ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 вересня 2015 р. Справа № 909/785/15

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Максимів Т. В., при секретарі судового засідання Манів-Головецькій О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: заступника прокурора м. Івано-Франківська, вул. Гаркуші, 9, м. Івано-Франківськ, 76000 в інтересах держави в особі виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, вул. Грушевського, 21, м. Івано-Франківськ, 76004

до відповідача: фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, вул. Підпечерівська, 13, с. Підпечери, Тисменицький район, Івано-Франківська область, 77441

адреса для кореспонденції: вул. Побутова, 6, м. Івано-Франківськ, 76000

про стягнення 53149,34 грн.

за участю:

від прокуратури: ОСОБА_2 - прокурор прокуратури м. Івано-Франківська,

(доручення № 66-1364вих-15 від 09.06.15);

від позивача: ОСОБА_3 - головний спеціаліст юридичного відділу виконавчого комітету Івано-Франківської ради, (довіреність № 2197/01-20/66-в від 06.01.15);

від відповідача представник не з'явився;

ВСТАНОВИВ:

заступник прокурора м.Івано-Франківська в інтересах держави в особі виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради звернувся в суд із позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення 53149,34 грн.

В обґрунтування позовних вимог заступник прокурора посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору № 20 про пайову участь замовників будівництва у розвитку соціальної інфраструктури міста від 15.04.09 в частині сплати пайового внеску.

Керуючись ч.3 ст. 2 ГПК України, заступник прокурора в позовній заяві №85-197-15 від 14.07.15(вх.№7441/15 від 15.07.15) визначив на підставі якого законодавства подається позов; в чому саме порушуються матеріальні інтереси держави; обґрунтував необхідність їх захисту.

Тому, у відповідності до ч.1 ст. 2 ГПК України, слід вважати, що заступник прокурора з вимогами, викладеними в позові, звернувся до господарського суду в інтересах держави на підставі покладеного на нього п.2 ст. 121 Конституції України представництва.

Представники позивача та прокурор в судовому засіданні підтримали позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві; просять суд позов задовольнити.

Представник відповідача в судові засідання жодного разу не з"явився, хоча про місце, час та дату судового розгляду повідомлений належним чином ухвалами суду.

21.09.15 через канцелярію суду, надійшло клопотання відповідача вх. № 14275/15 щодо відкладення розгляду справи. Подане клопотання мотивоване неможливістю відповідача забезпечити явку повноважного представника в судове засідання.

Розглянувши зазначене вище клопотання, суд приходить до висновку про відсутність підстав для його задоволення, оскільки строк розгляду справи, передбачений ст. 69 ГПК України закінчився; станом на 22.09.15, клопотань про продовження строку розгляду спору до суду не надходило.

Розглянувши матеріали справи із врахуванням положень ст.75 ГПК України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод стосовно розгляду справи упродовж розумного строку, заслухавши пояснення представників позивача та прокурора, всебічно і повно з'ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються вимоги, давши оцінку доказам, які мають значення для справи, суд вважає за правильне взяти до уваги наступне.

15.04.09 між виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради та приватним підприємцем ОСОБА_1 (замовник) укладено договір №20 про пайову участь замовників будівництва у розвитку соціальної інфраструктури міста.

Згідно розділу 1 договору, замовник, що здійснює добудову торгових приміщень до магазину ритуальних послуг «Злагода» в межах орендованої земельної ділянки на вул. Побутовій, 6, в порядку та на умовах, визначених договором, бере участь у розвитку соціальної інфраструктури міста Івано-Франківська.

У відповідності до пунктів 3.1. та 3.2. договору, розрахунок попереднього розміру пайового внеску здійснюється відповідно до додатку 1 до договору. Попередній розмір пайового внеску складає 31 291, 20 грн. Замовник сплачує 10 відсотків попереднього розміру пайового внеску в сумі 3 129,12 грн. протягом 15 робочих днів від дати, зазначеної на витягу з рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради протокольною частиною.

Згідно попереднього розрахунку розміру пайового внеску (додаток до договору №20 від 15.04.09), копія якого знаходиться в матеріалах справи, розмір пайового внеску становить 31 291, 20 грн.

Пунктом 3.4. Договору сторони погодили, що суму остаточного розміру пайового внеску замовник сплачує в повній сумі єдиним платежем або частинами за графіком, що визначається договором. Граничний термін сплати пайового внеску не повинен перевищувати одного місяця після прийняття об»єкта містобудування в експлуатацію.

Пунктом 4.1. Договору встановлено, що договір набуває чинності з дати прийняття рішення виконавчого комітету про надання дозволу на будівництво і діє до моменту повного виконання умов договору.

Всупереч умов договору, замовник прийняті на себе договірні зобов»язання належним чином не виконав сплатив 10% попереднього розміру пайового внеску в сумі 3 129,12 грн.; оплати решта пайового внеску в сумі 28 162,08 грн. відповідачем не здійснено.

22.06.15 фінансовим управлінням виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради на адресу відповідача направлено претензію-вимогу №2-15/307 від 19.06.15 щодо погашення заборгованості в розмірі 28 162, 08 грн. у десятиденний термін з моменту отримання вимоги, яка залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

У відповідності до п. 5.1. договору № 20 про пайову участь замовників будівництва у розвитку соціальної інфраструктури міста - при простроченні платежів, визначених пунктами 3.2. договору, замовник сплачує виконкому пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє у період, за який нараховується пеня, від суми заборгованості за кожен день прострочення платежу.

На підставі зазначеного пункту договору та у відповідності до ст.625 Цивільного кодексу України, позивачем нараховано відповідачу 1 955,91 грн. пені за період з 09.11.13 по 09.05.14, 1 365, 67 грн. 3% річних, 21 665,68 грн. інфляційних втрат за період з 09.11.13 по 21.06.15.

За змістом ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договір та інші правочини.

Згідно ст.173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених ГК України, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші тощо), а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Наведена правова норма кореспондується зі ст.509 Цивільного кодексу України: зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За змістом ст.ст.526, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином та у встановлений строк. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений момент пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Наведена правова норма кореспондується зі ст.193 Господарського кодексу України, якою встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

В силу ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Згідно пункту 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Пунктом 2 ст. 614 Цивільного кодексу України встановлено, що відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобовязання.

Відповідач доказів належного виконання своїх зобовязань не надав, доводи позивача не спростував .

З огляду на встановлення судом факту порушення відповідачем договірних зобов"язань щодо сплати пайового внеску, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 28162,08 грн. основного боргу є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Крім того, статтею 216 Господарського кодексу України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ч.1 ст.230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

В силу ст.546 Цивільного кодексу України виконання зобовязання може забезпечуватися, зокрема неустойкою (штрафом, пенею), якою, з огляду на положення ст.549 Цивільного кодексу України, є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. При цьому пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов"язання за кожен день прострочення виконання.

У відповідності до ст. 547 Цивільного кодексу України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі.

Пунктом 5.1 договору №20 від 15.04.09 сторони узгодили розмір та порядок сплати штрафних санкцій за порушення грошового зобов"язання. Таким чином, укладаючи договір, сторони дійшли згоди відносно забезпечення виконання відповідачем грошових зобовязань пенею та погодили строк її нарахування.

Відповідно до ч. 2 ст. 343 Господарського кодексу України та ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов"язання, на вимогу кредитора зобов"язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором.

Позивачем нараховано 1955,91 грн. пені за період з 09.11.13 по 09.05.14, 1365, 67 грн. 3% річних, 21 665,68 грн. інфляційних втрат за період з 09.11.13 по 21.06.15.

З огляду на вимоги частини 1 статті 4-7 Господарського процесуального кодексу України щодо прийняття судового рішення за результатами обговорення усіх обставин справи та частини 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України стосовно всебічного, повного і об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд повинен перевірити обґрунтованість і правильність здійсненого позивачем нарахування таких сум, і в разі, якщо їх обчислення помилкове - зобов'язати позивача здійснити перерахунок відповідно до закону чи договору або зробити це самостійно.

Відповідно до ст.55 Господарського процесуального кодексу України, судом перевірено правильність нарахування 3 % річних, інфляційних втрат і пені та встановлено, що наявний в матеріалах справи розрахунок позивача щодо нарахування інфляційних втрат та 3% річних вірний. З огляду на правильність та обґрунтованість поданого розрахунку, позовні вимоги про стягнення 1365, 67 грн. 3% річних, 21 665,68 грн. інфляційних втрат за період з 09.11.13 по 21.06.15. підлягають задоволенню.

При перевірці розрахунку щодо нарахування пені в сумі 1 955,91 грн. за період з 09.11.13 по 09.05.14 судом встановлено, що позивачем допущено арифметичну помилку.

Згідно з арифметичним розрахунком, проведеним судом за допомогою калькулятора ІПС «Законодавство», з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня в сумі 1945,88 грн.; щодо стягнення пені в сумі 10,03 грн. слід відмовити.

В контексті викладеного, позов підлягає до задоволення частково.

За змістом ст.49 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Пунктом 4.6 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.13 №7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" встановлено, що приймаючи рішення зі справи, провадження в якій порушено за заявою прокурора, господарський суд у разі повного або часткового задоволення позову (скарги) стягує судовий збір з відповідача (повністю або пропорційно задоволеним вимогам), якщо він не звільнений від сплати судового збору; у разі ж повної або часткової відмови в позові судовий збір стягується з визначеного прокурором позивача (так само повністю або пропорційно задоволеним вимогам).

За таких обставин, судові витрати у справі слід покласти на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позов поданий прокурором, який звільнений від сплати судового збору, відповідно до вимог статті 49 ГПК України судовий збір підлягає стягненню в доход бюджету.

На підставі вищевикладеного, у відповідності до ст.8, 124 Конституції України, ст. 509, 526, 530, 546, 549, 610, 612, 614, 625, 629 ЦК України, ст. 173, 174, 216, 230 ГК України, керуючись ст. 4-7, 22, 33, 43, 49, 55, 75, ст. 82, ст.ст. 83 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

позов заступника прокурора м. Івано-Франківська в інтересах держави в особі виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення 53149,34 грн. задовольнити частково.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, вул. Підпечерівська, 13, с. Підпечери, Тисменицький район, Івано-Франківська область, 77441 адреса для кореспонденції: вул. Побутова, 6, м. Івано-Франківськ, 76000 (код ЄДРЮОФП НОМЕР_1) на користь виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради (м. Івано-Франківськ, вул. Грушевського, 21, одержувач платежу: МБ м. Івано-Франківська 24170000, код 37952250, розрахунковий рахунок 0002 МФО 836014 УДКСУ в м. Івано-Франківську призначення платежу: на інфраструктуру міста) 28162,08 (двадцять вісім тисяч сто шістдесят дві гривні вісім копійок) -заборгованості, 1945,88 (одну тисячу дев»ятсот сорок п»ять гривень вісімдесят вісім копійок) - пені, 1365,67 (одну тисячу триста шістдесят п»ять гривень шістдесят сім копійок) - 3 % річних та 1955,91 (одну тисячу дев»ятсот п»ятдесят п»ять гривень дев»яносто одну копійку) - інфляційних нарахувань.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, вул. Підпечерівська, 13, с. Підпечери, Тисменицький район, Івано-Франківська область, 77441 адреса для кореспонденції: вул. Побутова, 6, м. Івано-Франківськ, 76000 (код ЄДРЮОФП НОМЕР_1) в доход Державного бюджету України (отримувач коштів: Управління Державної казначейської служби України в м. Івано-Франківську Івано-Франківської області; код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37952250; Банк отримувача: ГУ ДКСУ у Івано-Франківській області; код банку отримувача (МФО): 836014; Рахунок отримувача: 3002; код класифікації доходів бюджету: 22030001; Код ЄДРПОУ суду: 03499939) 1826,63 ( одну тисячу вісімсот двадцять шість гривень шісдесят три копійки) - судового збору.

Стягнути з виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради (м.Івано-Франківськ. вул. Грушевського, 21, код ЄДРЮОФОП 04054346) в доход Державного бюджету України (отримувач коштів: Управління Державної казначейської служби України в м. Івано-Франківську Івано-Франківської області; код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37952250; Банк отримувача: ГУ ДКСУ у Івано-Франківській області; код банку отримувача (МФО): 836014; Рахунок отримувача: 3002; код класифікації доходів бюджету: 22030001; Код ЄДРПОУ суду: 03499939)- 0,37 грн. (тридцять сім копійок) судового збору.

В решті позову про стягнення 10,03 (десять гривень три копійки) пені відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 25.09.15

Суддя Максимів Т. В.

Виготовлено в КП "Діловодство спеціалізованого суду"

________________ ОСОБА_4 25.09.15