РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.09.2015Справа №910/18871/15

За позовом: приватного акціонерного товариства "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ";

до: товариства з додатковою відповідальністю "СТРАХОВЕ ТОВАРИСТВО "ДОМІНАНТА";

про: стягнення 11.303,46 грн.

Суддя Балац С.В.

Представники:

позивача: не з'явилися;

відповідача: не з'явилися.

С У Т Ь С П О Р У :

Приватне акціонерне товариство "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ" звернулося до господарського суду міста Києва із позовом до товариства з додатковою відповідальністю "СТРАХОВЕ ТОВАРИСТВО "ДОМІНАНТА" про стягнення з останнього страхового відшкодування в сумі 8.503,86 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди заподіяно пошкодження транспортному засобу, який застрахований позивачем та відшкодовано останнім шкоду на користь страхувальника. Таким чином, до позивача перейшло права вимоги від відповідача сплати страхового відшкодування, яке було виплачено страхувальникові за договором добровільного страхування.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 24.07.2015 позовну заяву прийнято до розгляду та порушено провадження у справі № 910/18871/15.

Відповідач скориставшись своїм правом, наданим ст. 59 Господарського процесуального кодексу України, надав суду відзив, відповідно до якого позов відхилив повністю з тих підстав, що належним доказом розміру заподіяного збитку звіт експерта, проведений з урахуванням відомостей про пошкодження автомобіля внаслідок ДТП. Крім того, відповідачем не враховано коефіцієнт фізичного зносу при розрахунку витрат, пов'язаних з відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу.

До господарського суду надійшла заява представника позивача про збільшення позовних вимог у зв'язку із здійсненням доплати суми страхового відшкодування. Згідно вказаної заяви позивача, останній збільшив позовні вимоги до 11.303,46 грн.

Вказана заява представника позивача прийнята судом, тому, спір розглядається з урахуванням збільшення позовних вимог.

В судовому засіданні 21.09.2015 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши наявні у матеріалах даної справи докази, господарський суд міста Києва,

В С Т А Н О В И В :

Між приватним акціонерним товариством "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ", як страховиком, (далі - позивач) та гр. Рожко О.В. (далі - страхувальником) укладено договір добровільного страхування наземного транспорту від 21.10.2014 № 2573/14-Т/Зп1 (далі - Договір добровільного страхування).

Відповідно до предмету Договору добровільного страхування, позивач застрахував майнові інтереси страхувальника, які пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортного засобу, що належить страхувальникові, а саме "NISSAN" із державним знаком АР 5070 АХ (далі - застрахований автомобіль).

22.05.2015 по пр. Леніна у м. Запоріжжі відбулася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю застрахованого автомобіля та транспортного засобу "MAZDA" із державним знаком 09755 НЕ під керуванням гр. Голишкіна В.М.

Постановою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 02.06.2015 у справі № 334/4224/15-п встановлено, що ДТП трапилось внаслідок порушень Правил подорожнього руху України водієм Голишкіним В.М. у зв'язку з чим, вказану фізичну особу притягнуто до адміністративної відповідальності.

Внаслідок зазначеного ДТП застрахований автомобіль отримав механічні пошкодження.

Виходячи з приписів ст. 20 Закону України "Про страхування" страховик зобов'язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк, а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ст. 979 Цивільного кодексу України).

Транспортний засіб - "MAZDA" із державним знаком 09755 НЕ, яким керувала винна у настанні ДТП особа, зазначений у Страховому полісі серії АІ 5932367 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - Договір обов'язкового страхування). Страховиком за Договором обов'язкового страхування є товариство з додатковою відповідальністю "СТРАХОВЕ ТОВАРИСТВО "ДОМІНАНТА" (далі - відповідач).

Як стверджує позивач, на підставі заяви страхувальника, страхових актів від 21.10.2014 № 2573/14-Т/ЗП1-2, № 2573/14-Т/ЗП1-2-1, калькуляцій від 29.05.2015 № 2484, від 20.07.2015 № 2484 та рахунків від 02.06.2015 № 00107, платіжними дорученнями від 10.06.2015 № 22289 та від 22.07.2015 № 27958 було здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 12.303,46 грн.

У відповідності до п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Спір між сторонами судового процесу виник внаслідок порушення відповідачем його грошового зобов'язання за Договором обов'язкового страхування. Наведена обставина призвела до звернення позивача до господарського суду за захистом свого порушеного права шляхом стягнення з відповідача страхового відшкодування в сумі 11.303,46 грн.

За результатами оцінки доказів, наявних в матеріалах справи, та виходячи з викладених вище фактичних обставин, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає, з урахуванням такого.

У відповідності до п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

За змістом ст. 34 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" розмір шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, може бути визначено як експертом, так і аварійним комісаром, визначення яких містяться в пункту 2 Типового положення про організацію діяльності аварійних комісарів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05.01.1998 № 8 та Положенні щодо укладення угоди на проведення експертної оцінки майна, затвердженого наказом Фонду державного майна України від 08.01.1998 № 16.

Правові засади здійснення оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності в Україні, її державного та громадського регулювання, забезпечення створення системи незалежної оцінки майна з метою захисту законних інтересів держави та інших суб'єктів правовідносин у питаннях оцінки майна, майнових прав та використання її результатів визначені Законом України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні".

Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 7 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" проведення оцінки майна є обов'язковим у випадках необхідності визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом.

Згідно ч. 4 ст. 3 та ч. 1 ст. 12 вказаного Закону процедури оцінки майна встановлюються нормативно-правовими актами з оцінки майна. У випадках проведення незалежної оцінки майна складається звіт про оцінку майна. У випадках самостійного проведення оцінки майна органами державної влади та органами місцевого самоврядування складається акт оцінки майна. Звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється печаткою та підписом керівника суб'єкта оціночної діяльності.

З огляду на викладене, належним доказом в підтвердження оціненого розміру реальної вартості відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу з урахуванням значення коефіцієнту його фізичного зносу є саме Звіт суб'єкта оціночної діяльності про визначення вартості матеріального збитку, заподіяного власнику транспортного засобу в результаті його пошкодження в ДТП, складання якого є обов'язковим при визначення збитків, що підлягають відшкодуванню згідно вимог Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів".

Однак, в матеріалах справи відсутній відповідний звіт або висновок експерта (експертне дослідження або інший документ), який би підтверджував розмір матеріального збитку, завданого страхувальникові застрахованого ТЗ внаслідок ДТП, та який міг би бути оцінений судом, як належний доказ з визначення вартості відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, що підлягає відшкодуванню страховиком цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів згідно положень Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

За змістом ст. 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Однак, позивачем не подано до суду належних доказів понесених витрат пов'язаних з відновлюваним ремонтом застрахованого транспортного засобу, зокрема, акт виконаних робіт.

Більш того, калькуляції від 29.05.2015 № 2484, від 20.07.2015 № 2484 та рахунки від 02.06.2015 № 00107, які подані позивачем до суду в обґрунтування розміру завданого збитку застрахованому транспортному засобу взагалі не підписані уповноваженими особами.

З урахуванням всіх фактичних обставин справи та в їх сукупності, позовна вимога про стягнення з відповідача страхового відшкодування в сумі 11.303,46 грн задоволенню не підлягає, оскільки така вимога позивачем не підтверджена належними доказами понесених витрат пов'язаних з відновлюваним ремонтом застрахованого транспортного засобу, як того вимагають приписи статей 33, 36 Господарського процесуального кодексу України.

За приписом ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись статтями 33, 34, 43, 44, 49, статтями 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва,

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 28 вересня 2015 року

Cуддя С.В. Балац