КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" вересня 2015 р. Справа№ 925/660/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Руденко М.А.

суддів: Дідиченко М.А.

Ткаченка Б.О.

при секретарі: Дяченко Р.Г.

за участю представників сторін:

від позивача: Комар О.Г. ( за довіреністю б/н від 22.05.2015 року)

від відповідача: Приймак А.А. ( за довіреністю №007 від 19.01.2015 року), Шевченко М.Т. (директор)

розглянувши апеляційну скаргу приватного сільськогосподарського підприємства "Канюківське"

на рішення господарського суду Черкаської області від 25.05.2015

у справі №925/660/15 (суддя: Потапенко В.В.)

за позовом приватного підприємства "О.L.KAR-АгроЗооВет-Сервіс"

до Приватного сільськогосподарського підприємства "Канюківське"

про стягнення 132248 грн. 87 коп.

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2015 року позивач звернувся до господарського суду міста Києва з позовною заявою до відповідача про стягнення з відповідача 132 248 грн. 87 коп. із яких 80 942,70 грн. основної заборгованості за договором купівлі-продажу від 09.07.2014 року, 20 789,97 грн. договірної пені, 1979,13 грн. - 3% річних, 28537,07 грн. інфляційних.

Рішенням господарського суду Черкаської області від 25.05.2015 у справі №925/660/15 позов задоволено частково: стягнуто з приватного сільськогосподарського підприємства "Канюківське" на користь приватного підприємства "О.L.KAR-АгроЗооВет-Сервіс" - 80 942,70 грн. основного боргу, 13 854,22 грн. пені, 28 537,07 грн. інфляційних, 1979,13 грн. - 3% річних. У решті позову відмовлено.

Мотивуючи рішення, суд першої інстанції прийшов до висновку, що відповідач за отриманий товар розрахувався не повністю, сума основного боргу складає 80 942,70 грн. При цьому зазначив, що претензій щодо якості отриманого товару позивач не отримував. Оскільки відповідач несвоєчасно виконав обов'язок щодо оплати за поставлений товар, суд першої інстанції задовольнив позовні вимоги щодо стягнення пені , трьох процентів річних та інфляційних витрат.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, відповідач - приватне сільськогосподарське підприємство "Канюківське" звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Черкаської області від 25.05.2015 у справі №925/660/15 повністю та прийняти нове. В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказав на те, що судом першої інстанції не було взято до уваги, те що ветеринарні препарати були поставлені неналежної якості. Зазначив також, що при розгляді справи в суді першої інстанції позивач не надав доказів досудового врегулювання спору.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 24.06.2015 року було прийнято до провадження апеляційну скаргу Приватного сільськогосподарського підприємства "Канюківське" та призначено справу до розгляду.

08.07.2015 року через відділ документального забезпечення суду від представника позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

15.09.2015 року через відділ документального забезпечення суду від представника відповідача надійшли додаткові пояснення до апеляційної скарги.

Також від представника відповідача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі до вирішення пов'язаної з нею справи у господарському суді Вінницької області.

У судовому засіданні, 15.09.2015 року представник відповідача підтримав вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати, в позові відмовити.

Представник позивача, заперечив проти вимог апеляційної скарги, просив її залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно ст. 101 Господарського процесуального кодексу апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду в повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 09.07.2014 року між ПП "О.L.KAR-АгроЗооВет-Сервіс" (продавець) та приватним сільськогосподарського підприємства "Канюківське" (Покупець) було укладено договір купівлі-продажу (договір)(а.с.9).

За умовами якого продавець зобов'язується поставити, а покупець прийняти та оплатити ветеринарні препарати, асортимент, кількість та ціна якого зазначені в накладних та інших супровідних документах, які є невід'ємною даного договору.(п.1.1. договору). Розрахунки за товар здійснюються у строк, зазначений у товарній накладній. (п. 4.3 договору). За несвоєчасну оплату товару Покупець сплачує Продавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу за кожний день прострочення платежу. (п. 5.2 договору)

Згідно видаткових накладних : № РФ-0090147 від 10.07.2014 р. на суму 156 722,23 грн.; № РФ-0090160 від 10.07.2014 р. на суму 2 380,03 грн.; № РФ-0090566 від 14.07.2014 р. на суму 2 584,99 грн.; № РФ-0090568 від 14.07.2014 р. на суму 4 700,00 грн.;№ РФ-0090566 від 14.07.2014 р. на суму 2 584,99 грн.; №РФ-0139965 від 27.10.2014 р. на суму 6 249,31 грн. позивач поставив відповідачу товар на суму 172 636,56 грн. (а.с.11-17), в видаткових накладних погоджений термін оплати отриманого товару. При цьому, зазначені видаткові накладні підписання сторонами без зауважень та на них наявні печатки сторін.

Як вбачається з матеріалів справи, за отриманий товар відповідач розрахувався лише частково, перерахувавши позивачу: 23.09.2014 р. - 30000,00 грн.; 25.09.2014 р. - 20 000,00 грн.; 27.10.2014 р - 15 000,00 грн., а всього 65 000,00 грн. (а.с.18-20)

Згідно накладних на повернення: №ВН-0006727 від 03.11.2014 р. на суму 6249,31 грн.; № ВН-0006728 від 03.11.2014 р. на суму 5 069,84 грн.; №ВН-0006729 від 03.11.2014 р. на суму 15 374,71 грн. частину поставленого товару загальною вартістю 26 693,86 грн. відповідач повернув позивачу.(а.с.21-23)

Оскільки, приватне сільськогосподарське підприємство «Канюківське» не в повному обсязі розрахувалось за отриманий товар , позивач звернувся з позовними вимогами про стягнення суми заборгованості, що станом на 08.04.2015 року складає 80 942,70 грн. та штрафних санкцій.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що матеріалами справи належним чином доведено, порушення відповідачем умов договору в частині оплати поставленого товару, а тому вимоги про стягнення заборгованості та штрафних санкцій за неналежне виконання умов договору є обґрунтованими та доведеними.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції зважаючи на наступне.

Матеріали справи свідчать про те, що між позивачем та відповідачем у справі виникли зобов'язання, які мають ознаки договору поставки, згідно якого в силу вимог ст. 712 ЦК України, продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

За правовою природою договір поставки є консенсуальним, двостороннім і оплатним. Як консенсуальний договір він вважається укладеним з моменту досягнення сторонами згоди щодо всіх істотних умов. Двосторонній характер договору поставки зумовлює взаємне виникнення у кожної сторони прав та обов'язків.

Як встановлено ч. 2 ст. 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно вимог ст. ст. 662-664 ЦК України постачальник зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором. Обов'язок продавця вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар.

Статтею 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

За ч. 2 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Місцевий господарський суд правомірно, посилаючись на норми ст.ст. 193 ГК України, ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зазначив, що підставою виникнення зобов'язання є договір укладений між сторонами, зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до вимог закону, умов договору. Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як свідчать матеріали справи, та було встановлено судом першої інстанції, на виконання умов договору, позивачем було поставлено відповідачу товар на загальну суму 172 636,56 грн., що підтверджується видатковими накладними (а.с.14-17).

Згідно накладних на повернення: №ВН-0006727 від 03.11.2014 р. на суму 6 249,31 грн.; № ВН-0006728 від 03.11.2014 р. на суму 5 069,84 грн.; №ВН-0006729 від 03.11.2014 р. на суму 15 374,71 грн. частину поставленого товару загальною вартістю 26 693,86 грн. відповідач повернув позивачу.

Пунктом 4.3 договору визначені обов'язки відповідача щодо оплати товару та строку її проведення, згідно з яким розрахунки за товар здійснюються у строк, зазначений у товарній накладній.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач в порушення умов договору, за отриманий товар своєчасно в повному обсязі не розрахувався, заборгувавши позивачу 80 942,70 грн. При цьому, суд першої інстанції вірно звернув увагу на те, що відповідачем не було надано доказів поставки неякісного товару позивачу, у зв'язку з чим можливо було повернення товару, про що зазначалось у накладних.

Аналізуючи зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог про стягнення 80 942,70 грн. заборгованості за отриманий товар.

Водночас, судом першої інстанції правомірно встановлено, що відповідачем порушено строки оплати поставленого товару, що зазначені у накладних та погоджені сторонами.

Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Пунктом 5.2 договору передбачена відповідальність за порушення строків виконання грошових зобов'язань, відповідно до якого, за несвоєчасну оплату товару Покупець сплачує Продавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу за кожний день прострочення платежу.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу, з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів перевіривши розрахунки, погоджується з висновком суду першої інстанції, що розрахунок інфляційних та 3% річних зроблено вірно, відтак, позовні вимоги про стягнення 28 537,07 грн. інфляційних та 1979,13 грн. 3% річних, є обґрунтованими та підлягають до задоволення. Розрахунок пені всупереч ч. 6 статті 232 ГК України зроблений більш, ніж за 6 місяців. Відповідно до стягнення підлягає менша сума пені, а саме 13 854, 22 грн. за період з 09.08.2014 року по 09.01.2015 року по накладній № 00901147 від 10.07.2014 року в сумі 12 581,34 грн.; за період з 09.08.2014 року по 09.01.2015 року по накладній № 0090160 від 10.07.2014 року в сумі 309,87 грн.; а також за період з 14.08.2014 року по 14.01.2015 року по накладній № 0090566 від 14.07.2014 року в сумі 963,01 грн.

Стосовно клопотання про зупинення, колегія суддів вважає його необґрунтованими та таким що не підлягає задоволенню.

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу встановлено перелік підстав зупинення провадження у справі. Так, відповідно до частини першої ст. 79 ГПК господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаною з нею справи, що розглядається іншим судом. При цьому пов'язаною з нею справою є така інша справа, у якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання і оцінку доказів у даній справі.

Відповідно до рекомендацій Пленуму Вищого господарського суду України, викладених у постанові від 26 грудня 2011 року N 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», під неможливістю розгляду даної справи слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, - у зв'язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи даному господарському суду, одночасністю розгляду двох пов'язаних між собою справ різними судами або з інших причин.

Відповідно до абз. 2 п.3.16 Постанови Пленуму ВГСУ №18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», під неможливістю розгляду даної справи слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі.

Неможливість розгляду справи до вирішення справи іншим судом полягає в тому, що обставини, які розглядаються іншим судом, не можуть бути встановлені господарським судом самостійно у даній справі.

Колегія суддів зазначає, що апелянтом не наведено доказів, яким чином з'ясування обставин в ході розгляду справи №902/859/15 господарського суду Вінницької області унеможливить розгляд даної справи, та яким чином встановлені у вказаній справі обставини впливають на оцінку доказів, якими сторони обґрунтовують свої доводи, у даній справі. Зважаючи на викладене колегія суддів приходить до висновку, що підстави для зупинення слухання справи, визначені ст. 79 ГПК України відсутні.

Необґрунтованими є також доводи апеляційної скарги про те, що позивач не скористався досудовим порядком врегулювання спірних правовідносин, оскільки відповідно до рішення Конституційного суду України від 09.07.2002 року № 15-рп- 2002 у справі № 1-2/2002 (про досудове врегулювання спорів ) - право на звернення до суду за захистом порушеного права не може бути обмежено законом, іншими нормативно-правовими актами. Встановлення законом або договором досудового врегулювання спору за волевиявленням суб'єктів правовідносин не є обмеженням юрисдикції судів і права на судовий захист.

Відповідно до ст. ст. 43, 33, 34 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду з огляду на вищевикладене.

Дослідивши матеріали наявні у справі, апеляційний суд робить висновок, що суд першої інстанції дав належну оцінку доказам по справі та виніс законне обґрунтоване рішення, яке відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що скаржник не довів обґрунтованість своєї апеляційної скарги, докази на підтвердження своїх вимог суду не надав, апеляційний суд погоджується із рішенням господарського суду Черкаської області від 25.05.2015 року у справі № 925/660/15, отже підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу приватного сільськогосподарського підприємства "Канюківське" на рішення господарського суду Черкаської області від 25.05.2015 року у справі № 925/660/15 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Черкаської області від 25.05.2015 року у справі № 925/660/15 залишити без змін.

Матеріали справи № 925/660/15 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України через суд апеляційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя М.А. Руденко

Судді М.А. Дідиченко

Б.О. Ткаченко