ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.09.2015 Справа № 905/1307/15

Господарський суд Донецької області у складі судді Сажневої М.В., розглянувши матеріали справи

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Електротехнічна компанія «ТЕХНОМРІЯ»
до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля»
простягнення 47 886,16 грн

за участю представників:

від позивачаОСОБА_1, ОСОБА_2 представники за довіреністю
від відповідачаОСОБА_3 представник за довіреністю

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд господарського суду Донецької області передані позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Електротехнічна компанія «ТЕХНОМРІЯ» до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля» про стягнення основного боргу в розмірі 45616,36 грн та пені в розмірі 2269,80 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобовязань за договором поставки № 331-ДУ-УМТС від 02.02.2015 щодо здійснення оплати вартості поставленого товару.

Відповідач проти позову заперечує, посилаючись на те, що позивачем не були передані відповідачу усі товаросупроводжувальні документи, що передбачені п. 4.3 договору. Крім того, відповідач вказує, що на видаткових накладних не зазначена дата отримання товару відповідачем, а тому відповідач вважає, що строк оплати товару поставленого за спірними видатковими накладним не настав.

В судовому засіданні 22.09.2015 відповідачем подано клопотання про розтлумачення п. 4.7 Договору поставки № 331-ДУ-УМТС від 02.02.2015, визначивши, що датою поставки вважається дата, вказана саме представником покупця на товаросупровідних документах, яким є видаткова накладна, а не дата оформлення цього документу.

Представники позивача проти вказаного клопотання заперечили.

Відповідно до ч. 2 ст. 213 Цивільного кодексу України на вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину.

Отже, тлумачення змісту правочину господарським судом можливе за наявності спору, тобто коли сторони мають різне уявлення щодо свого волевиявлення або волевиявлення іншої сторони (сторін) правочину, шляхом подання окремої позовної заяви, за результатом розгляду якої судом приймається рішення.

Положеннями господарського процесуального законодавства не передбачено можливості прийняття рішення про тлумачення змісту договору за клопотанням сторони в межах справи, предметом розгляду в якій є стягнення заборгованості за договором.

Враховуючи викладене, клопотання відповідача про тлумачення п. 4.7 Договору поставки № 331-ДУ-УМТС від 02.02.2015 задоволенню не підлягає з підстав необґрунтованості.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд Донецької області

В С Т А Н О В И В :

02.02.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Електротехнічна компанія «ТЕХНОМРІЯ» (постачальник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля» (покупець, відповідач) підписано договір поставки № 331-ДУ-УМТС (далі Договір).

За умовами вказаного Договору постачальник зобовязався поставити у власність покупця продукцію та/або обладнання виробничо-технічного призначення (далі продукція, товар) в асортименті, кількості, в строки, за ціною і з якісними характеристиками, погодженими сторонами в даному Договорі та Специфікаціях, що є невідємними частинами даного Договору.

04.02.2015, 11.02.2015, 12.02.2015, 19.02.2015, 03.03.2015, 19.03.2015, 23.03.2015 та 07.04.2015 сторонами підписано Специфікації до Договору, якими визначено асортимент, кількість, ціну, умови поставки товару та строк оплати.

На виконання умов Договору позивач у період з 16.02.2015 по 05.05.2015 поставив відповідачу товар на загальну суму 45616,36 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи належним чином засвідченими копіями видаткових накладних.

Отримання відповідачем товару, зазначеного у видаткових накладних, підтверджується підписом його представника на зазначених видаткових накладних та довіреностями відповідача на отримання товару від позивача, в яких зазначено перелік та кількість товару, що належить отримати, який відповідає переліку та кількості товару, який поставлено та отримано за вказаними накладними.

Частиною другою статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Зобовязання сторін виникли в порядку статті 11 Цивільного кодексу України з дій юридичних осіб, які в силу загальних начал і змісту цивільного законодавства породжують зазначені права та обовязки, а укладений між ними правочин за своєю правовою природою є договором поставки та підпадає під правове регулювання норм статей 712, 655-697 Цивільного кодексу України та статей 264-271 Господарського кодексу України.

До виконання господарських договорів застосовується відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, встановлених цим Кодексом, що передбачено приписами другого абзацу пункту першого статті 193 Господарського кодексу України.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України та ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупцю для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з його особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

У статті 692 Цивільного кодексу України зазначено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічна норма міститься і в ст. 193 Господарського кодексу України, яка регламентує, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з п. 5.3 Договору розрахунки за поставлену продукцію по даному Договору здійснюються покупцем шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 5-ти робочих днів з 60-го календарного дня з дати поставки відповідної продукції на підставі отриманого покупцем рахунку та за умови надання постачальником належним чином оформленої податкової накладної, а також документів, передбачених розділом 4 даного Договору, якщо інший більший строк відстрочки не погоджений у відповідній специфікації.

У відповідності з п. 5.4 Договору в редакції Додаткової угоди від 18.03.2015 розрахунки за поставлену продукцію по даному Договору здійснюються покупцем шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 5-ти робочих днів з 30-го календарного дня з дати поставки відповідної продукції на підставі отриманого покупцем рахунку та за умови надання постачальником належним чином оформленої податкової накладної, а також документів, передбачених розділом 4 даного Договору, якщо інший більший строк відстрочки не погоджений у відповідній специфікації.

У специфікації до Договору від 11.02.2015 сторонами погоджено, що розрахунки за поставлену продукцію по даній Специфікації здійснюються на 90-й календарний день з моменту поставки відповідної партії продукції.

У Специфікаціях до Договору від 04.02.2015, 12.02.2015, 11.02.2015, 19.03.2015 сторонами погоджено, що розрахунки за поставлену продукцію по даному Договору здійснюються покупцем шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 5-ти робочих днів з 90-го календарного дня з дати поставки відповідної продукції.

Специфікацією до Договору від 19.02.2015 погоджено, що розрахунки за поставлену продукцію по даному Договору здійснюються покупцем шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 5-ти робочих днів з 60-го календарного дня з дати поставки відповідної продукції.

У Специфікації до Договору від 03.03.2015 сторонами погоджено, що розрахунки за вказаною специфікацією здійснюються в порядку та строки, передбачені Договором.

У Специфікаціях до Договору від 23.03.2015 та від 07.04.2015 сторонами погоджено, що розрахунки за поставлену продукцію по даному Договору здійснюються покупцем шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 5-ти робочих днів з 30-го календарного дня з дати поставки відповідної продукції.

В судовому засіданні 22.09.2015 представник відповідача не заперечив щодо отримання відповідачем продукції від позивача за вищезазначеними видатковими накладними. Однак, зазначив, що на видаткових накладних не зазначена дата отримання товару відповідачем, а тому строк оплати товару поставленого за спірними видатковими накладним не настав.

Суд враховує вказане заперечення відповідача та зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Статтею 1 вказаного Закону визначено, що первинним є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Крім того, первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити як назва документа (форми); дата і місце складання; назва підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Саме таким вимогам і відповідають видаткові накладні, які засвідчують встановлений факт здійснення господарської операції та договірних відносин.

Згідно з п. 4.7 Договору датою поставки вважається дата, вказана представником покупця на відповідних супроводжувальних документах, наданих постачальником.

На видаткових накладних проставлена дата їх складання.

Крім того, на видатковій накладній № 166 від 03.03.2015 відповідачем зазначена дата отримання товару 05.03.2015.

Відповідачем отримано товар за вказаними документами та підписано вищезазначені накладні без будь-яких зауважень та заперечень, а тому суд приходить до висновку, що відповідач погодився із зазначеною на видаткових накладних датою і підтвердив факт отримання товару саме датою, яка зазначена позивачем на видаткових накладних, та датою поставки є дата складання видаткових накладних.

А за видатковою накладною № 166 від 03.03.2015 датою поставки є дата зазначена відповідачем 05.03.2015.

Відтак, у відповідача виник обов'язок з проведення розрахунку за відпущений позивачем товар.

Враховуючи викладене, посилання відповідача на те, що строк оплати товару, отриманого за спірними видатковими накладними не настав судом відхиляється, а відповідач зобовязаний був оплатити отриманий товар у відповідності з умовами Договору та Специфікаціями до Договору.

Судом встановлено, що позивач свої зобовязання за Договором виконав належним чином, а саме поставив відповідачу продукцію на суму 45616,36 грн, що підтверджується матеріалами справи.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, відповідач в порушення умов Договору не здійснив оплату отриманої продукції, у звязку з чим у відповідача перед позивачем утворилась непогашена заборгованість в сумі 45616,36 грн, зі сплати якої відповідачем допущено прострочення.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідач доказів на спростування обставин, повідомлених позивачем, не надав. Належних доказів погашення заборгованості станом на час вирішення спору відповідачем суду не надано.

Посилання відповідача на те, що позивачем не були передані усі товаросупроводжувальні документи, що передбачені п. 4.3 Договору, судом відхиляється з огляду на наступне.

Згідно з п. 4.3 Договору на підтвердження поставки постачальник зобов'язаний надати покупцю наступні товаросупровідні документи: рахунок-фактуру, податкову накладну, видаткову накладну, відповідні товаросупровідні накладні, сертифікат якості завода-виробника чи паспорт, сертифікат відповідності (якщо продукція підлягає обовязковій сертифікації), інструкцію з експлуатації (якщо даний документ передбачений), технічну документацію, передбачену п. 2.4 Договору.

Відповідно до п. 4.4 Договору у випадку поставки продукції без товаросупровідних документів, що потягне за собою неможливість здійснення приймання за кількістю, якістю, асортиментом, комплектністю, покупець вправі відмовитись від приймання поставленої партії.

Згідно з п. 14 Інструкції «Про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання по якості» від 25.04.1966 № П-7 приймання продукції по якості і комплектності виробляється в точній відповідності зі стандартами, технічними умовами, Основними й Особливими умовами постачання, іншими обов'язковими для сторін правилами, а також по супровідним документам, що засвідчують якість і комплектність, що поставляється продукції (технічний паспорт, сертифікат, посвідчення про якості, рахунок-фактура, специфікація і т.п.). Відсутність зазначених супровідних документів або деяких з них не припиняє приймання продукції. У цьому випадку складається акт про фактичну якість і комплектність продукції, що надійшла, і в акті вказується, які документи відсутні.

Відповідного акту про відсутність документів суду не надано.

При отриманні товару відповідачем не подавалось жодних заперечень щодо неналежності виконання постачальником прийнятих за Договором зобов'язань з поставки товару, поставки товару неналежної якості та неналежної комплектності.

Згідно з положеннями ст. 666 Цивільного кодексу України, якщо продавець не передає покупцеві приналежності товару та документи, що стосуються товару та підлягають переданню разом з товаром відповідно до договору купівлі-продажу або актів цивільного законодавства, покупець має право встановити розумний строк для їх передання.

Якщо приналежності товару або документи, що стосуються товару, не передані продавцем у встановлений строк, покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу та повернути товар продавцеві.

Відповідачем не надано доказів на підтвердження встановлення позивачу строку для передання документів, що стосуються товару, визначених умовами Договору, не надано доказів відмови від прийняття товару, відмови від договору, повернення позивачу товару, а приймання відповідачем товару підтверджується підписами та печатками відповідача у відповідних накладних, тому суд прийшов до висновку, що зобов'язання позивач виконав відповідно до умов договору поставки № 331-ДУ-УМТС від 02.02.2015.

Крім того, як зазначено в Інформаційному листі від 17.07.2012 № 01-06/928/2012 «Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права» (із змінами, внесеними згідно з ОСОБА_4 господарського суду № 01-06/950/2012 від 20.07.2012), підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» і яка відповідає вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Враховуючи викладене, позовні вимоги про стягнення з відповідача основного боргу за отриманий товар у розмірі 45616,36 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Позивач також просить стягнути з відповідача пеню в розмірі 2269,80 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

Пунктом 6.8 Договору передбачено, що у випадку несвоєчасної оплати продукції, покупець, за письмовою вимого, постачальника, сплачує постачальнику неустойку у вигляді пені, в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочки оплати від вартості своєчасно неоплаченої продукції.

Оскільки факт прострочення відповідачем виконання грошового зобовязання встановлений судом та по суті відповідачем не спростований, відповідальність у вигляді пені за прострочення виконання зобовязання передбачена Договором, вимоги позивача про стягнення з відповідача пені є правомірними.

Перевіривши розрахунок пені, здійснений позивачем, суд визнає його невірним, оскільки позивачем невірно визначено строк настання платежу за отриманий товар з урахуванням умов Договору та Специфікацій до нього.

За здійсненим судом перерахунком, з урахуванням вищенаведеного, розмір пені, що підлягає стягненню з відповідача, становить 2234,80 грн.

В іншій частині вимоги позивача про стягнення пені задоволенню не підлягають, у звязку їх з безпідставністю.

Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

У звязку з частковим задоволенням позову, судовий збір відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля» (85043, Донецька обл., м. Добропілля, м. Білицьке, вул. Красноармійська, 1А, ідентифікаційний код 37014600) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Електротехнічна компанія «ТЕХНОМРІЯ» (61128, м. Харків, просп. Пятдесятиріччя СРСР, 149, оф. 319, ідентифікаційний код 38385636) заборгованість у розмірі 45616 (сорок пять тисяч шістсот шістнадцять) грн 36 коп., пеню у розмірі 2234 (дві тисячі двісті тридцять чотири) грн 80 коп. та судовий збір у розмірі 1825 (одна тисяча вісімсот двадцять пять) грн 72 коп.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

3. В іншій частині позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання, оформленого відповідно до ст. 84 Господарського процесуального кодексу України, та може бути оскаржене в порядку та у строки, визначені Господарським процесуальним кодексом України.

Повне рішення складено: 28.09.2015

Суддя М.В. Сажнева