РІШЕННЯ

01 вересня 2015 року Справа № 913/401/15

Провадження №4/913/401/15

За позовом

Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ

до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Луганськгаз», м. Сєвєродонецьк, Луганська область

про стягнення 97 282 239 грн. 75 коп.

Суддя: Старкова Г.М.

секретар судового засідання помічник судді Наумова В.В.

У засіданні брали участь:

від позивача ОСОБА_1, довіреність № 14-109 від 18.04.2014;

від відповідача ОСОБА_2, довіреність № 89 від 14.09.2015.

Суть спору: позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача 97 282 239 грн. 75 коп., з яких: основний борг за договором на купівлю- продаж природного газу № 13-202-ВТВ від 04.01.2013 в сумі 57 441 074 грн. 61 коп., пеня в сумі 19 608 427 грн. 63 коп., 3% річних в сумі 2 896 084 грн. 33 коп., інфляційні нарахування в сумі 17 336 653 грн. 18 коп.

Позов мотивований фактом неналежним виконанням відповідачем умов договору на купівлю- продаж природного газу № 13-202-ВТВ від 04.01.2013 в частині оплати у встановлені строки за поставлений газ.

Представник позивача у судовому засіданні 27.07.2015 заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на обґрунтованість позовних вимог.

Представник відповідача 27.07.2015 подав суду відзив на позовну заяву № 01-02-54/1255 від 23.07.2015, яким позовні вимоги відхилив, посилаючись на те, що ним не прострочено виконання грошового зобовязання за спірним договором, тому не може наступити відповідальність за неналежне виконання договору та позивачем безпідставно заявлена вимога щодо стягнення суми основного боргу у розмірі 57 441 074 грн. 61 коп., пені в сумі 19 608 427 грн. 63 коп., 3% річних в сумі 2 896 084 грн. 33 коп., інфляційних нарахувань в сумі 17 336 653 грн. 18 коп.

Також, відповідач зазначив, що між Публічним акціонерним товариством «Луганськгаз»(покупець) та Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (продавець) укладений договір на купівлю-продаж природного газу № 13-202-ВТВ від 04.01.2013, відповідно до якого продавець зобов'язаний передати у власність покупця природний газ для виробничо-технологічних витрат та нормованих втрат (надалі - ВТВ) покупця, а покупець зобов'язаний прийняти та оплатити природний газ в обсязі, зазначеному у п.2.1. цього договору. Між сторонами за договором укладені додаткові угоди, якими врегульовано обсяг природного газу для покриття потреб ПАТ «Луганськгаз» у природному газі для потреб ВТВ та порядок проведення розрахунків між сторонами.

Представник відповідача у даному до суду відзиві на позовну заяву зазначив, що додатковою угодою № 11 від 22.12.2014 до договору на купівлю-продаж природного газу № 13-202-ВТВ від 04.01.2013, підписаною як позивачем так і відповідачем сторони змінили умови договору викладені у пунктах 1.1 «Предмет договору», п. 2.1 «Кількість та якість газу», п.6.1 «Порядок та умови проведення розрахунків» та п.11 «Строк дії договору» сторони узгодили зміни умов договору, згідно яких відповідач, за фактично використаний природний газ повинен остаточно розрахуватися до 20 січня 2016 року.

Також, у запереченнях відповідач посилається на висновки сертифікату № 583 про форс мажорні обставини (обставини непереборної сили) від 19.09.2014, виданого Торгово- промисловою палатою України.

Відповідач у відзиві на позовну заяву, зазначив, що жодною із сторін не виконано в повному обсязі свої зобовязання за даним договором, оскільки не настав остаточний строк його виконання, відповідно у позивача відсутні правові підстави для стягнення з відповідача суми основного боргу, пені, 3 % річних та інфляційних нарахувань, тому вважає, що позовні вимоги є незаконними, необґрунтованими та безпідставними та просить суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

Представник позивача подав суду 02.09.2015 заперечення на відзив, яким не погодився з доводами відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву та вважає позовні вимоги щодо стягнення заявлених до суду нарахувань, правомірними та такими, що відповідають діючому законодавству та умовам договору на купівлю- продаж природного газу № 13-202-ВТВ від 04.01.2013.

Також, представник позивача не згоден з доводами відповідача, який посилається на умови п.6 додаткової угоди № 11 від 22.12.2014 до договору щодо остаточного розрахунку за фактично використаний природний газ, оскільки позивачем заявлено до стягнення нарахувань через прострочення оплати за газ, отриманий протягом січня-грудня 2013 року, січнялистопада 2014 року.

Представник позивача також не згоден з посиланнями відповідача на сертифікат Торгово-промислової палати України про форс мажорні обставини № 583 від 19.09.2014, та вважає, що з урахуванням умов пунктів 8.1 та 8.3 договору виникнення зазначених обставин не є підставою для відмови покупця від сплати продавцем за газ, який був поставлений до їх виникнення.

Представником позивача 02.09.2015 в судовому засіданні подано заяву, в порядку ст. 69 ГПК України, про продовження строку розгляду справи на 15 днів у звязку з урахуванням особливості розгляду справи. Представник відповідача погодився з даною заявою позивача.

Ухвалою господарського суду Луганської області від 02.09.2015 у справі № 913/401/15 продовжено строк розгляду даної справи на 15 днів до 23 вересня 2015 року (включно), відповідно до ст. 69 ГПК України.

Представник відповідача подав суду заяву від 09.09.2015 № 1531/01-02-54, якою просить суд долучити до матеріалів справи копію постанови Одеського апеляційного господарського суду від 25.08.2015 у справі № 915/1082/15. Вказана заява судом розглянута, надані документи долучені до матеріалів справи.

Представник відповідача подав суду заяву від 15.09.2015 № 01-02-54/1556, якою просить суд долучити до матеріалів справи копію постанови Львівського апеляційного господарського суду від 01.09.2015 № 909/658/15. Вказані документи долучені до матеріалів справи.

Зясувавши фактичні обставини справи, докази на їх підтвердження, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі розгляду справи та правової норми, яка підлягає застосуванню, приймаючи до уваги доводи представників позивача та відповідача, суд

В С Т А Н О В И В :

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі за текстом - Продавець, позивач) та Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації «Луганськгаз» (далі за текстом- Покупець, відповідач) укладений договір на купівлю- продаж природного газу № 13-202-ВТВ від 04.01.2013 (далі за текстом - Договір), згідно якого продавець зобовязаний передати у власність покупцю у 2013 році природний газ (далі за текстом- газ), а покупець зобовязаний прийняти та оплатити товар на умова цього договору (п.1.1 Договору).

Відповідно до умов вказаного договору позивач передав у власність покупця протягом січня-грудня 2013 року, січня - листопада 2014 року природний газ на загальну суму 388 824 004 грн. 26 коп., що підтверджено актами приймання передачі природного газу:

1.Акт приймання-передачі природного газу у обсязі 9 845,413 тис.куб.м. за січень 2013 року на суму 42 715 072,55 грн.

2.Акт приймання-передачі природного газу у обсязі 12 232,873 тис.куб.м. за лютий 2013 року на суму 53 073 249,21 грн.

3.Акт приймання-передачі природного газу у обсязі 10 963,525 тис.куб.м. за березень 2013 року на суму 47 566 086,44 грн.

4.Акт приймання-передачі природного газу у обсязі 1 301,854 тис.куб.м. за квітень 2013 року на суму 5 618 978,92 грн.

5.Акт приймання-передачі природного газу у обсязі 1 028,209 тис.куб.м. за травень 2013 року на суму 4 437 889,89 грн.

6.Акт приймання-передачі природного газу у обсязі 101,928 тис.куб.м. за червень 2013 року на суму 439 935,11 грн.

7.Акт приймання-передачі природного газу у обсязі 52,128 тис.куб.м. за липень 2013 року на суму 220 806,70 грн.

8.Акт приймання-передачі природного газу у обсязі 52,128 тис.куб.м. за серпень 2013 року на суму 220 981,86 грн.

9.Акт приймання-передачі природного газу у обсязі 70,846 тис.куб.м. за вересень 2013 року на суму 300 331,50 грн.

10.Акт приймання-передачі природного газу у обсязі 5 009,652 тис.куб.м. за жовтень 2013 року на суму 21 236 996,91 грн.

11.Акт приймання-передачі природного газу у обсязі 4 501,094 тис.куб.м. за листопад 2013 року на суму 19 081 109,70 грн.

12.Акт приймання-передачі природного газу у обсязі 5 938,987 тис.куб.м. за грудень 2013 року на суму 25 176 648,71 грн.

13.Акт приймання-передачі природного газу у обсязі 9 482,833 тис.куб.м. за січень 2014 року на суму 36 299 829,55 грн.

14.Акт приймання-передачі природного газу у обсязі 10 536,799 тис.куб.м. за лютий 2014 року на суму 40 334 360,81 грн.

15.Акт приймання-передачі природного газу у обсязі 4 700,329 тис.куб.м. за березень 2014 року на суму 17 992 633,80 грн.

16.Акт приймання-передачі природного газу у обсязі 1 341,390 тис.куб.м. за квітень 2014 року на суму 6 623 944,79 грн.

17.Акт приймання-передачі природного газу у обсязі 1 215,453 тис.куб.м. за травень 2014 року на суму 7 042 840,30 грн.

18.Акт приймання-передачі природного газу у обсязі 909,278 тис.куб.м. за червень 2014 року на суму 5 281 501,26 грн.

19.Акт приймання-передачі природного газу у обсязі 52,251 тис.куб.м. за липень 2014 року на суму 303 497,64 грн.

20.Акт приймання-передачі природного газу у обсязі 43,299 тис.куб.м. за серпень 2014 року на суму 251 500,34 грн.

21.Акт приймання-передачі природного газу у обсязі 2 073,909 тис.куб.м. за вересень 2014 року на суму 12 426 978,87 грн.

22.Акт приймання-передачі природного газу у обсязі 2 879,183 тис.куб.м. за жовтень 2014 року на суму 17 252 225,77 грн.

23.Акт приймання-передачі природного газу у обсязі 3 976,372 тис.куб.м. за листопад 2014 року на суму 24 926 603,63 грн.

Газ, що продається за договором, використовується покупцем виключно для виробничо- технологічних витрат та нормативних втрат покупця (п. 1.2 договору).

Відповідно до п.6.1 договору, оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати планових обсягів газу протягом місяця поставки з урахуванням положень п.6.2 договору. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 20-го числа наступного за місяцем поставки газу на підставі акту приймання передачі.

На думку позивача, відповідач невчасно проводились на поставлений природний газ, а тому порушило умови договору, що підтверджується сальдо підприємства відповідача та випискою по операціях по підприємству. Станом на 28.04.2015 розмір основного боргу відповідача перед позивачем за поставлений газ складає 57 441 074 грн. 61 коп.

За невиконання або неналежне виконання своїх зобовязань за цим договором сторони несуть відповідальність згідно з цим договором і чинним законодавством України (п.7.1 договору).

Згідно із п. 7.2 договору, у разі невиконання покупцем умов п.6.1 цього договору він зобовязаний сплатити продавцю крім суми заборгованості пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Відповідач свої зобов'язання за договором виконав, але з простроченням строків передбачених умовами договору, у зв'язку з чим на підставі п. 7.2 договору та з урахуванням ч. 6 ст. 232 ГК України, позивач нарахував відповідачу пеню в сумі 19 608 427 грн. 63 коп. за період з 20.02.2013 по 28.04.2015 (згідно наданого позивачем розрахунку).

Якщо зобовязання не виконано належним чином, то на сторону, яка допустила неналежне виконання, покладаються додаткові юридичні обовязки в тому числі передбачені ч.2 ст.625 ЦК України. Враховуючи вище зазначену правову норму, позивачем нараховано відповідачу 3% річних в розмірі в сумі 2 896 084 грн. 33 коп. за період з 20.02.2013 по 28.04.2015, інфляційні нарахування в сумі 17 336 653 грн. 18 коп. за період з квітня 2013 року по березень 2015 року (згідно наданого позивачем розрахунку).

Відповідно до п. 10.3 договору, усі зміни і доповнення до цього договору оформлюються письмово та підписуються уповноваженими представниками сторін, крім випадку, зазначеного у пункті 10.4 цього договору.

Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склались між сторонами з 1 січня 2013 року і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2013 року, а в частині проведення розрахунків за газ- до їх повного здійснення (п.11.1 договору).

У звязку з тим, що відповідач не провів оплату за поставлений газ у повному обсязі, позивач звернувся до господарського суду з даною позовною заявою про стягнення з відповідача 97 282 239 грн. 75 коп., з яких: основний борг за договором на купівлю- продаж природного газу № 13-202-ВТВ від 04.01.2013 в сумі 57 441 074 грн. 61 коп., пеня в сумі 19 608 427 грн. 63 коп., 3% річних в сумі 2 896 084 грн. 33 коп., інфляційні нарахування в сумі 17 336 653 грн. 18 коп. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на умови договору на купівлю- продаж природного газу № 13-202-ВТВ від 04.01.2013 та положення ст.ст. 258, 525, 526, 530, 610, 611, 625, 712 Цивільного кодексу України та ст.ст. 193, 216-217, 231, 264-265 Господарського кодексу України.

Відповідач відзивом на позовну позовні вимоги відхилив, з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Оцінивши за матеріалами справи доводи представника позивача у їх сукупності, суд вважає позов не обґрунтованим та таким, що не підлягає до задоволення , з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст.179 ГК України майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і не господарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями.

Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

В силу положень статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до п. 1 ст. 653 Цивільного кодексу України, у разі зміни договору зобов'язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо.

Крім того, слід зауважити, що на момент звернення позивача до суду не може діяти один і той самий пункт договору у двох редакціях.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статті 11 цього Кодексу, тобто із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, зокрема, з договорів та інших правочинів.

Згідно з абзацом 2 підпункту 1 пункту 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 27.12.2001 № 1729 » Про забезпечення споживачів природним газом» визначено, що НАК «Нафтогаз України» є уповноваженим субєктом з формування ресурсу природного газу для населення та споживачів України зобовязана забезпечити гарантованих постачальників ресурсом природного газу в необхідну йому обсязі.

Природний газ для виробничо-технологічних витрат та нормованих втрат ПАТ «Луганськгаз» зобов'язано придбавати відповідно до норм чинного законодавства, в тому числі, Постанови Кабінету Міністрів України №1729 від 27.12.2001, договорів на розподіл природного газу, укладеним з постачальником природного газу.

Розрахунок нормованих втрат та виробничо-технологічних витрат визначається відповідно до методики визначення питомих виробничо-технологічних втрат природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами, затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики №264 від 30.05.2003, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України за №570/7891, методики визначення питомих виробничо-технологічних витрат природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами, затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики України від 30.05.2003 №264, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України за №571/7892 та методики визначення питомих втрат природного газу при його вимірюваннях побутовими лічильниками в разі не приведення об'єму газу до стандартних умов, затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики України від 21.10.2003 №595, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 25.12.2003 за №1224/8545.

Відповідно до вищевказаних методик, виробничо-технологічні (нормовані) втрати газу - це газ, що втрачається під час транспортування газу газорозподільними та внутрішньобудинковими мережами, а також під час виконання профілактичних робіт і поточних ремонтів.

Виробничо-технологічні (нормовані) втрати газу - граничний витік газу, під час якого ще можливо забезпечити надійне функціонування та умовну нормативну герметичність газопроводів, з'єднувальних деталей, арматури, компенсаторів, газового обладнання, приладів тощо. Крім того, до виробничо-технологічних втрат належить об'єм витоку газу під час технічного обслуговування, поточного ремонту, заміни арматури, приладів, обладнання, що використовує газ, і з'єднувальних деталей який не перевищує норм, установлених чинними нормативними документами.

Виробничо-технологічні витрати газу - це газ, що витрачається під час виконання комплексу робіт, пов'язаних з введенням в експлуатацію новозбудованих, реконструйованих або капітально відремонтованих об'єктів системи газопостачання та на опалення газорегуляторних пунктів та іншого газорегуляторного обладнання.

Відповідно до п.2.1.5 Постанови НКРЕКП від 03.04.2013 №369 «Про затвердження процедури встановлення та перегляду тарифів на послуги з транспортування, розподілу, постачання природного газу, закачування, зберігання та відбору природного газу» для встановлення тарифу на транспортування природного газу, суб'єкт господарювання подає до НКРЕ заяву, до якої додається розрахунок витрат, пов'язаний із закупівлею природного газу, що використовується для забезпечення виробничо-технологічних витрат та нормованих втрат природного газу.

ПАТ «Луганськгаз», як газорозподільне підприємство, що має ліцензію на розподіл природного газу на території Луганської області (ліцензія серія АВ №527279), зобов'язано закуповувати природний газ для ВТВ та нормованих втрат, для того, щоб доставити поставлений постачальниками природний газ до споживачів, кошти за який відшкодовуються шляхом закладення даних витрат в тариф на транспортування для ПАТ «Луганськгаз». За надані послуги по транспортуванню природного газу розподільними газопроводами товариству зобов'язані сплатити кошти замовники послуг, тобто, постачальники природного газу.

Між сторонами у справі виникли зобовязання на підставі договору на купівлю-продаж природного газу № 13-202-ВТВ від 04.01.2013 в силу п.1 ч.2 ст.11 ЦК України.

Відповідно до статті 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

За приписами ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього грошову суму.

Договір на купівлю-продаж природного газу № 13-202-ВТВ від 04.01.2013№13-202 - ВТВ від 04.01.2013 та додаткові угоди в тому числі додаткова угода №11 від 22.12.2014 року за своєю правовою природою є договором купівлі-продажу, підписаний повноважними представниками сторін, відповідає вимогам, передбаченим статтями 628, 639, 655 Цивільного кодексу України щодо змісту та форми договору, не розірваний сторонами та не визнаний недійсним в судовому порядку.

Як вбачається з матеріалів справи, між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі за текстом - Продавець, позивач) та Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації «Луганськгаз» (далі за текстом- Покупець, відповідач) був укладений договір на купівлю- продаж природного газу № 13-202-ВТВ від 04.01.2013 (далі за текстом - Договір), згідно якого продавець зобовязаний передати у власність покупцю у 2013 році природний газ (далі за текстом- газ), а покупець зобовязаний прийняти та оплатити товар на умова цього договору (п.1.1 Договору)(а.с. 21-25, том 1).

Продавець передає покупцю природний газ в обсязі, зазначеному у п. 2.1 договору

Відповідно до умов вказаного договору позивач передав у власність покупця протягом січня-грудня 2013 року, січня - листопада 2014 року природний газ на загальну суму 388 824 004 грн. 26 коп., що підтверджено актами приймання передачі природного газу(а.с. 41-63, том 1).

Відповідно до п.6.1 договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати планових обсягів газу протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 20-го числа наступного за місяцем поставки газу на підставі акту приймання передачі.

З метою узгодження вартості природного газу, обсягів переданого газу та інших умов до даного договору було укладено низку додаткових угод, якими врегульовано обсяг природного газу для покриття потреб Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Луганськгаз» у природному газі для потреб ВТВ та порядок проведення розрахунків між сторонами (а.с.26-40, том 1).

Відповідно до додаткової угоди № 11 від 22.12.2014 до договору продавець зобов'язаний передати у власність покупцю у період з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2015 року природний газ в обсязі 134691,619 (тис.куб.м), у тому числі: у 2013 році - 51098,637 (тис.куб.м), у 2014 році- до 42271,096 (тис.куб.м), у 2015 році- до 41321,886 (тис.куб.м)(а.37-38, том 1).

Вказаною додатковою угодою № 11 від 22.12.2014 до договору змінено порядок розрахунків, викладено п. 6.1 статті 6 «Порядок та умови проведення розрахунків» у редакції, відповідно до якої «Оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100 % поточної оплати планових обсягів газу протягом місяця поставки з урахуванням положень п. 6.2 договору.

Остаточний розрахунок за фактично використаний природний газ за цим договором здійснюється покупцем після отримання повних розрахунків за послуги з транспортування природного газу газорозподільними мережами, наданими продавцю в попередньому місяці відповідно до договорів на розподіл природного газу, укладеними між продавцем та покупцем.

У разі, якщо до 20 числа місяця, наступного за місяцем поставки природного газу за цим договором продавець повністю розрахувався за послуги з транспортування природного газу газорозподільними мережами, наданими продавцю в попередньому місяці, остаточний розрахунок за використаний природний газ здійснюється покупцем на підставі акту приймання передачі до 20 числа місяця наступного за місяцем поставки газу.

У будь якому випадку остаточний розрахунок за фактично використаний природний газ за цим договором здійснюється покупцем не пізніше 20 числа місяця, наступного за місяцем закінчення строку дії договору в частині поставки газу.»

Отже, остаточний розрахунок за фактично використаний природний газ за цим договором здійснюється покупцем не пізніше 20 числа місяця наступного за місяцем закінчення строку дії договору в частині поставки газу. Тільки у випадку проведення повної оплати НАК «Нафтогаз України» (як замовника послуг за договорами на розподіл природного газу виконавцю - ПАТ «Луганськгаз») за послуги з транспортування природного газу в попередньому місяці виключно до 20 числа місяця, наступного за місяцем поставки, відповідач проводить розрахунок за використаний природний газ по договору на купівлю -продажу природного газу для ВТВ та нормованих втрат до 20 числа місяця наступного за місяцем поставки. Остаточний розрахунок за фактично використаний природний газ за цим договором здійснюється покупцем не пізніше 20 числа місяця наступного за місяцем закінчення строку дії договору в частині поставки.

Крім того, цією ж додатковою угодою викладено статтю 11 «Строк дії договору» у редакції, відповідно до якої «Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склались між сторонами з 01 січня 2013 року, і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2015 року, а в частині проведення розрахунків за газ - до їх повного здійснення.»

З огляду вищенаведеного, встановлено, що остаточний розрахунок за фактично використаний природній газ здійснюється покупцем не пізніше 20.01.2016, оскільки договір на купівлю-продаж природного газу № 13-202-ВТВ від 04.01.2013 діє до 31.01.2015.

Поняття договору визначене у Цивільному кодексі України (ст.626 ЦК України), відповідно до якого договір є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ст. 654 ЦК України, зміна або розірвання договору вчинюється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Відповідно до п. 10.3 договору, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» та Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації «Луганськгаз» договору на купівлю - продаж природного газу № 13-202-ВТВ від 04.01.2013, усі зміни і доповнення до цього договору оформлюються письмово та підписуються уповноваженими представниками сторін, крім випадку, зазначеного у пункті 10.4 цього договору.

З огляду на наведене вище, твердження позивача про те, що додаткова угода № 11 від 22.12.2014 до договору на купівлю - продаж природного газу № 13-202-ВТВ від 04.01.2013 укладеного між сторонами діє з моменту його підписання, а саме з 22.12.2014 не має під собою законного підґрунтя, виходячи з наступного.

Відповідно до п.1 ст. 653 Цивільного кодексу України, у разі зміни договору зобов'язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо.

Крім того, слід зауважити, що на момент звернення позивача до суду не може діяти один і той самий пункт договору у двох редакціях.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статті 11 цього Кодексу, тобто із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, зокрема, з договорів та інших правочинів.

Договір на купівлю - продаж природного газу № 13-202-ВТВ від 04.01.2013 та додаткові угоди в тому числі додаткова угода №11 від 22.02.2014 за своєю правовою природою є договором купівлі - продажу, підписаний повноважними представниками сторін, відповідає вимогам, передбаченим статтями 628, 639, 655 Цивільного кодексу України щодо змісту та форми договору, не розірваний сторонами та не визнаний недійсним в судовому порядку.

За приписами ст. 193 ГК України, ст.ст. 526, 629 ЦК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться; договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно з ст. 509 ЦК України, ст. 173 ГК України, в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Приписами ст.180 Господарського кодексу України встановлено істотні умови господарського договору. Зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору. Строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов'язання сторін, що виникли на основі цього договору. На зобов'язання, що виникли у сторін до укладення ними господарського договору, не поширюються умови укладеного договору, якщо договором не передбачено інше. Закінчення строку дії господарського договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, що мало місце під час дії договору.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) - частина 1 статті 530 Цивільного кодексу України. Договір в частині поставки газу діє до 31 грудня 2015 року, відповідно, остаточний розрахунок за фактично використаний природний газ має бути проведений до 20 січня 2016 року.

Суд вважає, що уклавши додаткову угоду №11 від 22.12.2014 до договору сторони змінили порядок розрахунків та строк дії договору, зокрема, передбачивши, що тільки у випадку, якщо до 20-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу за цим договором продавець повністю розрахувався за послуги з транспортування природного газу газорозподільними мережами, наданими продавцю в попередньому місяці, остаточний розрахунок за використаний природній газ здійснюється покупцем на підставі акту приймання передачі до 20-го числа місяця наступного за місяцем поставки газу.

У будь якому випадку остаточний розрахунок за фактично використаний природний газ за цим договором здійснюється покупцем не пізніше 20 числа місяця, наступного за місяцем закінчення строку дії договору в частині поставки газу.

Як зазначалося вище, договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склались між сторонами з 01 січня 2013 року, і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2015 року, а в частині проведення розрахунків за газ - до їх повного здійснення.

Таким чином, датою остаточного розрахунку за фактично використаний відповідачем природній газ є - не пізніше 20.01.2016, оскільки договір поставки газу діє до 31.12.2015.

За таких обставин, твердження позивача про те, що додаткова угода №11 від 22.12.2014 до договору на купівлю - продаж природного газу № 13-202-ВТВ від 04.01.2013 діє з моменту його підписання та не розповсюджується на правовідносини, які існували до його прийняття, не має під собою законного підґрунтя.

Відповідно до ст. 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначення умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч.1-3 ст. 631 Цивільного кодексу України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснювати свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

Договір набирає чинності з моменту його укладання.

Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення.

Таким чином на законодавчому рівні передбачено, що сторони мають можливість застосовувати умови договору до відносин між ними, які виникли до його укладення.

З огляду на викладене, оскільки відповідачем не було припущено прострочення виконання грошового зобовязання за договором з урахуванням умов додаткової угоди № 11 від 22.12.2014, то відповідно у позивача не виникло право вимоги щодо стягнення з відповідача суми основного боргу у розмірі 57 441 074 грн. 61 коп., звязку з чим у задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити.

Отже, для застосування відповідальності за неналежне виконання зобовязань відповідачем за договором, а саме зобовязання щодо здійснення остаточного розрахунку за поставлений газ, необхідно, щоб сплата основної заборгованості відповідачем була здійсненна поза межами порядку та умов проведення розрахунків, встановлених п. 6.1 додаткової угоди № 11 від 22.12.2014 до договору.

Враховуючи той факт що відповідач по справі не прострочив виконання грошового зобов'язання, а отже не може наступити відповідальність за неналежне виконання договору позивачем безпідставно заявлена вимога щодо стягнення з відповідача на користь позивача пеню в сумі 19 608 427 грн. 63 коп., 3% річних в сумі 2 896 084 грн. 33 коп., інфляційні нарахування в сумі 17 336 653 грн. 18 коп.

Крім того, згідно наданих відповідачем до відзиву на позовну заяву документів вбачається, що внаслідок проведення бойових дій та дії інших негативних факторів, які мають загальновідомий характер, з липня 2014 року, ПАТ по газопостачанню та газифікації "Луганськгаз" стало неспроможним виконувати належним чином свої зобов'язання за договором на купівлю-продаж природного газу №13-202 - ВТВ від 04.01.2013 і було вимушено звернутись до Торгово-промислової палати України (далі -ТПП України) з заявою про встановлення та підтвердження дії форс-мажорних обставин, з метою отримання висновку (сертифікату) про підтвердження існування на території м. Луганська та Луганської області обставин непереборної сили (форс-мажору).

ТПП України було розглянуто заяву товариства та видано сертифікат про форс-

мажорні обставини (обставини непереборної сили) від 19.09.2014 № 583 (а.с.111-112, том 1).

Відповідно до висновку, ТПП України засвідчує, що вищевказані події на території

Луганської області є форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили), що

унеможливлюють здійснення господарської діяльності ПАТ по газопостачанню та газифікації "Луганськгаз", у т.ч. виконання зобов'язань ПАТ по газопостачанню та газифікації "Луганськгаз" за договором на купівлю-продаж природного газу №13-202-ВТВ від 04.01.2013, укладеного з ПАТ "НАК "Нафтогаз України". Початок дії форс-мажорних

обставин (обставини непереборної сили) 07.04.2014, які продовжують діяти по теперішній час. Дату закінчення терміну дії обставин форс-мажору (обставини непереборної сили) на момент видачі даного сертифікату встановити неможливо.

Факт неналежного виконання відповідачем умов договору на купівлю - продаж природного газу № 13-202-ВТВ від 04.01.2013 позивачем не доведений, отже в задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача 97 282 239 грн. 75 коп., з яких: основний борг за договором на купівлю- продаж природного газу № 13-202-ВТВ від 04.01.2013 в сумі 57 441 074 грн. 61 коп., пеня в сумі 19 608 427 грн. 63 коп., 3% річних в сумі 2 896 084 грн. 33 коп., інфляційні нарахування в сумі 17 336 653 грн. 18 коп. слід відмовити.

У судовому засіданні 21.09.2015 була оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Відповідно до ст.ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України, у звязку з відмовою судом у позові витрати зі сплати судового збору у сумі 73 080 грн. 00 коп. покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 22, 44, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Луганськгаз» про стягнення 97 282 239 грн. 75 коп. відмовити.

2. Витрати зі сплати судового збору покласти на позивача.

Відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Відповідно до ст. 92 Господарського процесуального кодексу України рішення може бути оскаржено до апеляційної інстанції протягом десятиденного строку.

Повне рішення складено і підписано 28.09.2015.

Суддя Г.М. Старкова