РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.09.2015Справа №910/519/15-г

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Візаж Дістрібюсьон»
доФізичної особи-підприємця ОСОБА_1
простягнення 146267 грн. 50 коп.

Суддя Отрош І.М.

Представники сторін:

від позивача: Коваль В.Б. - представник за довіреністю б/н від 05.01.2015;

від відповідача: ОСОБА_1

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Візаж Дістрібюсьон» з вимогами до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення 146267 грн. 50 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач в порушення норм законодавства України та укладеного між сторонами Договору поставки № 2218КО від 20.11.2013, не здійснив оплату за поставлений позивачем товар, внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість у розмірі 146267 грн. 50 коп.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.01.2015 порушено провадження у справі № 910/519/15-г; розгляд справи призначено на 30.01.2015.

У судовому засіданні 30.01.2015, відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України, оголошено перерву до 09.02.2015.

У судовому засіданні 09.02.2015 відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому, зокрема, зазначив, що не формував замовлення на поставку товару, та зауважив, що підпис отримувача товару на деяких накладних не відповідає підпису відповідача та є підробленим. Крім того, у відзиві на позовну заяву, відповідач просив суд витребувати у позивача докази замовлень товарів, визначених у видаткових накладних, які подані позивачем; витребувати у позивача товарно-транспортні накладні на відвантаження товару, визначеного видатковими накладними від 04.12.12013, від 13.12.2013, від 16.12.2013, від 19.12.2013, від 20.12.2013, від 25.12.2013, від 09.01.2014, від 05.02.2014, від 12.02.2014 та від 18.02.2014; витребувати у позивача журнал реєстрації договорів для підтвердження факту укладення між сторонами Договору № 2218КО від 20.11.2013.

У судовому засіданні 09.02.2015, розглянувши клопотання відповідача про витребування доказів, суд відмовив у його задоволенні, у зв'язку з тим, що докази, які просить витребувати відповідач не відносяться до предмету доказування у даній справі.

У судових засіданнях 09.02.2015, 20.02.2015 та 06.03.2015, відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України, оголошувались перерви.

У судовому засіданні 16.03.2015 представник позивача подав письмові пояснення по справі, в яких, зокрема, зазначив, що подані відповідачем рукописні накладні, за якими, як стверджує відповідач, він повернув товар, не погоджені з позивачем, оскільки не містять підпису позивача, а тому не можуть бути доказом повернення товару.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.03.2015, відповідно до статті 69 Господарського процесуального кодексу України, продовжено строк розгляду спору на п'ятнадцять днів.

У судовому засіданні 16.03.2015, відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України, оголошено перерву до 23.03.2015.

У судовому засіданні 23.03.2015 представник позивача подав суду оригінали видаткових накладних № ВД-90002 від 09.01.2014 на суму 4994 грн. 00 коп., № ВД-350011 від 05.02.2014 на суму 2613 грн. 00 коп., № ВД-430004 від 12.02.2014 на суму 1615 грн. 00 коп. та № ВД-490001 від 18.02.2014 на суму 799 грн. 00 коп.

Відповідач у судовому засіданні 23.03.2015 подав суду перелік штрих кодів товару, які ним були повернуті позивачу; вільні зразки підпису (звіт суб'єкта малого підприємництва - фізичної особи-платника єдиного податку за четвертий квартал 2011 року, звіт суб'єкта малого підприємництва - фізичної особи-платника єдиного податку за третій квартал 2011 року, декларацію про доходи за 2010 рік, частину договору оренди та заяву на видачу готівки № 083В07 від 13.02.2011).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.03.2015 у справі № 910/519/15-г призначено судову почеркознавчу експертизу та зупинено провадження у справі № 910/519/15-г до проведення Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз судової почеркознавчої експертизи (або до дачі висновку чи повідомлення про неможливість проведення експертизи).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.09.2015 поновлено провадження у справі № 910/519/15-г; розгляд справи призначено на 14.09.2015.

У судовому засіданні 14.09.2015, відповідно до статті 77 господарського процесуального кодексу України, оголошено перерву до 18.09.2015.

17.09.2015 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшли письмові пояснення, які суд долучив до матеріалів справи.

18.09.2015 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшли додаткові письмові пояснення, які суд долучив до матеріалів справи.

Представник позивача у судовому засіданні 18.09.2015 надав усні пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

У судовому засіданні 18.09.2015 відповідач надав усні пояснення по суті спору; проти задоволення позову заперечив.

У судовому засіданні 18.09.2015 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані суду докази, суд

ВСТАНОВИВ:

20.11.2013 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Візаж Дістрібюсьон» (постачальник) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (покупець) укладено Договір поставки № 2218КО, відповідно до умов якого постачальник зобов'язується поставляти товари відповідної якості і за узгодженою ціною відповідно до поданих покупцем замовлень, а покупець зобов'язується приймати такі товари та своєчасно сплачувати їх вартість в порядку та на умовах, що визначені цим Договором.

Відповідно до п. 1.2 Договору, найменування товарів, що можуть бути предметом поставки за цим Договором, а також відпускні ціни на товар визначаються видатковими накладними та є невід'ємною частиною цього Договору.

Згідно з п. 2.1 Договору, вартість товару, що поставляється, його асортимент та кількість вказується у видаткових накладних, які з моменту їх підписання є невід'ємними частинами цього Договору. Ціни вказуються в національній валюті України (гривні), включаючи ПДВ, і включають вартість доставки товарів постачальником в місце поставки, зазначене у замовленні.

Відповідно до п. 3.1 Договору, постачальник здійснює поставку товарів та умовах DDP - до місця призначення, зазначеного у замовленні (правила Інкотермс-2010), тобто постачальник зобов'язується прийняти товар від покупця замовлення на поставку товарів та здійснити поставку своїми засобами та за свій рахунок на адресу та в строк, вказані у такому замовленні.

Згідно з п. 3.2 Договору, замовлення на поставку товарів передається постачальнику попередньо (за 14 календарних днів до дня поставки) письмовим повідомленням, електронною поштою, факсом або іншим способом, що дозволяє зафіксувати момент його передачі постачальнику.

Відповідно до п. 3.2.1 Договору, замовлення повинно містити штрих-код, найменування, кількість товару, дату та адресу поставки.

Згідно з п. 3.7 Договору, повернення товару здійснюється в усій кількості за останньою ціною, за якою було прийнято товари. При цьому, постачальник повинен відшкодувати покупцю вартість товарів, які повертаються протягом 14 днів або у випадку наявності заборгованості покупця перед постачальником, заборгованість буде зменшеною шляхом проведення заліку зустрічних вимог.

Згідно з п. 5.1 Договору, загальна сума Договору визначається фактичною сумарною вартістю товарів, поставлених згідно цього Договору за весь строк його дії станом на останній день чинності Договору і включає вартість упаковки, маркування і транспортування товару.

Відповідно до п. 5.2 Договору, товар постачається і оплачується за цінами, вказаними в чинній на день поставки товару видатковій накладній.

Згідно з п. 5.4 Договору, покупець повинен оплатити вартість поставлених товарів не пізніше 20-го календарного дня з дати виконання поставки. Зарахування коштів на поточний рахунок постачальника буде фактом сплати.

Згідно з п. 9.1 Договору, він вступає в силу з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2014.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до ч.ч. 1. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі статтею 664 Цивільного кодексу України, обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов'язку передати товар.

Обгрунтовуючи вимоги щодо стягнення з відповідача заборгованості за Договором поставки № 2218КО від 20.11.2013, позивач у позові зазначив, що за період з грудня 2013 року по лютий 2014 року він поставив відповідачу товар на загальну суму 206504 грн. 60 коп., що підтверджується підписаними сторонами видатковими накладними на товар, які, як зазначив позивач, додаються до позову.

Суд зазначає, що у пункті 3.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» зазначено, що під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення; підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

До позовної заяви позивачем долучено копії видаткових накладних на загальну суму 167058 грн. 80 коп., зокрема копії таких видаткових накладних: №ВД-3370007 від 04.12.2013 на суму 42235 грн. 50 коп., №ВДР-3370003 від 04.12.2013 на суму 0 грн. 90 коп., №ВД-3370005 від 04.12.2013 на суму 5010 грн. 00 коп., №ВД-3460035 від 13.12.2013 на суму 1805 грн. 50 коп., №ВД-3460036 від 13.12.2013 на суму 2887 грн. 50 коп., №ВДР-3460012 від 13.12.2013 на суму 1 грн. 20 коп., ВДР-3460011 від 13.12.2013 на суму 26 грн. 10 коп., ВД-3470008 від 13.12.2013 на суму 11822 грн. 00 коп., №ВД-3500029 від 16.12.2013 на суму 7880 грн. 50 коп., №ВД-3500012 від 16.12.2013 на суму 7696 грн. 00 коп., №ВДР-3500013 від 16.12.2013 на суму 19 грн. 30 коп., №ВДР-3500036 від 16.12.2013 на суму 2 грн. 40 коп., №ВД-3530048 від 19.12.2013 на суму 18715 грн. 00 коп., №ВД-3540001 від 20.12.2013 на суму 53646 грн. 50 коп., №ВД-3590007 від 25.12.2013 на суму 5339 грн. 40 коп., №ВД-90002 від 09.01.2014 на суму 4944 грн. 00 коп., №ВД-350011 від 05.02.2014 на суму 2613 грн. 00 коп., №ВД-430004 від 12.02.2014 на суму 1615 грн. 00 коп., №ВД-490001 від 18.02.2014 на суму 799 грн. 00 коп.

Таким чином, в обґрунтування своїх позовних вимог позивачем долучено до позовної заяви копії видаткових накладних на загальну суму 167058 грн. 80 коп., з огляду на що суд дійшов висновку, що предметом позову є стягнення заборгованості за вищевказаними видатковими накладними на загальну суму 167058 грн. 80 коп., а підставою позову є невиконання відповідачем свого обов'язку з оплати за товар, поставлений саме за вищевказаними видатковими накладними, які долучено до позовної заяви.

При цьому, суд не приймає до уваги подані позивачем через канцелярію суду 17.09.2015 дві нові видаткові накладні на загальну суму 36673 грн. 00 коп. (№ВД-3470006 від 13.12.2013 на суму 33382 грн. 50 коп. та №ВД-3530047 від 20.12.2013 на суму 3290 грн. 50 коп.) у якості доказів, які підтверджують обставини, якими позивач обгрунтовує свої позовні вимоги, оскільки у позовній заяві позивач не наводить переліку видаткових накладних, за якими здійснював поставку товару відповідачу, а вказує лише загальну суму поставки за ними, та до позовної заяви вказаних видаткових накладних не долучено. Крім того, у додатках до позовної заяви позивач навів перелік видаткових накладних, які він долучив до позовної заяви та якими, по суті, обґрунтовує позовні вимоги; серед наведеного переліку відсутні видаткові накладні №ВД-3470006 від 13.12.2013 на суму 33382 грн. 50 коп. та №ВД-3530047 від 20.12.2013 на суму 3290 грн. 50 коп.

При цьому, суд зазначає, що позивач не позбавлений права звернутись до суду із позовом про стягнення заборгованості за іншими видатковими накладними, зокрема, тими, стягнення заборгованості за якими не є предметом позову у даній справі.

З огляду на те, що відповідач, відповідно до письмових пояснень, поданих у судовому засіданні 09.02.2015, заперечив факт отримання товару за видатковими накладними від 09.01.2014, від 05.02.2014, від 12.02.2014 та від 18.02.2014, оскільки підпис, який міститься на них у графі «одержувач», як стверджує відповідач, є підробленим та не належить відповідачу, ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.03.2015 призначено у справі № 910/519/15-г судову почеркознавчу експертизу та на вирішення експерта поставлено питання: чи виконано підпис від імені Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на видаткових накладних № ВД-90002 від 09.01.2014 на суму 4944 грн. 00 коп., № ВД-350011 від 05.02.2014 на суму 2613 грн. 00 коп., № ВД-430004 від 12.02.2014 на суму 1615 грн. 00 коп. та № ВД-490001 від 18.02.2014 на суму 799 грн. 00 коп. саме Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 чи іншою особою.

Як вбачається з Висновку експертів за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи № 12794/12795/15-32 від 18.08.2015, експерти встановили, що підписи від імені ОСОБА_1 в графі «отримав» у видаткових накладних № ВД-90002 від 09.01.2014 на суму 4944 грн. 00 коп., № ВД-430004 від 12.02.2014 на суму 1615 грн. 00 коп. та № ВД-490001 від 18.02.2014 на суму 799 грн. 00 коп. виконані не ОСОБА_1, а іншою особою з наслідуванням підпису ОСОБА_1

При цьому, експерти зазначили, що питання щодо виконання підпису від імені ОСОБА_1 у видатковій накладній № ВД-350011 від 05.02.2014 на суму 2613 грн. 00 коп. ними не вирішувалось через незіставність почеркових об'єктів за транскрипцією.

Що стосується видаткових накладних № ВД-90002 від 09.01.2014 на суму 4944 грн. 00 коп., № ВД-350011 від 05.02.2014 на суму 2613 грн. 00 коп., № ВД-430004 від 12.02.2014 на суму 1615 грн. 00 коп. та № ВД-490001 від 18.02.2014 на суму 799 грн. 00 коп., суд не приймає їх у якості належного та допустимого доказу поставки товару відповідачу з огляду на таке.

По-перше, вказані видаткові накладні підписані не відповідачем, що встановлено у Висновку експертів за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи № 12794/12795/15-32 від 18.08.2015.

При цьому, заперечуючи факт отримання товару за видатковими накладними № ВД-90002 від 09.01.2014, № ВД-350011 від 05.02.2014, № ВД-430004 від 12.02.2014 та № ВД-490001 від 18.02.2014, відповідач зазначив, що ані він, ані будь-яка уповноважена ним особа товар за вказаними видатковими накладними не отримували.

Суд наголошує на тому, що доказів отримання товару за вказаними видатковими накладними будь-якою уповноваженою особою відповідача сторонами суду не надано, зокрема, не надано довіреностей на отримання матеріальних цінностей.

По-друге, будь-яких доказів, які б підтверджували схвалення відповідачем (у наступному після прийняття товару будь-якими іншими особами) поставки товару за видатковими накладними № ВД-90002 від 09.01.2014 на суму 4944 грн. 00 коп., № ВД-350011 від 05.02.2014 на суму 2613 грн. 00 коп., № ВД-430004 від 12.02.2014 на суму 1615 грн. 00 коп. та № ВД-490001 від 18.02.2014 на суму 799 грн. 00 коп. сторонами суду не надано, зокрема, доказів часткової оплати товару, поставленого за вказаними накладними, або доказів повернення вказаного товару (належним чином оформлених накладних на повернення товару).

Відповідно до статті 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на вищевикладене, суд не приймає видаткові накладні № ВД-90002 від 09.01.2014 на суму 4944 грн. 00 коп., № ВД-350011 від 05.02.2014 на суму 2613 грн. 00 коп., № ВД-430004 від 12.02.2014 на суму 1615 грн. 00 коп. та № ВД-490001 від 18.02.2014 на суму 799 грн. 00 коп. у якості належного та допустимого доказу поставки товару відповідачу.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 157087 грн. 80 коп., а саме за такими видатковими накладними: №ВД-3370007 від 04.12.2013 на суму 42235 грн. 50 коп., №ВДР-3370003 від 04.12.2013 на суму 0 грн. 90 коп., №ВД-3370005 від 04.12.2013 на суму 5010 грн. 00 коп., №ВД-3460035 від 13.12.2013 на суму 1805 грн. 50 коп., №ВД-3460036 від 13.12.2013 на суму 2887 грн. 50 коп., №ВДР-3460012 від 13.12.2013 на суму 1 грн. 20 коп., ВДР-3460011 від 13.12.2013 на суму 26 грн. 10 коп., ВД-3470008 від 13.12.2013 на суму 11822 грн. 00 коп., №ВД-3500029 від 16.12.2013 на суму 7880 грн. 50 коп., №ВД-3500012 від 16.12.2013 на суму 7696 грн. 00 коп., №ВДР-3500013 від 16.12.2013 на суму 19 грн. 30 коп., №ВДР-3500036 від 16.12.2013 на суму 2 грн. 40 коп., №ВД-3530048 від 19.12.2013 на суму 18715 грн. 00 коп., №ВД-3540001 від 20.12.2013 на суму 53646 грн. 50 коп., №ВД-3590007 від 25.12.2013 на суму 5339 грн. 40 коп. Вказані видаткові накладні підписані уповноваженими сторонами.

Згідно з п. 5.4 Договору, покупець повинен оплатити вартість поставлених товарів не пізніше 20-го календарного дня з дати виконання поставки. Зарахування коштів на поточний рахунок постачальника буде фактом сплати.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України, якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Таким чином, свій обов'язок з оплати за поставлений позивачем товар, відповідач повинен був виконати в строк до 24.12.2013 (включно) за товар, поставлений за видатковою накладною №ВД-3370007 від 04.12.2013 на суму 42235 грн. 50 коп., до 24.12.2013 (включно) - за видатковою накладною №ВДР-3370003 від 04.12.2013 на суму 0 грн. 90 коп., до 24.12.2013 (включно) - за видатковою накладною №ВД-3370005 від 04.12.2013 на суму 5010 грн. 00 коп., до 02.01.2014 (включно) - за видатковою накладною №ВД-3460035 від 13.12.2013 на суму 1805 грн. 50 коп., до 02.01.2014 - за видатковою накладною №ВД-3460036 від 13.12.2013 на суму 2887 грн. 50 коп., до 02.01.2014 (включно) - за видатковою накладною №ВДР-3460012 від 13.12.2013 на суму 1 грн. 20 коп., до 02.01.2014 (включно) - за видатковою накладною ВДР-3460011 від 13.12.2013 на суму 26 грн. 10 коп., до 02.01.2014 - за видатковою накладною ВД-3470008 від 13.12.2013 на суму 11822 грн. 00 коп., до 06.01.2014 (включно) - за видатковою накладною №ВД-3500029 від 16.12.2013 на суму 7880 грн. 50 коп., до 06.01.2014 (включно) - за видатковою накладною №ВД-3500012 від 16.12.2013 на суму 7696 грн. 00 коп., до 06.01.2014 (включно) - за видатковою накладною №ВДР-3500013 від 16.12.2013 на суму 19 грн. 30 коп., до 06.01.2014 (включно) - за видатковою накладною №ВДР-3500036 від 16.12.2013 на суму 2 грн. 40 коп., до 08.01.2014 (включно) - за видатковою накладною №ВД-3530048 від 19.12.2013 на суму 18715 грн. 00 коп., до 09.01.2014 (включно) - за видатковою накладною №ВД-3540001 від 20.12.2013 на суму 53646 грн. 50 коп. та до 14.01.2014 (включно) - за видатковою накладною №ВД-3590007 від 25.12.2013 на суму 5339 грн. 40 коп.

Як встановлено судом, та про це зазначає позивач у позові, відповідач повернув позивачу частину товару на загальну суму 60237 грн. 00 коп., що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями накладних на повернення товару від покупця, а саме: № 2470007 від 04.09.2014 на суму 1582 грн. 50 коп., № 2470006 від 04.09.2014 на суму 2133 грн. 00 коп., № 2470002 від 04.09.2014 на суму 2300 грн. 50 коп., № 2190035 від 07.08.2014 на суму 15648 грн. 50 коп., № 2190033 від 07.08.2014 на суму 3340 грн. 00 коп. та № 2190034 від 07.08.2014 на суму 35232 грн. 50 коп.

При цьому, судом встановлено, що вказані накладні на повернення товару не підписані відповідачем, однак, з огляду на те, що факт повернення товару на загальну суму 60237 грн. 00 коп. визнається позивачем, та відповідач не заперечив факт повернення товару, який вказано у відповідних накладних на повернення товару, суд приймає їх у якості належних та допустимих доказів повернення відповідачем товару на загальну суму 60237 грн. 00 коп.

Що стосується наданого відповідачем у судовому засіданні 23.03.2015 переліку із зазначенням штрих-коду товарів та їх кількості, які як стверджував відповідач він повернув позивачу, у суду відсутні підстави приймати їх у якості належних та допустимих доказів повернення товару відповідачем, оскільки вказаний перелік складено одноособово відповідачем та не погоджено з позивачем (відсутні підписи, печатка позивача), про що зазначив позивач у письмових поясненнях, поданих у судовому засіданні 16.03.2015.

Крім того, у додаткових письмових поясненнях, поданих через канцелярію суду 18.09.2015, відповідач зазначив що вказані рукописні переліки повернутого товару із штрих-кодами були складені відповідачем особисто без складення будь-яких двосторонніх документів при поверненні товару ОСОБА_3 (менеджер позивача) за адресою: АДРЕСА_2.

Враховуючи вищевикладене, суд не може прийняти подані відповідачем рукописні переліки із зазначенням штрих-кодів та кількості товару у якості належного та допустимого доказу повернення товару позивачу, а отже, і визнання факту поставки позивачем вказаного товару.

З огляду на те, що у накладних на повернення товару, які були долучені позивачем до матеріалів справи, не вказано, за якими видатковими накладними поставлено товар, який повертається, а зазначено лише найменування, штрих-коди та кількість товару, та зважаючи на те, що предметом позову є лише частина видаткових накладних, за якими здійснювалась поставка позивачем товару відповідачу за Договором поставки № 2218КО від 20.11.2013, суд проаналізував видаткові накладні, щодо яких заявлено позовні вимоги (найменування, штрих-коди та кількість зазначеного в них товару) та, відповідно, найменування, штрих-коди та кількість товару, які зазначено у накладних на повернення товару, та встановив такі обставини.

Так, судом встановлено, що: - за накладною на повернення від покупця № 2470006 від 04.09.2014 на суму 2133 грн. 00 коп. відповідач повернув позивачу товар на суму 2133 грн. 00 коп., поставлений за видатковою накладною №ВД-3460036 від 13.12.2013 на суму 2887 грн. 50 коп.; таким чином заборгованість за вказаною видатковою накладною становить 754 грн 50 коп. (разом з ПДВ); - за накладною на повернення від покупця № 2470002 від 04.09.2014 на суму 2300 грн. 50 коп. відповідач повернув позивачу товар на суму 1805 грн. 50 коп., поставлений за видатковою накладною №ВД-3460035 від 13.12.2013 на суму 1805 грн. 50 коп.; таким чином заборгованість за вказаною видатковою накладною відсутня;- за накладною на повернення від покупця № 2190035 від 07.08.2014 на суму 15648 грн. 50 коп. відповідач повернув позивачу товар на суму 15648 грн. 50 коп., поставлений за видатковою накладною №ВД-3370007 від 04.12.2013 на суму 42235 грн. 50 коп.; таким чином заборгованість за вказаною видатковою накладною становить 26587 грн. 00 коп. (разом з ПДВ); - за накладною на повернення від покупця № 2190033 від 07.08.2014 на суму 3340 грн. 00 коп. відповідач повернув позивачу товар на суму 3340 грн. 00 коп., поставлений за видатковою накладною №ВД-3370005 від 04.12.2013 на суму 5010 грн. 00 коп.; таким чином заборгованість за вказаною видатковою накладною становить 1670 грн. 00 коп. (разом з ПДВ); за накладною на повернення від покупця № 2190034 від 07.08.2014 на суму 35232 грн. 50 коп. відповідач повернув позивачу товар на суму 35232 грн. 50 коп., поставлений за видатковою накладною №ВД-3540001 від 20.12.2013 на суму 53646 грн. 50 коп.; таким чином заборгованість за вказаною видатковою накладною становить 18414 грн. 00 коп. (разом з ПДВ).

Таким чином, загальний розмір повернутого відповідачем товару за видатковими накладними, які долучено позивачем до позовної заяви, та заборгованість за якими позивач просить стягнути з відповідача (які є предметом позову), становить 58159 грн. 50 коп.

Також, суд зазначає, що з огляду на те, що долучені позивачем до матеріалів справи накладні на повернення № 2470006 від 04.09.2014 та № 2470007 від 04.09.2014 містять перелік товару (найменування, штрих-коди), який частково збігається, водночас у видаткових накладних, стягнення заборгованості за якими є предметом позову, вказана лише частина товару (менша кількість, ніж та, яка була повернута за вказаними накладними на повернення товару), судом було враховано при визначенні загальної суми заборгованості за видатковими накладними, стягнення заборгованості за якими є предметом позову, саме накладну на повернення товару № 2470006 від 04.06.2014 з огляду на те, що вона була складена раніше, ніж накладна № 2470007 від 04.09.2014 (відповідно до нумерації накладних).

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що у відповідача виник обов'язок з оплати за поставлений позивачем товар у загальному розмірі 98928 грн. 30 коп., а саме: 26587 грн. 00 коп. за видатковою накладною №ВД-3370007 від 04.12.2013, 0 грн. 90 коп. за видатковою накладною №ВДР-3370003 від 04.12.2013, 1670 грн. 00 коп. за видатковою накладною №ВД-3370005 від 04.12.2013, 754 грн. 50 коп. за видатковою накладною №ВД-3460036 від 13.12.2013, 1 грн. 20 коп. за видатковою накладною №ВДР-3460012 від 13.12.2013, 26 грн. 10 коп. за видатковою накладною ВДР-3460011 від 13.12.2013, 11822 грн. 00 коп. за видатковою накладною ВД-3470008 від 13.12.2013, 7880 грн. 50 коп. за видатковою накладною №ВД-3500029 від 16.12.2013, 7696 грн. 00 коп. за видатковою накладною №ВД-3500012 від 16.12.2013, 19 грн. 30 коп. за видатковою накладною №ВДР-3500013 від 16.12.2013, 2 грн. 40 коп. за видатковою накладною №ВДР-3500036 від 16.12.2013, 18715 грн. грн. 00 коп. за видатковою накладною №ВД-3530048 від 19.12.2013, 18414 грн. 00 коп. за видатковою накладною №ВД-3540001 від 20.12.2013 та 5339 грн. 40 коп. за видатковою накладною №ВД-3590007 від 25.12.2013.

Разом з тим, судом встановлено, що відповідач також повернув позивачу товар на суму 1582 грн. 50 коп. (разом з ПДВ) за накладною на повернення від покупця № 2470007 від 04.09.2014 та 495 грн. 00 коп. (разом з ПДВ) за накладною на повернення від покупця № 247002 від 04.09.2014 (частина повернутої суми товару), однак, найменування та штрих-код товару, вказаного у відповідних накладних на повернення товару, інші, ніж ті, які, зазначені у видаткових накладних, стягнення заборгованості за якими є предметом позову у даній справі, з огляду на що суд не приймає до уваги вартість повернутого товару, поставленого за іншими видатковими накладними, які не є предметом розгляду у даній справі. Водночас, та частина товару, яка вказана у накладній на повернення № 2470007 та яка за найменуванням збігається з товаром, зазначеним у накладній на повернення № 2470006, не була врахована судом при визначенні суми заборгованості з підстав наведених вище.

Таким чином, зважаючи на те, що матеріалами справи підтверджується факт поставки відповідачу товару на загальну суму 157087 грн. 80 коп. (167058 грн. 80 коп. відповідно до долучених позивачем до позовної заяви копій видаткових накладних - «мінус» 9971 грн. 00 коп. вартості товару за видатковими накладними № ВД-90002 від 09.01.2014, № ВД-350011 від 05.02.2014, № ВД-430004 від 12.02.2014 та № ВД-490001 від 18.02.2014), та враховуючи вартість повернутого відповідачем товару за видатковими накладними, стягнення заборгованості за якими є предметом позову, на загальну суму 58159 грн. 50 коп., суд дійшов висновку в обґрунтованості вимог позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за Договором поставки № 2218КО від 20.11.2013 у розмірі 98928 грн. 30 коп. (157087 грн. 80 коп. - «мінус» 58159 грн. 50 коп.).

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується з нормами ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Наявність та обсяг заборгованості Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 у розмірі 98928 грн. 30 коп. підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та відповідачем не були спростовані, зокрема відповідачем не надано суду доказів сплати позивачу грошових коштів у розмірі 98928 грн. 30 коп. або доказів повернення товару на суму 98928 грн. 30 коп., у зв'язку з чим позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Візаж Дістрібюсьон» до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення 146267 грн. 50 коп. підлягають частковому задоволенню у розмірі 98928 грн. 30 коп.

При цьому, суд вважає необгрунтованими твердження відповідача, викладені у запереченнях на позовну заяву, що позивачем не надано суду замовлень відповідача на поставку товару, а отже поставка здійснювалась без погодження з відповідачем, оскільки як неодноразово повідомляв відповідач у письмових поясненнях, товар фактично був ним отриманий, що також підтверджується наявними в матеріалах справами видатковими накладними, а отже у відповідача виник обов'язок його оплатити.

Відповідно до частини 1 статті 44 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 5 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судом встановлено, що за проведення судової експертизи, призначеної ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.03.2015, відповідачем було сплачено грошові кошти у розмірі 4158 грн. 00 коп., що підтверджується наявною в матеріалах справи квитанцією № N196161537 від 02.07.2015.

Таким чином, враховуючи, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Візаж Дістрібюсьон» про стягнення з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 146267 грн. 50 коп. задоволені частково у розмірі 98928 грн. 30 коп., частина суми, сплаченої відповідачем за проведення судової експертизи, у розмірі 1345 грн. 73 коп. підлягає стягненню з позивача на користь відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. 43, ст. 44, ч.ч. 1, 5 ст. 49, ст.ст. 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (01000, АДРЕСА_1; ідентифікаційний код: НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Візаж Дістрібюсьон» (01010, м. Київ, Дніпровський узвіз, буд. 1; ідентифікаційний код: 32247661) грошові кошти у розмірі 98928 (дев'яносто вісім тисяч дев'ятсот двадцять вісім) грн. 30 коп., судовий збір у розмірі 1978 (одна тисяча дев'ятсот сімдесят вісім) грн. 57 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Візаж Дістрібюсьон» (01010, м. Київ, Дніпровський узвіз, буд. 1; ідентифікаційний код: 32247661) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (01000, АДРЕСА_1; ідентифікаційний код: НОМЕР_1) грошові кошти за проведення судової експертизи у розмірі 1345 (одна тисяча триста сорок п'ять) грн. 73 коп.

5. Після набрання рішенням законної сили видати накази.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання, протягом 10 днів з дня складання повного рішення, апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено: 23.09.2015

Суддя І.М. Отрош