КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" вересня 2015 р. Справа№ 910/11635/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зубець Л.П.

суддів: Зеленіна В.О.

Мартюк А.І.

секретар: Горбунова М.Є.

за участю представників:

від позивача: Кучерявий Д.В.;

відповідача: Рог О.В. ;

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Київської міської ради

на рішення Господарського суду міста Києва

від 08.07.2015р.

у справі №910/11635/15 (суддя Любченко М.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "СБС-Надія"

до Київської міської ради

про визнання протиправним та скасування рішення, визнання

права оренди

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "СБС-Надія" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Київської міської ради (далі - відповідач), в якому просило суд:

- визнати недійсним та скасувати рішення відповідача №443/1308 від 21.04.2015р. "Про розірвання договору оренди земельної ділянки від 01.12.2003р. №79-6-00162, укладеного між Київською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю "СБС-Надія" для будівництва та обслуговування блоку соціально-побутового та торговельного призначення на перетині Стратегічного шосе та проспекту Науки у Голосіївському районі міста Києва";

- визнати за позивачем право оренди земельної ділянки, розташованої на перетині Стратегічного шосе та проспекту Науки у Голосіївському районі міста Києва, розміром 0,0798 га, кадастровий номер :79:243:0006 для будівництва та обслуговування блоку соціально-побутового та торговельного призначення на підставі та умовах договору №79-6-00162 від 01.12.2003р. оренди земельної ділянки, укладеного між позивачем та відповідачем.

В процесі судового розгляду позивачем було подано заяву про зміну предмету позову (том справи - 1, аркуші справи - 130-135), в якій він просив суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача №443/1308 від 21.04.2015р. "Про розірвання договору оренди земельної ділянки від 01.12.2003р. №79-6-00162, укладеного між Київською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю "СБС-Надія" для будівництва та обслуговування блоку соціально-побутового та торговельного призначення на перетині Стратегічного шосе та проспекту Науки у Голосіївському районі міста Києва";

- визнати за позивачем право оренди земельної ділянки, розташованої на перетині Стратегічного шосе та проспекту Науки у Голосіївському районі міста Києва, розміром 0,0798 га, кадастровий номер :79:243:0006 для будівництва та обслуговування блоку соціально-побутового та торговельного призначення на підставі та умовах договору №79-6-00162 від 01.12.2003р. оренди земельної ділянки, укладеного між позивачем та відповідачем.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оспорюване рішення відповідача було прийнято з порушенням вимог законодавства у сфері земельних правовідносин, у зв'язку з чим воно підлягає скасуванню. Приймаючи вказане рішення, відповідач фактично в односторонньому порядку відмовився від укладеного між сторонами договору №79-6-00162 від 01.12.2003р. оренди земельної ділянки, чим порушив права та охоронювані законом інтереси позивача, які підлягають захисту в судовому порядку.

Відповідач проти позовних вимог заперечував, посилаючись на наступні обставини:

- оспорюване рішення було прийнято у зв'язку з порушенням позивачем своїх обов'язків за договором та не забудову земельної ділянки, отриманої у користування за договором №79-6-00162 від 01.12.2003р.;

- про невиконання позивачем умов договору щодо використання землі за цільовим призначенням, зокрема, свідчить відсутність проведення будь-яких будівельних робіт на об'єкті;

- рішення відповідача прийнято у відповідності до вимог законодавства та в межах наданих йому повноважень.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 08.07.2015р. у справі №910/11635/15 позов було задоволено, а саме:

- визнано протиправним та скасовано рішення відповідача №443/1308 від 21.04.2015р. "Про розірвання договору оренди земельної ділянки від 01.12.2003р. №79-6-00162, укладеного між позивачем та відповідачем для будівництва та обслуговування блоку соціально-побутового та торговельного призначення на перетині Стратегічного шосе та проспекту Науки у Голосіївському районі міста Києва";

- визнано право оренди позивача на земельну ділянку, розташовану на перетині Стратегічного шосе та проспекту Науки у Голосіївському районі міста Києва, розміром 0,0798 га, кадастровий номер :79:243:0006 для будівництва та обслуговування блоку соціально-побутового та торговельного призначення на підставі та умовах договору №79-6-00162 від 01.12.2003р. оренди земельної ділянки, укладеного між позивачем та відповідачем;

- присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 2 436,00 грн.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 08.07.2015р. у справі №910/11635/15 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Вимоги та доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що місцевим господарським судом було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми матеріального і процесуального права. Загалом доводи апеляційної скарги ідентичні тим, які наводились відповідачем під час розгляду справи Господарським судом міста Києва.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 10.08.2015р. (головуючий суддя Зубець Л.П., судді: Зеленін В.О., Тарасенко К.В.) апеляційну скаргу було прийнято до провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні на 10.09.2015р.

Розпорядженням Секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 10.09.2015р. було змінено склад суду та передано справу для здійснення апеляційного провадження колегії суддів у складі головуючого судді Зубець Л.П., суддів: Мартюк А.І., Зеленіна В.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 10.09.2015р. апеляційну скаргу було прийнято до провадження колегії суддів у складі головуючого судді Зубець Л.П., суддів: Мартюк А.І., Зеленіна В.О. та призначено до розгляду в судовому засіданні на 10.09.2015р.

09.09.2015р. через Відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду надійшли:

- відзив позивача на апеляційну скаргу;

- клопотання відповідача про відкладення розгляду справи на іншу дату у зв'язку з неможливістю забезпечити явку повноважного представника в судове засідання, призначене на 10.09.2015р.

В судове засідання 10.09.2015р. з'явився лише представник позивача. Представник відповідача не з'явився.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 10.09.2015р., на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, клопотання відповідача було задоволено, розгляд справи відкладено на 22.09.2015р.

В судовому засіданні 22.09.2015р. представник відповідача підтримав апеляційну скаргу з викладених у ній підстав, просив суд скаргу задовольнити, скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 08.07.2015р. у справі №910/11635/15 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

В судовому засіданні 22.09.2015р. представник позивача заперечував проти доводів апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу, просив суд відмовити в задоволенні скарги та залишити оскаржуване рішення місцевого господарського суду без змін як таке, що було прийнято з повним, всебічним та об'єктивним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

В судовому засіданні 22.09.2015р. було оголошено вступну та резолютивну частини постанови суду.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

В ст. ст. 12, 13, 41 Конституції України зазначено про те, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земельні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею регулюються Конституцією України, Земельним кодексом України, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами. Від імені українського народу права власника, зокрема, на землю здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією України.

Відповідно до ч.5 ст. 16 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" від імені та в інтересах територіальних громад права суб'єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

Згідно з ч.1 ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

В ст. 123 Земельного кодексу України передбачено, що надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: зміни цільового призначення земельних ділянок відповідно до закону; надання у користування земельних ділянок, межі яких не встановлені в натурі (на місцевості). Надання у користування земельної ділянки, межі якої встановлені в натурі (на місцевості), без зміни її цільового призначення здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо складання документа, що посвідчує право користування земельною ділянкою.

Відповідно до ч.1 ст. 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.

Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав (ст. 125 Земельного кодексу України).

З наведених правових норм випливає, що за відсутності рішення органу виконавчої влади або місцевого самоврядування про надання земельної ділянки у власність або в користування юридична особа або фізична особа не має права використовувати земельну ділянку державної або комунальної форми власності.

26.09.2002р. відповідачем було прийнято рішення №19/179 «Про надання і вилучення земельних ділянок та припинення права користування землею», відповідно до п.18 якого вирішено:

- затвердити проект відведення земельної ділянки позивачу для будівництва та обслуговування блоку соціально-побутового та торговельного призначення на перетині Стратегічного шосе та просп. Науки у Голосіївському районі м. Києва;

- припинити Міністерству промисловості будівельних матеріалів право користування частиною земельної ділянки, відведеної відповідно до рішення виконавчого комітету Київської міської Ради від 24.09.1968р. №1606/1 «Про відвод земельної ділянки міністерству промисловості будівельних матеріалів Української РСР під будівництво житлових будинків», площею 0,08 га (лист-згода від 12.08.2002р. №008/0802) та зарахувати зазначену земельну ділянку до земель запасу житлової та громадської забудови;

- передати позивачу, за умови виконання п.18.1 цього рішення, в довгострокову оренду на 30 років земельну ділянку площею 0,08 га для будівництва та обслуговування блоку соціально-побутового та торговельного призначення на перетині Стратегічного шосе та просп. Науки у Голосіївському районі м. Києва за рахунок земель запасу житлової та громадської забудови;

- позивачу: виконувати умови АПЗ Головкиївархітектури та технічні умови відповідних служб щодо приєднання об'єкта до інженерних мереж міста; майново-правові питання вирішувати в установленому порядку; забезпечити вільний доступ для прокладання нових, ремонту та експлуатації існуючих інженерних мереж і споруд, розміщених у межах земельної ділянки; питання пайової участі вирішити до початку будівництва згідно з рішенням Київської міської ради від 30.09.1999р. №49/551 "Про пайову участь (внески) інвесторів (забудовників) у створенні соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури м. Києва" (дію Нормативів, затверджених зазначеним рішенням, продовжено на 2002 рік рішенням Київської міської ради від 20.12.2001р. №162/1596); виконати вимоги, викладені в листах Державного управління екології та природних ресурсів в м. Києві від 18.07.2002р. №08-8-13/3979;

- попередити землекористувача, що право користування земельною ділянкою може бути припинено відповідно до ст. ст. 141, 143 Земельного кодексу України.

Відповідно до ст. 126 Земельного кодексу України право оренди землі оформляється договором, який реєструється відповідно до закону.

Згідно з нормами ст. 93 Земельного кодексу України, які кореспондуються зі ст. 1 Закону України «Про оренду землі» право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

26.02.2003р. між відповідачем, як орендодавцем, та позивачем, як орендарем, було укладено договір оренди земельної ділянки (далі - Договір оренди) (том справи - 1, аркуші справи - 40-41).

За умовами Договору оренди (п.1.1) орендодавець на підставі рішення Київської міської ради №19/179 від 26.09.2002р. передає, а орендар приймає в довгострокову оренду строком на 30 років земельну ділянку, місцем розташування якої є перетин Стратегічного шосе та проспекту Науки у Голосіївському районі м. Києва, розміром 0,0789 га для будівництва та обслуговування блоку соціально-побутового та торговельного призначення в межах, які перенесені у натуру (на місцевість) і зазначені на плані, що є невід'ємною частиною цього договору.

Орендодавець зобов'язаний не вчиняти дій, які перешкоджали б орендареві користуватися орендованою ділянкою (п.6 Договору оренди).

В п.13 Договору оренди передбачено, що дія останнього припиняється у випадках:

- закінчення терміну, на який укладено цей договір;

- одержання орендарем земельної ділянки у власність у порядку, передбаченому Земельним кодексом України;

- дострокового розірвання цього договору за згодою сторін;

- примусового вилучення земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності у порядку, визначеному законодавством України;

- ліквідації юридичної особи - орендаря;

- дострокового розірвання цього договору за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у випадку: неналежного виконання іншою стороною умов цього договору; випадкового знищення чи пошкодження земельної ділянки, яке суттєво перешкоджає використанню земельної ділянки за її цільовим призначенням; з інших підстав, визначених законодавством України.

Згідно зі ст. 18 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації.

01.12.2003р. Договір оренди було зареєстровано Головним управлінням земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації, про що зроблено запис №79-6-00162, а також посвідчено державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори Барановою Т.І.(том справи - 1, аркуші справи - 141-142).

05.03.2015р. відповідачем було прийнято рішення №261/1126 «Про прийняття за основу проекту рішення Київської міської ради "Про розірвання договору оренди земельної ділянки від 01.12.2003 N 79-6-00162, укладеного між Київською міською радою та товариством з обмеженою відповідальністю "СБС-НАДІЯ" для будівництва та обслуговування блоку соціально-побутового та торговельного призначення на перетині Стратегічного шосе та просп. Науки у Голосіївському районі міста Києва" (том справи - 1, аркуш справи - 63), яким вирішено:

- прийняти за основу проект рішення відповідача "Про розірвання договору оренди земельної ділянки від 01.12.2003р. №79-6-00162, укладеного між Київською міською радою та товариством з обмеженою відповідальністю "СБС-НАДІЯ" для будівництва та обслуговування блоку соціально-побутового та торговельного призначення на перетині Стратегічного шосе та просп. Науки у Голосіївському районі міста Києва";

- постійній комісії Київської міської ради з питань боротьби з корупцією, правопорядку та законності, постійній комісії Київської міської ради з питань містобудування, архітектури та землекористування доопрацювати зазначений проект рішення та винести його на розгляд пленарного засідання сесії Київської міської ради.

21.04.2015р. відповідачем було прийнято рішення №443/1308 "Про розірвання договору оренди земельної ділянки від 01.12.2003р. №79-6-00162, укладеного між Київською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю "СБС-Надія" для будівництва та обслуговування блоку соціально-побутового та торговельного призначення на перетині Стратегічного шосе та проспекту Науки у Голосіївському районі міста Києва" (том справи - 1, аркуші справи - 154-155), згідно з яким вирішено:

- розірвати договір оренди земельної ділянки від 01.12.2003р. №79-6-00162, укладений між Київською міською радою та товариством з обмеженою відповідальністю "СБС-НАДІЯ" для будівництва та обслуговування блоку соціально-побутового та торговельного призначення на перетині Стратегічного шосе та просп. Науки у Голосіївському районі міста Києва на підставі пункту 18 рішення Київської міської ради від 26.09.2002р. №19/179 "Про надання і вилучення земельних ділянок та припинення права користування землею";

- Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) проінформувати Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції у м. Києві та позивача про прийняття цього рішення;

- попередити позивача, що право на забудову земельної ділянки реалізується лише її власником або користувачем;

- контроль за виконанням цього рішення покласти на постійну комісію Київської міської ради з питань містобудування, архітектури та землекористування.

Позивач просив суд (з урахуванням заяви про зміну предмету позову) визнати протиправним та скасувати рішення відповідача №443/1308 від 21.04.2015р. "Про розірвання договору оренди земельної ділянки від 01.12.2003р. №79-6-00162, укладеного між Київською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю "СБС-Надія" для будівництва та обслуговування блоку соціально-побутового та торговельного призначення на перетині Стратегічного шосе та проспекту Науки у Голосіївському районі міста Києва", а також визнати за позивачем право оренди вищевказаної земельної ділянки на підставі та умовах Договору оренди, укладеного між сторонами.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач використовував орендовану ним земельну ділянку відповідно до її цільового призначення з дотриманням вимог діючого законодавства. Натомість відповідач своїм рішенням №443/1308 від 21.04.2015р. фактично розірвав в односторонньому порядку укладений з позивачем Договір оренди, що суперечить вимогам діючого законодавства. Оскільки правові підстави для припинення права користування позивачем спірною земельною ділянкою були відсутні, рішення відповідача від №443/1308 від 21.04.2015р. "Про розірвання договору оренди земельної ділянки від 01.12.2003р. №79-6-00162, укладеного між Київською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю "СБС-Надія" для будівництва та обслуговування блоку соціально-побутового та торговельного призначення на перетині Стратегічного шосе та проспекту Науки у Голосіївському районі міста Києва" має бути визнано протиправним та скасовано, а за позивачем визнано право оренди цієї ділянки.

Місцевий господарський суд задовольнив позов повністю, визнавши позовні вимоги нормативно обґрунтованими та документально підтвердженими.

Київський апеляційний господарський суд погоджується з висновками місцевого господарського суду, вважає їх обґрунтованими та такими, що відповідають фактичним обставинам справи, з наступних підстав.

Закон України ,.Про місцеве самоврядування" відповідно до Конституції України визначає систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування.

Відповідно до п.34 ст. 26 Закону України „Про місцеве самоврядування" до виключної компетенції міських рад відносяться питання, які вирішуються виключно на пленарних засіданнях міської ради, зокрема, вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

В п.п."а" - "в" ст. 9 Земельного кодексу України передбачено, що до повноважень Київської і Севастопольської міських рад у галузі земельних відносин на їх території належить розпорядження землями територіальної громади міста; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.

У відповідності до ч.1 ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування" рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Згідно зі ст. 122 Земельного кодексу України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

В ст. 16 Закону України "Про оренду землі" визначено, що укладення договору оренди земельної ділянки із земель державної або комунальної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування - орендодавця, прийнятого у порядку, передбаченому Земельним кодексом України.

Орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі (ч.1 ст. 6 Закону України "Про оренду землі").

Як уже зазначалося вище, предметом розгляду у даній справі, зокрема, є вимога позивача про визнання протиправним та скасування рішення відповідача №443/1308 від 21.04.2015р. "Про розірвання договору оренди земельної ділянки від 01.12.2003р. №79-6-00162, укладеного між Київською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю "СБС-Надія" для будівництва та обслуговування блоку соціально-побутового та торговельного призначення на перетині Стратегічного шосе та проспекту Науки у Голосіївському районі міста Києва",

Згідно зі ст. ст. 24, 25 Закону України "Про оренду землі" орендодавець, зокрема, має право вимагати від орендаря використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди. Орендар має право господарювати на землі з дотриманням умов договору оренди землі.

В ст. 32 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, у разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

В своїх запереченнях на позов та в апеляційній скарзі відповідач наголошував на тому, що передумовою для прийняття оскаржуваного позивачем рішення стало те, що позивач не розпочав забудову земельної ділянки.

З цього приводу необхідно зазначити наступне. В ст. 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до вимог ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Тобто, укладаючи Договір оренди, сторони на власний розсуд визначили умови останнього, зокрема, щодо прав та обов'язків сторін.

Як вірно зазначив у своєму рішенні місцевий господарський суд, умовами укладеного між сторонами Договору оренди не встановлено обов'язку позивачу здійснити забудову спірної земельної ділянки у певний строк. Тобто, фактично позивач міг приступити до забудови ділянки у будь-який час протягом строку оренди, передбаченого в Договорі.

Зібрані у справі матеріали свідчать про те, що з метою здійснення забудови спірної земельної ділянки, 09.04.2014р. між позивачем, як замовником-інвестором, та Товариством з обмеженою відповідальністю "Стоун-ВМ" було укладено генеральний інвестиційний договір реалізації проекту №090414-1, предметом якого є діяльність сторін, пов'язана з реалізацією проекту з організації будівництва нежитлового будинку торговельного та соціально-побутового призначення на земельній ділянці, що розташована на перетині Стратегічного шосе та проспекту Науки у Голосіївському районі міста Києва.

Окрім того, в матеріалах справи наявний витяг з протоколу №12 від 19.05.2015р. засідання постійної комісії відповідача з питань містобудування, архітектури та землекористування, в якому зазначено про те, що під час проведення засідання комітетом було ухвалено рішення про підтримання проекту "Про надання статусу скверу земельній ділянці на перетині Стратегічного шосе та проспекту Науки у Голосіївському районі м. Києва" (том справи - 1, аркуші справи - 126-127). Тобто, відповідач фактично намагається змінити цільове призначення спірної земельної ділянки, тоді як остання за умовами укладеного між сторонами Договору оренди була передана в користування позивачу безпосередньо для будівництва та обслуговування блоку соціально-побутового та торговельного призначення. Відтак, з наведеного вище випливає, що відповідач, як орендодавцець, намагається шляхом зміни цільового призначення земельної ділянки виключити можливість здійснення позивачем, як орендарем, передбачених умовами Договору оренди та чинним законодавством прав землекористувача.

В ст. 141 Земельного кодексу України вказано, що підставами припинення права користування земельною ділянкою є: добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом; припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій; використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам; використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; систематична несплата земельного податку або орендної плати; набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці; використання земельної ділянки у спосіб, що суперечить вимогам охорони культурної спадщини.

Згідно зі ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

В процесі судового розгляду було встановлено відсутність волевиявлення позивача щодо припинення права користування спірною земельною ділянкою. Доказів існування інших передумов, визначених ст. 141 Земельного кодексу України, зокрема, нецільового використання ділянки, відповідач не надав ані місцевому господарському суду, ані суду апеляційної інстанції. Натомість підставою для розірвання договору оренди земельної ділянки є саме використання земельної ділянки не за цільовим призначенням, а не факт, що не розпочато будівельні роботи (аналогічна правова позиція наведена у постановах Верховного Суду України від 11.11.2014р. у справі №3-167гс14, від 21.01.2015р. у справі №3-211гс14 та від 01.04.2015р. у справі №3-36гс15).

Також колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з приписами ст. 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Натомість відповідачем не підтверджено належними доказами істотного порушення позивачем умов укладеного між сторонами Договору оренди. Вказаний Договір не містить положень про право жодної із сторін в односторонньому порядку відмовитись від договору.

За загальним правилом, наведеним в ст. 188 Господарського кодексу України, зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду. Якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

Однак, відповідач не надав пояснень та доказів щодо свого звернення до позивача з приводу розірвання (зміни) Договору оренди, хоча відповідні пояснення були витребувані у відповідача ухвалами Господарського суду міста Києва від 12.05.2015р. та від 27.05.2015р. (том справи - 1, аркуші справи - 2, 119). Пояснення щодо поважності невиконання відповідачем вимог суду в матеріалах справи відсутні.

З наведеного вище вбачається, що рішення №443/1308 від 21.04.2015р. "Про розірвання договору оренди земельної ділянки від 01.12.2003р. №79-6-00162, укладеного між Київською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю "СБС-Надія" для будівництва та обслуговування блоку соціально-побутового та торговельного призначення на перетині Стратегічного шосе та проспекту Науки у Голосіївському районі міста Києва" було прийнято відповідачем з порушенням вимог діючого законодавства, зокрема, Конституції України, Земельного кодексу України, Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, Закону України "Про місцеве самоврядування", оскільки відповідачем не дотримано встановленого порядку припинення права користування земельною ділянкою та розірвання правочинів.

В ч.10 ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування" передбачено, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Згідно з ч.1 ст. 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Враховуючи, що оскаржуване рішення відповідача від 21.04.2015р. №443/1308 "Про розірвання договору оренди земельної ділянки від 01.12.2003р. №79-6-00162, укладеного між Київською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю "СБС-Надія" для будівництва та обслуговування блоку соціально-побутового та торговельного призначення на перетині Стратегічного шосе та проспекту Науки у Голосіївському районі міста Києва" було прийнято з порушенням вимог законодавства, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про обґрунтованість позову в частині вимог про визнання протиправним та скасування вищевказаного рішення відповідача.

Позовна вимога про визнання за позивачем права оренди спірної земельної ділянки на підставі та умовах укладеного між сторонами Договору оренди є похідною від вимоги про визнання протиправним та скасування рішення відповідача від 21.04.2015р. №443/1308, спрямована на поновлення порушеного права користування позивача на цю ділянку, внаслідок прийняття відповідачем неправомірного рішення, а отже підлягає задоволенню.

При цьому колегія суддів погоджується з місцевим господарським судом в тому, що чинним законодавством, зокрема, в ст. 20 Господарського кодексу України закріплено право суб'єктів господарювання на захист їхніх прав і законних інтересів шляхом визнання наявності чи відсутності прав, що свідчить про обрання позивачем належного способу захисту своїх прав.

В ст. 4-2 Господарського процесуального кодексу України визначено, що правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом. Дана норма кореспондується зі ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, в якій закріплено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.

Вказані положення означають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу, ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов'язки.

Відповідно до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

З вищенаведеного слідує, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов'язки. Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами, в тому числі подавати докази на підтвердження обставин, на які вони посилаються.

Згідно зі ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідачем не надано належних та допустимих доказів на спростування обставин, викладених в позові.

За результатами перегляду справи апеляційний суд дійшов висновку про те, що рішення суду першої інстанції прийнято з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а також з повним і всебічним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи, тоді як доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи, у зв'язку з чим підстави для задоволення скарги відсутні.

У зв'язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати за її подання покладаються на відповідача (апелянта).

Керуючись ст. ст. 4-2, 4-3, 32-35, 43, 49, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Київської міської ради залишити без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 08.07.2015р. у справі №910/11635/15 - без змін.

2. Матеріали справи №910/11635/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у встановленому законом порядку та строки.

Головуючий суддя Л.П. Зубець

Судді В.О. Зеленін

А.І. Мартюк