КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" вересня 2015 р. Справа№ 910/1231/15-г

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Калатай Н.Ф.

суддів: Ропій Л.М.

Рябухи В.І.

при секретарі Царук І. О.

За участю представників:

від позивача: не з'явились

від відповідача: не з'явились

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна»

на рішення Господарського суду міста Києва від 04.08.2015

у справі № 910/1231/15-г (суддя Морозов С. М.)

за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна»

до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування»

про стягнення 49 357,49грн.

ВСТАНОВИВ:

Позов заявлено про стягнення з відповідача в порядку регресу страхового відшкодування в сумі 49 357,49 грн., яке позивачем як страховою організацією було виплачено в зв'язку з пошкодженням автомобіля «БМВ», державний номерний знак НОМЕР_1, що належить гр. ОСОБА_2, пошкодженого внаслідок ДПТ, що сталася з вини гр. ОСОБА_3 - водія автомобіля «Тойота Авенсіс», державний номерний знак НОМЕР_2, цивільно-правова відповідальність осіб, які на законних підставах керують вказаним автомобілем, застрахована у відповідача згідно з полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АС № 9158569.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 04.08.2015, повний текст якого підписаний 10.08.2015, у справі № 910/1231/15-г провадження у справі в частині стягнення суми в розмірі 32 055,59 грн. припинене, позовні вимоги задоволено частково, до стягнення з відповідача на користь позивача присуджено страхове відшкодування в розмірі 361,85 грн., в іншій частині в позові відмовлено.

Зі змісту рішення слідує, що суд першої інстанції визнав доведеним розмір шкоди, завданої власнику автомобіля «БМВ», державний номерний знак НОМЕР_1 внаслідок спірної ДТП, встановлений у висновку експертів, складеному за наслідками проведення призначеної судом у цій справі автотоварознавчої експертизи, згідно з яким збиток становить 32 417,44 грн. та визначається з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу.

З огляду на вказані обставини, з врахуванням франшизи, що її встановлено за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АС № 9158569 (0 грн. - примітка суду), та приймаючи до уваги те, що під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідач в рахунок сплати спірного страхового відшкодування перерахував позивачеві 32 055,59 грн., суд першої інстанції провадження у справі в частині стягнення 32 055,59 грн. припинив, присудивши до стягнення суму 361,85 грн. (32 417,44-32 055,59).

Не погоджуючись з вказаним рішенням, Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Провідна» звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 04.08.2015 та винести нове, яким стягнути з відповідача на користь позивача 17 301,90 грн. (вказана сума є різницею між сумою, що заявлена позивачем до стягнення, та сумою, яка відповідачем вже сплачена - примітка суду).

В апеляційній скарзі позивач посилається на те, що судом першої інстанції при вирішення спору по суті неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи, а висновки, викладені у рішення, не відповідають обставинам справи.

Так, позивач зазначив про те, що Законами України «Про страхування» та «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачено зобов'язання страховика за договором добровільного страхування визначати розмір страхового відшкодування тільки в розмірі суми, встановленої звітом про оцінку транспортного засобу, оскільки цей звіт є попереднім оціночним документом, що визначає можливу, але не остаточну суму, необхідну для відновлення транспортного засобу, в той час як вартість відновлювального ремонту дорівнює 49 916,03 грн.

Ухвалою від 31.08.2015 колегією суддів Київського апеляційного господарського суду в складі: головуючий суддя - Калатай Н.Ф., судді Ропій Л. М., Рябуха В. І. відновлено строк подання апеляційної скарги, апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» прийнято до розгляду та порушене апеляційне провадження.

Позивач та відповідач в судове засідання представників не направили, відповідач про причини неявки представників у судове засідання суду не повідомив.

09.09.2015 до канцелярії суду від позивача надійшла заява, в якій позивач просить проводити розгляд апеляційної скарги без участі його представника.

Враховуючи належне повідомлення всіх учасників про час і місце судового розгляду апеляційної скарги, а також те, що явка представників сторін в судове засідання не визнана обов'язковою, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги у відсутність представників відповідача за наявними матеріалами апеляційного провадження.

Дослідивши матеріали апеляційної скарги, матеріали справи, з урахуванням правил ст. ст. 99, 101 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення господарського суду у повному обсязі, колегія суддів встановила таке.

25.01.2014 позивач як Страховик та ОСОБА_5 як Страхувальник уклали договір добровільного комплексного автострахування: добровільного страхуванням наземного транспорту, водіїв і пасажирів від нещасних випадків на транспорті та відповідальності власників наземних транспортних засобів № 06/6752732/1007/14 (а.с. 12-15) (далі Договір), предметом якого є майнові інтереси Страхувальника, що не суперечать закону, пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом - автомобілем «БМВ», державний номерний знак НОМЕР_1 (судом першої інстанції помилково в тексті рішення вказано знак НОМЕР_3 - примітка суду) (далі Автомобіль).

В п. 20 Договору сторонами погоджено, що строк дії Договору 12 місяців (1 рік) з 00:00 год. 26.01.2014 по 24:00 год. 25.01.2015.

08.03.2014 близько 15 год. 15 хв. в м. Києві перед виїздом з парковки по вул. Драгомирова, 3 сталась дорожньо-транспортна пригода (зіткнення автомобілів) за участю Автомобіля під керуванням ОСОБА_5 та автомобіля «Тойота Авенсіс», державний номерний знак НОМЕР_2 (далі Автомобіль 1), під керуванням ОСОБА_3.

В результаті ДТП пошкоджено застрахований позивачем Автомобіль.

За замовленням позивача, Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_7 (сертифікат суб'єкта оціночної діяльності № 14370/13 від 20.02.2012) проведено оцінку визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику Автомобіля внаслідок вказаної ДТП, та 18.05.2014 складено відповідний Актуалізований висновок № 01296/КВ (далі Звіт) (а.с. 23-32), згідно з яким вартість збитків, завданих Автомобілю складає 49 357,49 грн.

Згідно зі складеними позивачем Страховими актами 1 № від 15.05.2015 та 2 № (а.с. 37, 39, 37, 39 зворот), з урахуванням розрахунку матеріальних збитків по справі № 8 (а.с. 36) та того, що франшиза за Договором щодо збитків, завданих ДТП, становить 0 грн., до виплати в якості страхового відшкодування призначено 49 916,03 грн.

Як слідує зі змісту вказаних страхових актів та розрахунку матеріальних збитків, вартість матеріального збитку, що підлягає виплаті за умовами Договору, визначена позивачем виходячи з даних, встановлених в рахунку-фактурі Товариства з обмеженою відповідальністю «Автосиметрія» № АС-00001356 від 30.04.2015 на суму 49 916,03 грн. (особи, яка здійснила ремонт Автомобіля) (а.с. 35, 35 зворот).

Згідно з ч. 1 ст. 25 Закону України «Про страхування» (тут і далі в редакції чинній на дату спірної ДТП) здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

В поданій позивачу Заяві про факт настання події № від 11.03.2014 (а.с. 16, 16 зворот) ОСОБА_5 просить виплати страхове відшкодування на рахунок СТО згідно направлення позивача.

Згідно з наявних в матеріалах справи належним чином засвідчених копій платіжних доручень № 0019469 від 15.05.2014 та № 0025161 від 24.06.2014 (а.с. 38, 40), страхове відшкодування в сумі 49 916,03 грн. перераховано позивачем Товариству з обмеженою відповідальністю «Автосиметрія».

З відміток банку на вказаних платіжних дорученнях слідує, що платежі банком проведені, а отже, страхове відшкодування позивачем виплачене в повному обсязі.

Статтею 993 ЦК України передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до ст. 27 ЗУ «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої пошкоджено Автомобіль, визнано ОСОБА_3, що підтверджується постановою Печерського районного суду м. Києва від 04.04.2014 у справі № 757/6911/14-п (а.с. 22, 22 зворот) та довідкою про дорожньо-транспортну пригоду № 9359531 від 11.03.2014 (а.с. 21, 21 зворот).

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

З наявних в матеріалах справи копії полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АС № 9158569 від 28.11.2013 (а.с. 55) та витягу з електронної бази Моторного (транспортного) страхового бюро України (а.с. 51) слідує, що в період з 03.12.2013 по 12.12.2014 (дата спірної ДТП (08.03.2014) цивільно-правова відповідальність щодо Автомобіля 1 була застрахована відповідачем згідно з полісом АС № 9158569 (страхувальник ОСОБА_3).

Зазначений факт відповідачем не заперечується.

Пунктом 3 частини другої статті 11 ЦК України передбачено, що завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі є підставою виникнення цивільних прав і обов'язків.

Відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, зокрема, порядок виплати такого відшкодування та дії сторін при настанні страхового випадку, регулюються Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон).

За правилами ст. 22 Закону (тут і далі в редакції, чинній на момент виплати позивачем страхового відшкодування), обов'язок відшкодувати шкоду при настанні страхового випадку покладено на страховика, яким застраховано цивільно-правову відповідальність особи, винної у настанні такого випадку.

Згідно ч. 4 ст. 36 Закону виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків.

Відповідно, вказані особи мають право на звернення до страховика з відповідними вимогами.

Стаття 1 Закону встановлює, що володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду.

Враховуючи, що матеріли справи не містять доказів того, що ОСОБА_3 неправомірно володіла Автомобілем 1 під час скоєння спірної ДТП, її володіння забезпеченим транспортним засобом (Автомобіль 1) під час спірної ДТП вважається правомірним.

Отже, в цьому випадку саме відповідач як страховик цивільно-правова відповідальності осіб, які правомірно володіють Автомобілем 1, тобто і ОСОБА_3 (особа, яка визнана винною у спірній ДТП), має відшкодовувати збитки, що були завдані внаслідок спірної ДТП, а позивач як особа, яка виплатила страхове відшкодування особі, якій завдано збитків внаслідок спірної ДТП, набув право вимоги, яке ця особа, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

З матеріалів справи слідує, що з метою отримання від відповідача спірного страхового відшкодування позивач звертався до відповідача з Заявою про відшкодування шкоди в порядку регресу/суброгації № 03-17/7334 від 02.07.2014 (а.с. 41), на який відповідач відповів листом № 8875/12 від 15.10.2014 (а.с. 42), в якому вказав на помилковість неврахування позивачем при розрахунку суми збитків коефіцієнту фізичного зносу та зазначив, що, за його розрахунком, розмір страхового відшкодування становить 32 055,59 грн.

Отже, між сторонами, фактично, існує спір щодо розміру страхового відшкодування, обов'язок щодо сплати якого відповідач має перед позивачем, який полягає у різній думці сторін щодо врахування коефіцієнту фізичного зносу при розрахунку вартості матеріального збитку.

Щодо вказаних обставин колегія суддів зазначає про таке.

Пунктом 22.1 ст. 22 Закону передбачено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону встановлено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Відповідач, заперечуючи проти повного задоволення позовних вимог, послався на те, що позивач у Звіті визначає розмір страхового відшкодування без врахування коефіцієнту фізичного закону, що не відповідає приписам ст. 29 Закону.

За замовленням відповідача, Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_10 (сертифікат суб'єкта оціночної діяльності № 16321/14 від 18.04.2012) проведено оцінку визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику Автомобіля внаслідок спірної ДТП, та 07.10.2014 складено відповідний Звіт про оцінку вартості майнової шкоди № 828/14 (далі Звіт 1) (а.с. 56-67), згідно з яким вартість майнової шкоди, заподіянї власнику Автомобіля, з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу складає 32 055,59 грн.

З огляду на наявність в матеріалах справи Звіту та Звіту 1, які визначають різну суму розміру збитків, завданих власнику Автомобіля внаслідок спірної ДТП, суд першої інстанції призначив у цій справі судову автотоварознавчу експертизу, за результатами проведення якої судовими експертами Київського науково-дослідного інституту судових експертиз 29.05.2015 складено Висновок експерта № 5215/15-54 (далі Висновок 2) (а.с. 139-145), згідно з яким вартість майнової шкоди, заподіяною власнику Автомобіля, з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу складає 32 417,44 грн.

При визначенні вартості матеріального збитку, право на стягнення якого з відповідача має позивач, суд першої інстанції виходив з розміру збитків, встановленого Звітом 2, тобто фактично підтримав позицію відповідача щодо необхідності визначання розміру збитків з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу, проте колегія суддів вважає вказану позицію помилковою з огляду на таке.

Законами України «Про страхування» та «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачено зобов'язання страховика за договором добровільного страхування визначати розмір страхового відшкодування тільки в розмірі суми, встановленої звітом про оцінку транспортного засобу, оскільки цей звіт є попереднім оціночним документом, що визначає можливу, але не остаточну суму, необхідну для відновлення транспортного засобу.

Вказану правову позицію висловив Верховний суд України в постанові від 15.04.2015 у справі №3-50гс15 (справа № 910/7163/14 за позовом Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «Омега» до ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія», третя особа ОСОБА_11 про стягнення страхового відшкодування у розмірі 20 560,19 грн.), а також Вищій господарський суд України (постанови у справах № 910/1692/15-г, № 910/27202/14, № 910/27368/14, № 910/22832/14, № 910/26529/14, №910/22014/14, №910/11450/13).

Чинне законодавство не містить положень, які б зобов'язували страховика за договором добровільного страхування визначати розмір страхового відшкодування лише на підставі звіту про оцінку колісного транспортного засобу, в той час як стаття 29 Закону, виходячи з характеру спірних правовідносин, регулює правовідносини між відповідачем як страховиком та його застрахованою особою, а не між відповідачем як особою, зобов'язаною відшкодувати збитки за винну особу (тобто, фактично, винною особою), та позивачем як особою, яка відшкодувала збитки постраждалій особі (тобто, фактично, постраждалою особою).

За таких обставин, позивач правомірно визначає вартість матеріального збитку виходячи з суми, яка встановлена в рахунку-фактурі Товариства з обмеженою відповідальністю «Автосиметрія» № АС-00001356 від 30.04.2015, тобто в сумі 49 416,03 грн.

За правилами абз. 2 п. 12.1 ст. 12 Закону, сума спірного страхового відшкодування має бути зменшена на суму франшизи.

Зі змісту витягу Полісу слідує, що ліміт відповідальності відповідача як страховика за шкоду, завдану майну, становить 50 000 грн., а франшиза - 500 грн.

Отже, враховуючи вказані вище обставини, позивач має право на стягнення з відповідача в порядку регресу виплаченого страхового відшкодування в сумі 49 916,03 грн. (49 916,03 -500).

Втім, як слідує з матеріалів справи, під час розгляду справи в суді першої інстанції в рахунок сплати спірного страхового відшкодування відповідач перерахував позивачу 32 055,59 грн., що підтверджується копією платіжного доручення № 170 778 від 28.04.2015 та сторонами не заперечується.

Пунктом 4.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» визначено, що припинення провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення у зв'язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов'язує неможливість судового розгляду справи.

Згідно з п. 4.4. вказаної Постанови, господарський суд припиняє провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору (пункт 1-1 частини першої статті 80 ГПК), зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Припинення провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не припинення провадження у справі.

З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції правомірно припинив провадження у справі в частині стягнення страхового відшкодування в сумі 32 055,59 грн. з підстав п. 1-1 ст. 80 ГПК України, згідно з яким господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору. Рішення суду першої інстанції в цій частині залишається без змін.

Отже, станом на дату винесення рішення несплаченим залишилося страхове відшкодування в сумі 17 301,90 грн. (49 916,03-32 055,59).

Відповідно до вимог статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (ч.1). Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу (ч.2).

Позивачем належним чином доведено обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, відповідач вказаних обставин належними та допустимим доказами не спростував.

За обставин, що склалися, позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача в порядку регресу страхового відшкодування підлягають частковому задоволенню в сумі 17 301,90 грн. Рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає зміні.

Згідно зі ст. 104 Господарського процесуального кодексу України, підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Колегія суддів вважає, що при прийнятті оспореного рішення судом першої інстанції мале місце неправильне застосування норм матеріального права, тому рішення Господарського суду міста Києва від 04.08.2015 у справі № 910/1231/15-г підлягає зміні, позов підлягає частковому задоволенню, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає страхове відшкодування в сумі 17 301,90 грн., провадження у справі в частині стягнення страхового відшкодування в сумі 32 055,59 грн. припиняється.

З огляду на підстави зміни рішення суду першої інстанції, а також враховуючи вимоги, викладені в апеляційній скарзі, апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» підлягає задоволенню.

Відповідно до положень ст. 49 ГПК України та з огляду на дату часткової спрати відповідачем суми страхового відшкодування, судові витрати сторін по справі, а саме витрати позивача по сплаті судового збору за подачу позовної заяви та апеляційної скарги, а також витрати відповідача на оплату судової експертизи покладаються на відповідача.

Керуючись ст. 99, ст.ст. 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» на рішення Господарського суду міста Києва від 04.08.2015 у справі № 910/1231/15-г задовольнити.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 04.08.2015 у справі № 910/1231/15-г змінити.

3.Викласти резолютивну частину рішення Господарського суду міста Києва від 04.08.2015 у справі № 910/1231/15-г в такій редакції:

«1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» (04070, м. Київ, вул. Іллінська, 8, ідентифікаційний код 20474912) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» (03049, м. Київ, просп. Повітрофлотський, 25, ідентифікаційний код 23510137) страхове відшкодування в сумі 17 301 (сімнадцять тисяч триста одна) грн. 90 коп., витрати по сплаті судового збору в сумі 1 827 (одна тисяча вісімсот двадцять сім) грн.

3. Припинити провадження у справі в частині стягнення страхового відшкодування в сумі 32 055,59 грн. в зв'язку з відсутністю предмету спору.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.»

4. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» (04070, м. Київ, вул. Іллінська, 8, ідентифікаційний код 20474912) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» (03049, м. Київ, просп. Повітрофлотський, 25, ідентифікаційний код 23510137) витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги в сумі 913 (дев'ятсот тринадцять) грн. 50 коп.

5. Видачу наказів на виконання цієї постанови доручити Господарському суду міста Києва

6. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/1231/15-г.

Повний текст постанови складено: 28.09.2015

Головуючий суддя Н.Ф. Калатай

Судді Л.М. Ропій

В.І. Рябуха