РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.09.2015Справа №910/18255/15

За позовом товариства з обмеженою відповідальністю "ПОРШЕ ЛІЗИНГ УКРАЇНА"

до товариства з обмеженою відповідальністю "Тройка - СКСІ"

про стягнення 93 661,85 грн.

Суддя Головатюк Л.Д.

Представники :

Від позивача Чернюк А.А.(дов. від 17.07.2015)

Від відповідача не прибув

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Позивач звернувся до господарського суду м. Києва з позовною заявою про стягнення з відповідача заборгованості, у зв"язку з неналежним виконанням умов договору фінансового лізингу № 00005696 від 29.08.2012 у розмірі 93 661,85 грн.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 21.07.2015 порушено провадження у справі №910/18255/15 та призначено до розгляду на 30.07.2015.

30.07.2015 в судовому засіданні оголошено перерву на 15.09.2015 для подання додаткових доказів по справі.

У судове засідання 15.09.2015 з"явився представник позивача, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі.

Представники відповідача в судове засідання 15.09.2015 не з'явилися, причин не явки суд не повідомили, хоча про час та місце розгляду справи, були належним чином повідомлені, про що свідчить підпис представник відповідача на оголошенні про перерву в судовому засіданні.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач повідомлений про час та місце судового розгляду належним чином.

Оскільки про час та місце судового засідання відповідач був належним чином повідомлений, на підставі статті 75 Господарського процесуального кодексу України справа може бути розглянута за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні судом оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

У судовому засіданні складався протокол згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

29.08.2012 між товариством з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» (надалі за текстом - позивач) та товариством з обмеженою відповідальністю «Тройка-СКСІ» (надалі за текстом - відповідач) було укладено договір про фінансовий лізинг № 00005696 (надалі за текстом - договір).

Відповідно до умов договору позивач зобов'язався передати у розпорядження відповідача-1 об'єкт лізингу - транспортний засіб типу VW Polo Sedan, 1.6 І benzin, шасі № XW8ZZZ61ZCG063191, двигун № CFN 326426, 2012 року виробництва (надалі за текстом - «Об'єкт лізингу»), а відповідач зобов'язався прийняти Об'єкт лізингу і сплатити суму коштів за Договором шляхом здійснення платежів відповідно до Договору та згідно із Графіком покриття витрат та виплати лізингових платежів (надалі за текстом - «План відшкодування»), що становить невід'ємну частину Договору, на загальну суму, що становить еквівалент у гривні 17 150,00 доларів СІЛА, не враховуючи авансового платежу на суму, що становить еквівалент 3 430,00 доларів США.

Відповідач відповідно до положень п. 6.1. Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу (надалі за текстом - «Умови лізингу»), що становлять невід'ємну частину Договору, зобов'язався здійснювати щомісячні лізингові платежі відповідно до Плану відшкодування.

Відповідно до п. 6.5. Умов лізингу щомісячний платіж перераховується на рахунок, зазначений позивачем у Графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (Плані відшкодування) не пізніше дати, вказаної у Плані відшкодування.

Відповідно до п. 8.3.2. договору якщо відповідач повністю або частково не здійснить оплату 1 (одного) Лізингового платежу, при цьому якщо прострочення Лізингового платежу триває більш, ніж 30 днів, позивач має право розірвати Договір і витребувати Об'єкт лізингу від відповідача, в тому числі у примусовому порядку з виконавчим написом нотаріуса.

Відповідно до п. 12.9 Умов лізингу, у разі дострокового припинення Договору з боку позивача, відповідач зобов'язувався повернути Об'єкт лізингу за власний рахунок у відмінному робочому і технічному стані за адресою місцезнаходження позивача, якщо інша адреса не вказана позивачем, впродовж 10 (десяти) робочих днів з дати одержання відповідного запиту.

Згідно із п. 13.1. Умов лізингу якщо відповідач відмовляється від повернення або затримує повернення Об'єкту лізингу, позивач має право вилучити Об'єкт лізингу без попередньої згоди відповідача. При цьому, на підставі п. 13.6 Умов лізингу, відповідач був зобов'язаний відшкодувати позивачу будь-які витрати, пов'язані із вилученням Об'єкту лізингу.

У випадку прострочення платежів за Договором, згідно із п. 8.2. Умов лізингу до відповідача застосовуються наступні санкції:

- пеня у розмірі 10% річних від вчасно не сплаченої суми за кожен день затримки до моменту повної виплати платежу;

- штрафні санкції за вимоги щодо сплати, надіслані позивачем: еквівалент 15 доларів США за першу вимогу, еквівалент 20 доларів США за другу вимогу, еквівалент 25 доларів США за третю вимогу;

- компенсація будь-яких витрат, понесених позивачем та/або винагороди, включаючи, окрім іншого, гонорари юристам, судові та позасудові витрати, нараховані/виплачені з метою відшкодування сум, не виплачених відповідачем відповідно до Договору.

Відповідно до п. 6.5. Умов лізингу щомісячний платіж перераховується на рахунок, зазначений позивачем у плані відшкодування не пізніше дати, вказаної у ньому.

Починаючи з жовтня 2013 року відповідач почав порушувати умови Договору щодо сплати щомісячних лізингових платежів, порушуючи строки їх виплати, погоджені у плані відшкодування, а починаючи з січня 2014 року взагалі перестав виконувати взяті на себе зобов'язання, не сплативши щомісячні лізингові платежі починаючи з січня 2014 року по листопад 2014 року.

Відповідач порушив свої зобов'язання за договором не здійснивши платежів січня 2014 року по листопад 2014 року на загальну суму 51 295,87 грн.

На підставі підписаного Договору лізингу відповідно до п.1 ст. 174 Господарського кодексу України у відповідача виникли господарські зобов'язання визначені Договором лізингу, в т.ч. зобов'язання своєчасно та в повному розмірі сплачувати лізингові платежі.

Отже, внаслідок укладення договорів між сторонами згідно ст. 11 ЦК України, виникли цивільні права та обов'язки. Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення ГК України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 ГК України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Статтею 626 ЦК України визначено поняття договору, яким є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором. Зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦКУ) Відповідно до ст.629 ЦКУ договір є обов'язковим до виконання сторонами, а отже умови договору, укладеного між сторонами є юридично обов'язковими.

У відповідності до ст.ст. 202, 203, 205, 206 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність.

Згідно ст. 173 ГК України один суб'єкт господарського зобов'язання повинен вчинити певну дію на користь іншого суб'єкта, а інший суб'єкт має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується зі ст.ст.525, 526 ЦК України, відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини 2 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

У відповідності до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

На підставі ст. 3 ЦК України, яка закріплює свободу договору, сторони мають право як врегулювати у договорі свої відносини, які не врегульовані цими актами, так і відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Відповідно до ст. 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається у випадках і на умовах, встановлених договором.

Згідно ст. 527 Цивільного кодексу України боржник зобов'язаний виконати всій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості.

Відповідно до ст. 806 Цивільного кодексу України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом.

До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Отже, факт несплати відповідачем позивачу лізингових платежів належним чином доведений, а також доведений обов'язок відповідача оплатити позивачу дані платежі, що дає суду підстави задовольнити позов позивача в частині стягнення з відповідача основного боргу в сумі 51 295,87 грн.

В п. 8.2.1. договору вказано у випадку прострочення сплати платежу до відповідача застосовуються наступні штрафні санкції: пеня у розмірі 10% річних від вчасно невиплаченої суми за кожен день затримки до моменту повної виплати платежу.

Згідно ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Так, за прострочені лізингові платежі позивачем була нарахована пеня у розмірі 5 227,50 грн.

Крім того, відповідно до п. 8.2.2. договору, у випадку прострочення сплати платежу до відповідача застосовуються наступні санкції штрафні санкції за вимоги щодо сплати, надіслані позивачем: еквівалент 15 доларів США за першу вимогу, еквівалент 20 доларів США за другу вимогу, еквівалент 25 доларів США за третю вимогу (якщо позивач вирішить надіслати таку вимогу).

Таким чином, через порушення відповідачем своїх зобов'язань за договором, що полягала у несплаті вчасно щомісячних лізингових платежів згідно виставлених і надісланих рахунків, позивачем були застосовані наступні штрафні санкції, що не сплачені відповідачем на загальну суму 6 133,55 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання. У разі, якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно із ст. 599 Цивільного Кодексу України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (ч.1 ст. 230 ГК України).

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч.4 ст. 549 ЦК України).

Отже, згідно з розрахунком позивача підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пеня в сумі 5 227,50 грн. та штраф в сумі 6 133,55 грн.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 3% річних в сумі 1 568,25 грн. та інфляційні збитки в розмірі 29 436,68 грн.

Згідно із ст. 599 Цивільного Кодексу України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, частина 1 статті 625 Цивільного кодексу України встановлює виняток із загального правила статті 614 Цивільного кодексу України, що закріплює принцип вини як підставу відповідальності боржника.

Отже, відсутність у боржника грошей у готівковій формі або грошових коштів на його рахунку в банку, і як наслідок, неможливість виконання ним грошового зобов'язання, якщо навіть у цьому немає його провини, не звільняють боржника від відповідальності за прострочення грошового зобов'язання.

Слід зазначити, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи індекс інфляції та відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Крім того, оскільки інфляційні витрати пов'язані з інфляційними процесами в державі та за своєю природою є компенсацією за понесені збитки, спричинені знеціненнями грошових коштів, а три проценти річних - платою за користування коштами, що не були своєчасно сплачені боржником, то ні три проценти річних, ні індекс інфляції не можна розцінювати як заходи відповідальності за порушення зобов'язань. Вищенаведене відповідає судовій практиці Верховного суду України (зокрема постанова від 10.06.2003 по справі № 3/350).

Судом встановлено, що згідно розрахунку позивача 3% річних становлять 1 568,25 грн., а інфляційні збитки - 29 436,68 грн. Суд вважає даний розрахунок обґрунтованим та задовольняє позовні вимоги в цій частині.

Крім того, у зв'язку із тим, що відповідач добровільно не виконав свої зобов'язання за договором, позивач поніс збитки і просить їх відшкодувати в сумі 6 800,00 грн.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, збитками є витрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною.

Відповідно до п. 4.1. договору, позивач зберігатиме за собою право власності на Об'єкт лізингу, в той час, як відповідач матиме право на експлуатацію Об'єкта лізингу впродовж усього строку дії Контракту (окрім випадків коли позивач матиме право розірвати цей договір та вимагати повернення Об'єкта Лізингу).

Відповідно до ч. 2 ст. 229 ГК України обчислення розміру збитків здійснюється у валюті, в якій провадилися або повинні бути проведені розрахунки між сторонами, якщо інше не встановлено законом.

Пункт 8.2.3. Договору вказує, що у випадку прострочення сплати лізингового платежу за Договором, до відповідача застосовуються наступні санкції, зокрема, компенсація будь-яких витрат понесених позивачем та/або винагороди, включаючи, окрім іншого, гонорари юристам, судові та позасудові витрати, нараховані/виплачені з метою відшкодування сум, не виплачених відповідачем відповідності до Договору.

В свою чергу, п. 8.6. Договору зазначає, що будь-які збитки заподіяні невиконанням або не належним виконанням Стороною своїх зобов'язань за Контрактом, підлягають відшкодуванню у повному обсязі понад передбачені Контрактом штрафні санкції.

У зв'язку із систематичним порушенням умов Договору з боку Відповідача починаючи з жовтня 2013 року, несплатою лізингових платежів відповідно до Плану відшкодування, Позивач відмовився від Договору і висунув вимогу про сплату Відповідачем заборгованості за Договором, а також про повернення Об'єкту лізингу, про що проінформував Відповідача Вимогою від 17.11.2014. При цьому, у , своєму листі Позивач встановив строки для сплати заборгованості впродовж 3 (трьох) днів з дня отримання Вимоги, повернення Об'єкту Лізингу впродовж 10 (десяти) робочих днів з дня доставки Вимоги.

В результаті, 25.11.2014 відповідач виконуючи положення отриманої Вимоги повернув Об'єкт лізингу Позивачу, що підтверджується Актом прийому-передачі від 25.11.2014.

Зважаючи на те, що вимога була отримана відповідачем « 24» листопада 2014 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу № 146, то останнім днем погашення заборгованості мало бути « 27» листопада 2014 року.

Однак, відповідачем зобов'язання з оплати заборгованості за договором не виконано.

Таким чином, як було зазначено, позивач намагався самостійно шляхом направлення відповідних повідомлень, вимог, проведення переговорів забезпечити виконання зобов'язань відповідачем.

Проте, такі дії позивача не мали наслідком виконання зобов'язань за Договором відповідачем.

Відповідно до п. 16.1. договору незалежно від завершення виконання цього договору або проведення операцій, запланованих в рамках цього договору, усі витрати та збитки (включаючи ті з них, що пов'язані з виплатою гонорарів за юридичні та фінансові консалтингові послуги), завдані у зв'язку з укладенням або виконанням цього Контракту, а також операціям запланованими в рамках виконання цього Контракту, відшкодовуються Стороною, яка завдала такі збитки.

Згідно п. 12.10 Умов лізингу у будь-якому випадку дострокового припинення дії договору, позивач прямо зберігає право вимагати додаткових компенсацій, особливо щодо таких фактичних витрат, як страхові франшизи, витрати на збут, штрафи, витрати на правову допомогу.

Як вбачається із позовної заяви, всупереч чітких вимог договору відповідач не виконав своїх зобов'язання зі сплати заборгованості за договором.

Отже, враховуючи протиправну поведінку відповідача, його явне небажання виконувати умови Договору, неможливість за рахунок власних виробничих ресурсів стягнути заборгованість за Договором та повернути Об'єкт лізингу, який є власністю позивача та враховуючи спеціалізацію на ринку, позивач з метою забезпечення виконання зобов'язань за договором звернувся до спеціалізованої організації ТОВ «Юридична фірма Вернер» з метою надання послуг по юридичному консультуванню, підготовці процесуальних документів та представництва інтересів позивача в суді.

Таким чином, позивач поніс витрати в сумі 6 000,00 грн., що підтверджується договором про надання юридичних послуг №17/2010 від 09.06.2010, рахунком - фактурою № 210, актом № 211 до договору про надання юридичних послуг № 17/2010 від 09.06.2010 та платіжним дорученням № 50022275 від 30.04.2015.

Крім того, повернувши від відповідача у законне користування та розпорядження Об'єкт лізингу, зважаючи на неможливість за рахунок власних виробничих ресурсів

забезпечити належне зберігання автомобіля, позивач змушений був звернутись до ТОВ

«Автосоюз» з метою передачі Об'єкта лізингу у відповідальне зберігання автомобіля

належним чином. У зв'язку з чим позивач поніс витрати в сумі 800,00 грн., що підтверджується поданими позивачем доказами.

Відповідно до ст. 1 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) Підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до ст. ст. 43, 33, 34 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Витрати по оплаті судового збору згідно ст.49 ГПК України покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю "ПОРШЕ ЛІЗИНГ УКРАЇНА" задовольнити повністю.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Тройка - СКСІ" (02097, м. Київ, вул. Лисківська, буд. 2/71, кв. 202, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "ПОРШЕ ЛІЗИНГ УКРАЇНА" (02152, м. Київ, проспект Павла Тичини, буд. 1В, офіс В, ) 51 295(п'ятдесят одна тисяча двісті дев'яносто п'ять) грн. 87 коп. лізингових платежів, пеню в сумі 5227(п'ять тисяч двісті двадцять сім) грн. 50 коп., штраф в розмірі 6133(шість тисяч сто тридцять три) грн. 55 коп., 3% річних в сумі 1568(одна тисяча п'ятсот шістдесят вісім) грн. 25 коп., суму інфляційних втрат в розмірі 29 436(двадцять дев'ять тисяч чотириста тридцять шість) грн. 68 коп., збитки в сумі 6 800(шість тисяч вісімсот) грн. 00 коп. та 1873(одна тисяча вісімсот сімдесят три) грн. 24 коп. судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання, оформленого відповідно до ст. 84 Господарського процесуального кодексу України, та може бути оскаржене в порядку та строки, визначені Господарським процесуальним кодексом України.

5. Копію рішення розіслати сторонам.

Суддя Головатюк Л.Д.

Дата підписання рішення 22.09.2015