозрахунків сторони тим самим змінили строки виконання грошового зобов'язання за договором купівлі-продажу природного газу від 30.09.2011р. №14/2336/11.

Всі зазначені обставини були належним чином погоджені з позивачем і останній проти таких умов не заперечував.

Проаналізувавши умови Договорів про організацію взаєморозрахунків, колегія суддів визначає, що можливість існування між сторонами інших грошових зобов'язань та підстав для інших грошових вимог ним не була передбачена.

Таким чином, суд апеляційної інстанції зазначає, що розрахунки за поставлений природний газ відбулись між сторонами у справі в порядку та строки, передбачені умовами договорів про організацію взаєморозрахунків.

Окрім цього, Вищим господарським судом України у постанові від 21.04.2015 р. по даній справі в мотивувальній частині зазначено, що частина боргу відповідача була сплачена внаслідок підписання сторонами спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання за рахунок коштів загального фонду державного бюджету від 21.11.2011р. №2779/Н, від 15.12.2011р. №3005/Н, від 19.01.2012р. №156, від 20.02.2012р. №522, від 20.03.2012р. №878, від 20.04.2012р. №1400, від 18.05.2012р. №1729/1, від 19.10.2012р. №2799, від 20.06.2012р. №1989, від 07.08.2012р. №86/517, від 20.12.2012р. №3302, від 23.01.2013р. №226, від 20.02.2013р. №513, від 20.03.2013р. №726, від 19.04.2013р. №1001, від 20.08.2013р. №1532, від 19.09.2013р. №1651.

Разом з тим, дія договорів про організацію взаєморозрахунків та спільних протокольних рішень поширювалася не на весь борг відповідача, адже внаслідок укладення та виконання всіх зазначених вище правочинів і до моменту звернення позивача до суду з цим позовом у відповідача залишилась заборгованість в сумі 2236954,16 грн., яка сплачена останнім після пред'явлення даного позову і після укладення 11.02.2014 р. договору № 76/30 про організацію взаєморозрахунків та на яку позивачем у справі також нарахована пеня та 7% штрафу.

Колегією суддів під час повторного перегляду справи з'ясовано, що в даному випадку частина вартості отриманого відповідачем за договором № 14/2336/11 від 30.09.2011р. природного газу протягом періоду 2011 рік - грудень 2012 року на суму 34044329,41 грн. була сплачена останнім із коштів, отриманих відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2015р. № 20 на загальну суму 11298962,00 грн., про що свідчать наявні у справі належним чином засвідчені копії спільних протокольних рішень № 2779/н від 21.11.2011 р. на суму 169470,00 грн. (платіжне доручення № 146 від 22.11.2011 р.), № 3005/н від 15.12.2011 р. на суму 1015540,00 грн. (платіжне доручення № 148 від 16.12.2011 р.), № 156 від 19.01.2012 р. на суму 1295620,00 грн. (платіжне доручення № 150 від 20.01.2012 р.), № 522 від 20.02.2012 р. на суму 1163060,00 грн. (платіжне доручення № 153 від 21.02.2012 р.), № 878 від 20.03.2012 р. на суму 1337150,00 грн. (платіжне доручення № 155 від 21.03.2012 р.), № 1400 від 20.04.2012 р. на суму 1119020,00 грн. (платіжне доручення № 157 від 27.04.2012 р.), № 1729/1 від 18.05.2012 р. на суму 235830,00 грн. (платіжне доручення № 158 від 25.05.2012 р.), № 1989 від 20.06.2012 р. на суму 14060,00 грн. (платіжне доручення № 160 від 21.06.2012 р.), № 2799 від 19.10.2012 р. на суму 150551,00 грн. (платіжне доручення № 166 від 22.10.2012 р.), № 3302 від 20.12.2012 р. на суму 912209,00 грн. (платіжне доручення № 169 від 25.12.2012 р.), № 226 від 23.01.2013 р. на суму 1435541,00 грн. (платіжне доручення № 172 від 15.02.2013 р.), № 513 від 20.02.2013 р. на суму 1254947,00 грн. (платіжне доручення № 175 від 06.03.2013 р.), № 726 від 20.03.2013 р. на суму 1200565,00 грн. (платіжне доручення № 177 від 29.03.2013 р.), № 1001 від 19.04.2013 р. на суму 1064399,00 грн. (платіжне доручення № 179 від 26.04.2013 р.), № 1532 від 20.08.2013 р. на суму 35000,00 грн. (платіжне доручення № 184 від 23.08.2013 р.), № 1651 від 19.09.2013 р. на суму 100000,00 грн. (платіжне доручення № 186 від 24.09.2013 р.).

Крім того, відповідачем здійснено погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію на загальну суму у розмірі 21041367,41 грн. з грошей, отриманих від Держави на підставі наступних договорів про організацію взаєморозрахунків, а саме: № 86/517 від 07.08.2012 р. на суму у розмірі 2700000,00 грн., виписка від 23.11.2012 р.; № 124/517 від 20.08.2012 р. на суму у розмірі 116220,00 грн., виписка від 23.11.2012 р.; № 192/517 від 04.10.2012 р. на суму у розмірі 105346,92 грн., виписка від 23.11.2012 р.; № 355/517 від 01.12.2012 р. на суму у розмірі 5470655,72 грн., платіжне доручення № 129 від 07.12.2012 р.; № 356/517 від 01.12.2012 р. на суму у розмірі 9661220,40 грн., платіжне доручення 128 від 07.12.2012 р.; № 1274/517 від 20.12.2012 р. на суму у розмірі 750970,21 грн., платіжне доручення № 132 від 27.12.2012 р.; № 76/30 від 11.02.2014 р. на суму у розмірі 2236954,16 грн., платіжне доручення № 140 від 01.04.2014 р.

Ці договори були укладені між Головним управлінням Державної казначейської служби України в Харківській області, Департаментом фінансів ХОДА, Департаментом ЖКГ та розвитку інфраструктури ХОДА, відповідачем та позивачем.

Згідно підпункту 2 пункту 10 цих договорів, сторони зобов'язались не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до договору купівлі-продажу природного газу № 14/2336/11 від 30.09.2011 р.

У пункті 15 Договорів про організацію взаєморозрахунків, у тому числі договору № 76/30 від 11.02.2014 р., сторони визначили, що після виконання договору вони не мають одна до одної жодних претензій стосовно предмету договору.

Статтею 509 Цивільного кодексу України закріплено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

У відповідності до пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України договір - є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків. Цивільні права і обов'язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Згідно статті 193 Господарського кодексу України та статті 526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

В силу статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною 1 статті 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Водночас в статті 614 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Отже, окремою та обов'язковою підставою (умовою) застосування до учасника господарських відносин відповідальності за порушення зобов'язання є наявність вини, яка, у розумінні вищевказаної норми, полягає у невжитті особою всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Крім того, статтею 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Підсумовуючи вищезазначене, колегія суддів вважає обґрунтованими висновки господарського суду першої інстанції про те, що укладанням договорів про організацію взаєморозрахунків, у тому числі договору № 76/30 від 11.02.2014 р., та підписанням спільних протокольних рішень сторони змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ, поставлений відповідно до договору купівлі-продажу природного газу, а проведення остаточного розрахунку за поставлений природний газ за договором купівлі-продажу природного газу відбувалось в порядку, що був передбачений договорами про організацію взаєморозрахунків та спільними протокольними рішеннями.

Враховуючи вищезазначене колегія суддів вважає, що в даному випадку правові підстави для стягнення 309767,00 грн. пені та 516007,20 грн. 7% штрафу згідно пункту 7.2. Договору купівлі-продажу природного газу № 14/2336/11 від 30 вересня 2011 року - відсутні.

Наявні у справі документи свідчать про те, що сторони своїми рішеннями та діями фактично змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ, поставлений відповідно до договору купівлі - продажу природного газу. Для застосування штрафних санкцій, передбачених підпунктом 7.2 договору купівлі - продажу природного газу необхідно щоб оплата була здійснена поза межами порядку і строків, встановлених договором про організацію взаєморозрахунків, який діяв на момент розгляду справи і відповідно до пункту 15 якого сторони засвідчили, що після виконання договору вони не мають одна до одної жодних претензій стосовно предмета договору. Проте, з огляду на дотримання відповідачем строків виконання зобов'язання, правових підстав для нарахування пені та 7% штрафу колегією суддів апеляційної інстанції під час апеляційного перегляду справи також не встановлено.

З урахуванням викладеного, колегія суддів суду апеляційної інстанції визнає правомірними висновки господарського суду Харківської області про відсутність правових підстав для стягнення 309767,00 грн. пені та 516007,20 грн. 7% штрафу.

Аналогічна правова позиція викладена також у постановах Верховного суду України від 09.09.2014 у справі № 5011-35/1272-2012-42/527-2012, від 16.09.2014 року у справі № 5011-42/1230-2012-69/542-2012, від 23.09.2014 року у справі № 5011-35/1271-2012, від 30.09.2014 року від 5011-35/1534-2012-42/553-2012, від 30.09.2014 року у справі № 922/2339/13 у подібних спорах.

Частиною 3 статті 82 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 111-16 цього Кодексу. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Згідно частин 1, 2 статті 111-28 Господарського процесуального кодексу України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 111-16 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів. Невиконання судових рішень Верховного Суду України тягне за собою відповідальність, установлену законом.

Обставин, за наявності яких суду надано право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного суду України судами першої та апеляційної інстанції при розгляді даної справи по суті не встановлено.

Доводи апеляційної скарги позивача є юридично неспроможними та не спростовують висновків суду першої інстанції по суті спору, які викладені в оскаржуваному ним рішенні.

Натомість колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд приймаючи рішення у даній справі, повністю дослідив обставини, які мають значення для справи, правильно застосував норми матеріального та процесуального права.

Правових підстав для зміни або скасування рішення господарського суду Харківської області від 18.06.2015р. у справі № 922/5074/13 в оскаржуваній позивачем частині під час здійснення апеляційного провадження судом апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись статтями 32, 33, 34, 43, 99, 101, пунктом 1 статті 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 18.06.2015р. у справі № 922/5074/13 залишити без змін.

Постанова набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом 20-ти днів.

Повний текст постанови складено 24.09.15

Головуючий суддя Барбашова С.В.

Суддя Істоміна О.А.

Суддя Тарасова І. В.