ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.09.15 Справа№ 914/2495/15

За позовною заявою: Публічного акціонерного товариства "Львівобленерго", м. Львів

до відповідача: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, с.Заставне Золочівський район, Львівська область

про: стягнення 22 862,99 грн.

Суддя Ділай У.І.

За участі представників:

Від позивача: Деленко Б.В. - представник (Довіреність 502-4279/2 від 25.12.14р.)

Від відповідача: не з'явився.

Права і обов'язки передбачені ст.ст.20, 22 ГПК України роз'яснено. Заяв про відвід судді не подавалось. Клопотання про здійснення технічної фіксації судового процесу не надходило.

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть спору: Розглядається справа за позовом Публічного акціонерного товариства "Львівобленерго" до відповідача Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення 22 862,99 грн.

Ухвалою суду від 23.07.2015р. за даним позовом порушено провадження у справі та призначено її до розгляду на 08.09.2015р.

Ухвалою суду 08.09.2015р. розгляд справи відкладено на 22.09.2015р.

Представник позивача в судовому засіданні 22.09.2015р. підтримав позовні вимоги, з підстав наведених у позовній заяві та з посиланням на матеріали справи. Також подав лист (вх. №40192/15 від 22.09.2015р.) про розмір заборгованості.

Відповідач в судове засідання 22.09.2015р. явку повноважного представника не забезпечив, причин неявки та невиконання вимог ухвали суду не повідомив, хоча належним чином повідомлений про дату, місце та час проведення судового засідання.

У зв'язку з тим, що відповідач не використав наданого законом права на участь у судовому засіданні, подання відзиву на позов та доказів, а матеріали справи в достатній мірі характеризують взаємовідносини сторін і неявка відповідача не перешкоджає вирішенню спору, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку статті 75 Господарського процесуального кодексу України - за наявними у ній матеріалами.

Слід зазначити, що у відповідності до положень ст. 69 ГПК України, спір має бути вирішено господарським судом у строк не більше двох місяців від дня одержання позовної заяви. Строк вирішення спору завершується 23.09.2015р. Оскільки за час розгляду справи сторонами не було подано клопотання про продовження строку його вирішення, в суду відсутні підстави для подальшого відкладення розгляду справи поза межами двохмісячного строку, встановленого для вирішення спору.

В процесі розгляду матеріалів справи суд

встановив:

10.04.2013р. між позивачем та відповідачем укладено договір № 09942 про постачання електричної енергії, відповідно до п.1 договору, позивач продає електричну енергію відповідачу для забезпечення електроустановок відповідача з приєднаною потужністю зазначеною в додатку №9 "Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії", а відповідач оплачує позивачу вартість використаної електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами договору.

У пункті 2.2.2 договору сторони узгодили, що позивач зобов'язується постачати відповідачу електроенергію, як різновид товару, в обсягах та відповідно до умов цього договору та додатків до нього. Відповідно до п.2.3.3 договору відповідач зобов'язується оплачувати позивачу вартість електричної енергії згідно з умовами додатків №2 «Порядок розрахунків» та №9 «Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії».

За розрахунковий період лютого 2015 р. відповідачем надано акт про використану електроенергію із показником лічильника 12154 кВт/год.

25.02.2015р. представниками ПАТ «Львівобленерго» здійснено контрольний огляд засобів обліку та встановлено, що показ лічильника №0181688 становить 24248 кВт/год., тобто фактично спожито відповідачем 24248 кВт/год.- 12154 кВт/год. = 12094 кВт/год. Про, що надано рахунок для оплати спожитої електроенергії.

В порушення умов договору, ФОП ОСОБА_2 не здійснив повної оплати за поставлену активну електричну енергію, за розрахунковий період березня 2015 р. внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 13 124,21 грн.

Крім того, як зазначено в позовній заяві, відповідачем порушено вимоги ч.6 ст.26 Закону України «Про електроенергетику», відповідно до якої споживачі у випадку споживання електричної енергії понад договірну величину за розрахунковий період сплачують енергопостачальникам двократну вартість різниці фактично спожитої договірної величини та порушено пункт 4.2.2. договору, в якому зазначено, що за перевищення договірних величин споживання електричної енергії та потужності, визначених згідно із вимогами розділу 5 договору, споживач сплачує постачальнику двократну вартість різниці фактично спожитої та договірної величин.

Обсяг споживання електричної енергії для ФОП ОСОБА_2 встановлено додатком до договору №1 «Обсяги споживання електричної енергії». Згідно умов договору на березень 2015р. договірна величина споживання електричної енергії для споживача встановлена 8 000 кВт/год.

За розрахунковий період березня 2015 року відповідачем спожито 12 094 кВт/год., тобто перевищено договірну величину споживання електроенергії на 4 094 кВт/год. (12 094 - 8 000) про, що відповідачу вручено повідомлення про перевищення договірної величини споживання електричної енергії з рахунком. Сума за перевищення договірної величини споживання електричної енергії складає 5 679,20 грн., яка відповідачем не оплачена.

Відповідач свої зобов'язання не виконав, оплати за спожиту електричну енергію не здійснив.

Спір виник внаслідок того, що відповідач не оплатив позивачу заборгованості за електричну енергію. Відтак, ПАТ "Львівобленерго" звернулася до господарського суду Львівської області з позовною заявою про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 13124,21грн. за поставлену активну електроенергію та 5679,20грн. за перевищення договірної величини споживання електричної енергії в примусовому порядку.

Крім того, позивач нарахував відповідачу, керуючись п. 4.2.1 договору, 1490,07грн. пені, а також відповідно до положень ст. 625 ЦК України 74,50 грн. 3% річних та 2495,01 грн. інфляційних втрат.

При прийнятті рішення суд виходив із наступного.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини (ст. 11 ЦК України).

Як підтверджується матеріалами справи, позивач та відповідач уклали договір № 09942 про постачання електричної енергії від 10.04.2013р., у зв'язку із чим набули взаємних прав і обов'язків.

За договором про надання послуг, відповідно до вимог ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України, одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Порушуючи умови договору, а саме п. 2.3.3 договору, відповідач не здійснив повної оплати за спожиту електроенергію у встановлені терміни, внаслідок чого у нього виникла заборгованість перед позивачем в розмірі 13 124,21 грн. Не оплачена відповідачем і сума за перевищення договірної величини споживання електричної енергії у розмірі 5 679,20 грн.

Поданими позивачем та долученими до матеріалів справи копіями документів підтверджено, що позивач свої зобов'язання за спірним договором виконав у повному обсязі, а відповідач порушив взяті на себе договірні зобов'язання щодо оплати вартості отриманої електричної енергії.

Відповідач дану обставину не заперечив, не спростував доводів позовної заяви, не надав суду належних та допустимих доказів про наявність інших обставин ніж ті, що досліджені в ході судового розгляду.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 96 Цивільного кодексу України, юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями.

Відповідач як юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями і така відповідальність не може ставитися у залежність від дій чи бездіяльності будь-яких третіх осіб.

Згідно із ст. 617 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов'язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов'язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Доказів наявності обставин зазначених у ст. 617 ЦК України, які є підставами звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання відповідачем не подано.

Отже, відповідач своїх зобов'язань не виконав, чим порушив вимоги ч. 2 ст. 193 ГК України, якою передбачено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що в судовому засіданні позивачем доведено факт неналежного виконання відповідачем зобов'язань щодо оплати вартості електричної енергії.

Перевіривши поданий позивачем розрахунок, підстави та правильність нарахування суми 3% річних та інфляційних втрат, відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, за якою боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, судом встановлено, що позивач просить правомірно стягнути з відповідача 74,50 грн. 3% річних та 2495,01 грн. інфляційних втрат.

Стосовно вимоги позивача про стягнення з відповідача 1490,07грн. пені, суд зазначає наступне.

У п. 4.2.1 договору сторони узгодили, що за внесення платежів, передбачених цим договором, з порушенням термінів, визначених відповідним додатком, відповідач сплачує позивачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати.

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 231 ГК України, штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

У відповідності із ч. 2 ст. 343 ГК України, платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно із вимогами ч. 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 4.2.1. договору № 09942 про постачання електричної енергії від 10.04.2013р. та ст.ст. 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», позивач правомірно просить стягнути з відповідача пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення платежу в розмірі 1490,07грн. пені.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши представлені докази, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, документально підтвердженими і такими, що підлягають задоволенню.

Судовий збір покладається на відповідача, згідно із вимогами ст. 49 ГПК України.

Враховуючи викладене, керуючись вимогами ст.ст. 11, 509, 525, 625, 627, 638, 901 ЦК України, ст. ст. 174, 193 ГК України, ст.ст. 28, 33, 34, 44, 48, 49, 75, 82-84 ГПК України суд, -

ВИРІШИВ :

1. Позовні вимоги задоволити.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства "Львівобленерго" (79026, м. Львів, вул. Козельницька, 3, ідентифікаційний код 00131587) 13 124,21грн. за поставлену активну електроенергію, 5679,20грн. за перевищення договірної величини споживання електричної енергії в примусовому порядку, 1490,07грн. пені, 74,50 грн. 3% річних, 2495,01 грн. інфляційних втрат та 1827,00грн. судового збору.

3. Наказ видати згідно ст.116 ГПК України.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 25.09.2015р.

Суддя Ділай У.І.