РІШЕННЯ

15.09.2015Справа №910/17615/15

Господарський суд міста Києва у складі судді Курдельчука І.Д., при секретарі судового засідання Нечай О.Н., розглянувши у відкритому судовому засіданні

справу № 910/17615/15

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «МЕГА ТОРГ ЛТД», м. Київ,

до Фірми «Т.М.М.» - товариства з обмеженою відповідальністю, м. Київ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - товариство з обмеженою відповідальністю «Ласка Лізинг», м. Київ,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві, м. Київ, і відділ державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві, м. Київ,

про стягнення 22 129,19 грн.,

за участю представників:

позивача - Пінчук-Ніколайчук Ю.В. (довіреність від 06.03.2015 № б/н);

відповідача - Полєжаєва К.О. (довіреність від 10.01.2015 № б/н);

третьої особи на стороні позивача - Пінчук-Ніколайчук Ю.В. (довіреність від 02.12.2013 № б/н);

третіх осіб на стороні відповідача - не з'явилися.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «МЕГА ТОРГ ЛТД» (далі - Товариство) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Фірми «Т.М.М.» - товариства з обмеженою відповідальністю (далі - Фірма) про стягнення: 2 943,51 грн. 3% річних з 01.08.2013 по 28.01.2015; 19 185,68 грн. втрат від інфляції з 01.08.2014 по 28.01.2015, а всього 22 129,19 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.07.2015 порушено провадження у справі № 910/17615/15; призначено до розгляду у судовому засіданні на 04.08.2015; залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - товариство з обмеженою відповідальністю «Ласка Лізинг» (далі - ТОВ «Ласка Лізинг»).

04.08.2015 позивач подав суду документи для долучення до матеріалів справи на виконання вимог ухвали суду про порушення провадження у справі.

04.08.2015 відповідач подав суду відзив на позовну заяву, в якому просив задовольнити позовні вимоги частково, а саме: 7 149,34 грн. втрат від інфляції та 1 628,10 грн. 3% річних. Фірма вказує на те, що: грошові кошти були сплачені позивачу 30.05.2014, що підтверджується меморіальним ордером від 30.05.2014 № 218239468; перебування грошових коштів на казначейських рахунках не може вважатися користуванням боржником коштами стягувача, а тому період нарахування 3% річних та втрат від інфляції має завершуватися 29.05.2014.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.08.2015 розгляд справи було відкладено на 08.09.2015; у порядку підготовки справи до судового розгляду витребувано у Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві (далі - Управління) та у відділу державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві надати інформацію про дату (час) надходження грошових коштів з виконання рішення суду зі справи № 910/16245/13 (наказ Господарського суду міста Києва від 18.04.2014 № 910/16245/13), яке було виконано 30.05.2014, що підтверджується меморіальним ордером від 30.05.2014 № 218239468 (#218239468) на суму 1 150 371,80 грн.; причини неперерахування (утримання) вказаних грошових коштів з 30.05.2014 по 29.01.2015.

17.08.2015 від відділу державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві надійшов до суду лист, в якому повідомлено, що на виконанні відділу не перебуває наказ від 18.04.2014 № 910/16245/13.

27.08.2015 Управління подало суду пояснення, в яких вказало таке:

- кошти у сумі 1 150 371,80 грн. сплачені Фірмою згідно з меморіальним ордером від 30.05.2014 № 218239468 були зараховані 30.05.2014 на рахунок № 4450 відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві (далі - ВДВС);

- за інформацією Управління Державної казначейської служби України у Святошинському районі м. Києва в період з червня 2014 року по грудень 2014 року від ВДВС надходили платіжні доручення про перерахування з рахунку №4450 ВДВС на користь Товариства грошових коштів на загальну суму 960 910,15 грн., які були перераховані на користь позивача протягом вказаного періоду;

- 16.12.2014 від ВДВС надійшли до Управління Державної казначейської служби України у Святошинському районі м. Києва інші платіжні доручення на загальну суму 189 461,65 грн.;

- в подальшому Управління Державної Казначейської служби України у Святошинському районі м. Києва перерахувало на користь Товариства, відповідно до платіжних доручень, грошові кошти на загальну суму 189 461,65 грн., що підтверджується випискою з рахунку за 29.01.2015;

- таким чином, по мірі надходжень платіжних доручень, з рахунку №4450 ВДВС на користь позивача в період з 08.07.2014 по 29.01.2015 була перерахована грошова сума у розмірі 1 150 371,80 грн.

Представник відповідача у судовому засіданні 08.09.2015 заявив клопотання про залучення до участі у справі, в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору відділ державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції м. Києва.

Представник позивача та третьої особи заперечив проти задоволення вказаного клопотання, посилаючись на практику Вищого господарського суду України.

Суд визнав клопотання відповідача обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Представниками сторін у судовому засіданні 08.09.2015 було подано клопотання про продовження строку розгляду спору.

Суд визнав клопотання обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.09.2015 розгляд справи відкладено на 15.09.2015; продовжено строк розгляду спору на п'ятнадцять днів; залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Управління та ВДВС.

Представник позивача та третьої особи на стороні позивача у судовому засіданні 15.09.2015 позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити.

Представник відповідача позовні вимоги визнав частково; що ж до решти позовних вимог, то просив суд у їх задоволенні відмовити.

Представники третіх осіб на стороні відповідача у судове засідання 15.09.2015 не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили, вимоги ухвали суду не виконали.

Ухвала Господарського суду міста Києва була надіслана третім особам на стороні відповідача на адреси, зазначені у заяві та у витягах з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, що також підтверджується відмітками канцелярії на звороті такої ухвали та рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень.

У підпункті 3.9.2 пункту 3.9 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» (далі - Постанова № 18) зазначено, що, розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання. Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною у позовній заяві. У випадку нез'явлення в засідання представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Господарський суд визнав наявні в матеріалах справи документи достатніми для вирішення спору та відповідно до статті 75 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) розглянув справу за наявними в ній матеріалами.

У судовому засіданні 15.09.2015 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення, відповідно до статті 85 ГПК України.

Судом, у відповідності до вимог статті 811 ГПК України, складалися протоколи судових засідань, які долучені до матеріалів справи.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представників сторін і третьої особи на стороні позивача, Господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

17.07.2008 ТОВ «Ласка Лізинг» (лізингодавець) та Фірмою (лізингоодержувач) було укладено договір фінансового лізингу № 1502/07/2008 (далі - Договір), відповідно до якого лізингодавець зобов'язався придбати у свою власність техніку у відповідності з встановленою лізингоодержувачем специфікацією продавця та передати її без надання послуг з управління та технічної експлуатації лізингоодержувачу в якості предмету лізингу в тимчасове володіння та користування за плату, а лізингоодержувач - прийняти її на умовах Договору.

У зв'язку з невиконанням Фірмою умов Договору, ТОВ «Ласка Лізинг» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою про стягнення: 65 591,06 грн. заборгованості зі сплати лізингових платежів за Договором; 766,72 грн. неустойки та 163,02 грн. 3% річних.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 19.12.2013 у справі № 910/16245/13 позовні вимоги ТОВ «Ласка Лізинг» задоволено повністю; стягнуто з Фірми на користь ТОВ «Ласка Лізинг» 65 591,06 грн. основного боргу, 766,72 грн. неустойки, 163,02 грн. 3% річних; 1 720,50 грн. судового збору.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 03.04.2014 апеляційну скаргу залишено без задоволення; рішення Господарського суду міста Києва від 19.12.2013 зі справи № 910/16245/13 - без змін.

На виконання рішення від 19.12.2013 зі справи № 910/16245/13 Господарським судом міста Києва було видано наказ 18.04.2014

Відповідно до приписів статті 35 ГПК України факти, встановлені рішенням господарського суду під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

05.12.2013 ТОВ «Ласка Лізинг» і Товариством було укладено договір уступки права вимоги (заміни сторони у зобов'язанні) № 215/11-2013, за умовами якого ТОВ «Ласка Лізинг» передало, а Товариство прийняло на себе право вимоги виконання зобов'язань, які виникли на підставі Договору

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.11.2014 зі справи № 910/16245/13 на підставі статті 25 ГПК України замінено стягувача, а саме ТОВ «Ласка Лізинг» на Товариство.

З огляду на наявність прострочення у виконанні рішення, позивач просить суд стягнути з відповідача 2 943,51 грн. 3% річних і 19 185,68 грн. втрат від інфляції. Товариство визначило період прострочення з 01.08.2013 до 28.01.2015.

Початок періоду позивач визначив, враховуючи те, що:

- рішенням Господарського суду міста Києва від 19.12.2013 зі справи № 910/16245/13 було вирішено вимоги зі стягнення 3% річних за період по 31.07.2013;

- вказане рішення Фірмою фактично виконано 29.01.2015.

Відповідач заперечував проти вказаного періоду, посилаючись на те, що:

- грошові кошти на виконання наказу господарського суду міста Києва № 910/16245/13 були сплачені позивачу 30.05.2014, що підтверджується меморіальним ордером від 30.05.2014 № 218239468;

- перебування грошових коштів на казначейських рахунках не може вважатися користуванням боржником коштами стягувача, а тому період нарахування 3% річних та втрат від інфляції має завершуватися 29.05.2014.

Разом з тим, Управління подало суду пояснення, в яких вказало таке:

- кошти у сумі 1 150 371,80 грн. сплачені Фірмою згідно з меморіальним ордером від 30.05.2014 № 218239468 були зараховані 30.05.2014 на рахунок № 4450 ВДВС;

- за інформацією Управління Державної казначейської служби України у Святошинському районі м. Києва в період з червня 2014 року по грудень 2014 року від ВДВС надходили платіжні доручення про перерахування з рахунку №4450 ВДВС на користь Товариства грошових коштів на загальну суму 960 910,15 грн., які були перераховані на користь позивача протягом вказаного періоду;

- 16.12.2014 від ВДВС надійшли до Управління Державної казначейської служби України у Святошинському районі м. Києва інші платіжні доручення на загальну суму 189 461,65 грн.;

- в подальшому Управління Державної Казначейської служби України у Святошинському районі м. Києва перерахувало на користь Товариства, відповідно до платіжних доручень, грошові кошти на загальну суму 189 461,65 грн., що підтверджується випискою з рахунку за 29.01.2015;

- таким чином, по мірі надходжень платіжних доручень, з рахунку №4450 ВДВС на користь позивача в період з 08.07.2014 по 29.01.2015 була перерахована грошова сума у розмірі 1 150 371,80 грн.

Судом встановлено, що рішення від 19.12.2013 зі справи № 910/16245/13 фактично виконано 29.01.2015 - в день, коли були зараховані грошові кошти на рахунок позивача.

Доводи відповідача про виконання рішення суду саме 30.05.2015 не приймаються судом, виходячи з такого.

Відповідно до пункту 1.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» від 17.12.2013 № 14 (далі - Постанова № 14) з урахуванням пункту 30.1 статті 30 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» моментом виконання грошового зобов'язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою, а згідно з пунктом 8.1 статті 8 цього Закону банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження. При цьому порушення банком, що обслуговує платника (боржника), строку перерахування коштів до банку, який обслуговує кредитора, або несвоєчасне зарахування банками коштів на рахунок кредитора, в зв'язку з чим сталося прострочення виконання грошового зобов'язання, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання цього зобов'язання, однак надає боржникові право звернутися до банку, який його обслуговує, з вимогою щодо сплати пені відповідно до пункту 32.2 статті 32 названого Закону (див. також частину третю статті 343 Господарського кодексу України).

Фірма не виконувала умови Договору, наслідком чого стало звернення з відповідним позовом і винесення судом рішення від 19.12.2013 зі справи № 910/16245/13.

В подальшому, відповідач в добровільному порядку вказане рішення не виконав, що потягло за собою примусове виконання, в рамках якого за меморіальним ордером від 30.05.2014 № 218239468 були списані грошові кошти, зокрема на виконання наказу №910/16245/13, з рахунку Фірми на рахунок ВДВС, відкритий у казначействі.

Матеріалами справи підтверджено, що з 30.05.2014 по 28.01.2015 грошові кошти списані з рахунку Фірми в т.ч. і на виконання наказу господарського суду міста Києва № 910/16245/13, перебували на рахунку ВДВС.

ВДВС не виконав вимоги ухвали суду та письмові пояснення про причини неперерахування (утримання) вказаних грошових коштів з 30.05.2014 по 29.01.2015 не подав.

Таким чином, Фірма не позбавлена права звернутися з відповідною позовною заявою до осіб, винних у затримці перерахування грошових коштів з 30.05.2014 по 29.01.2015.

За приписами статті 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних в порядку статті 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

За відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

Так, перевіривши здійснені позивачем розрахунки, Господарський суд міста Києва дійшов висновку, що вони правильні.

Відповідно до частини першої статті 33 ГПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог чи заперечень.

Згідно з статтею 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до пункту 2.3 Постанови № 18 якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК України), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи; крім того, неподання позивачем витребуваних господарським судом матеріалів, необхідних для вирішення спору, тягне за собою правові наслідки у вигляді залишення позову без розгляду на підставі пункту 5 частини першої статті 81 ГПК України.

Відповідач не подав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували доводи позивача та підтверджували заперечення проти задоволення позовних вимог.

З огляду на викладене позов підлягає задоволенню.

За приписами статті 49 ГПК України судові витрати зі справи слід покласти на відповідача.

Керуючись статтями 43, 49, 75, 82 - 85 ГПК України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фірми «Т.М.М.» - товариства з обмеженою відповідальністю (04116, м. Київ, вул. Г.Тимофеєвої, буд. 3; ідентифікаційний код: 14073675) з будь-якого рахунку, виявленого під час виконання даного рішення суду, на користь товариства з обмеженою відповідальністю «МЕГА ТОРГ ЛТД» (01042, м. Київ, вул. Академіка Філатова, 22/8, офіс 402; ідентифікаційний код: 38952030): 2 943 (дві тисячі дев'ятсот сорок три) грн. 51 коп. 3% річних; 19 185 (дев'ятнадцять тисяч сто вісімдесят п'ять) грн. 68 коп. втрат від інфляції та 1 827 (одну тисячу вісімсот двадцять сім) грн. судового збору.

3. Після набрання рішенням законної сили видати відповідний наказ.

Відповідно до частини п'ятої статті 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено протягом десяти днів з дня підписання повного рішення шляхом подачі апеляційної скарги до місцевого господарського суду.

Відповідно до статті 87 ГПК України повне рішення та ухвали надсилаються сторонам, прокурору, третім особам, які брали участь в судовому процесі, але не були присутні у судовому засіданні, рекомендованим листом з повідомленням про вручення не пізніше трьох днів з дня їх прийняття або за їх зверненням вручаються їм під розписку безпосередньо у суді.

Повне рішення складено 21.09.2015.

Суддя І.Д. Курдельчук