ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.09.15 Справа№ 914/2556/15

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Спецтехсервіс, м. Сколе Львівської області

до відповідача: Приватного підприємства Зелений Гай, с. Розвадів Миколаївського району Львівської області

про стягнення 44 052 грн. 47 коп.

Суддя Морозюк А.Я.

при секретарі Дзедзінській Ю.К.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1 представник

від відповідача: ОСОБА_2 - представник

Судом розяснено зміст ст.ст.20,22 ГПК України, а саме, процесуальні права та обовязки, зокрема, право заявляти відводи. Відводу не заявлено.

Позов заявлено Товариством з обмеженою відповідальністю Спецтехсервіс до Приватного підприємства Зелений Гай про стягнення 44 052 грн. 47 коп. інфляційних втрат.

Ухвалою суду від 30.07.2015 р. порушено провадження у справі та призначено справу до розгляду в засіданні на 18.08.2015 р. Ухвалою суду від 18.08.2015 р. розгляд справи відкладено на 22.09.2015 р.

В судовому засіданні 22.09.2015 р. представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, наведених в позовній заяві та з посиланням на матеріали справи. В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що на виконання укладеного 01.09.2014 року між позивачем та відповідачем договору №0109/14, позивач на замовлення відповідача 15.10.2014 р. виконав комплекс робіт, а саме: здійснив поставку і монтаж краново-маніпуляторної установки Jonsered 95 на автомобіль наданий відповідачем (Урал 375Д, д.н.з. НОМЕР_1.) на загальну суму 243 600,00 грн. Пунктом 2.2 договору було встановлено порядок оплати робіт по постачанню і монтажу товару з кінцевою датою оплати 15.12.2014 р., проте відповідач оплатив в повному обсязі вартість товару з монтажем лише 10.06.2015 р. Вказані в позовній заяві обставини встановлені рішенням господарського суду Львівської області від 02.07.2015 р. у справі №914/1314/15, яке набрало законної сили. Відтак у звязку з простроченням відповідачем основної заборгованості позивач у відповідності до ст. 625 ЦК України нарахував відповідачу 44 052,47 грн. інфляційних втрат, які просить стягнути.

Відповідач у поданому суду письмовому поясненні по суті позовних вимог від 13.08.2015 р. №76-6, а його представник в судовому засіданні зазначив, що позивач має право на відшкодування інфляційних втрат за період з 05.09.2014 р. по 15.10.2014 р. у сумі 2 752,00 грн., і в цій частині відповідач позов визнає. Проти решти позовних вимог відповідач заперечив. Пояснив, що позивач прострочив виконання обовязку передати товар з 15.10.2014 р. по 09.06.2015 р., у звязку з чим відповідач у цей період припинив оплату до отримання документів на товар, тому інфляційні втрати у вказаний період не повинні нараховуватися. Окрім цього відповідач зазначив, що господарським судом Львівської області розглядалась справа №914/1314/15 за позовом того ж позивача до того ж відповідача про стягнення заборгованості по договору №0109/14 від 01.09.2014 р., в тому числі 37 909,19 грн. інфляційних втрат, в частині стягнення яких рішенням суду від 02.07.2015 р. позов залишено без розгляду.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши і оцінивши докази, які мають значення для справи, суд встановив наступне.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю Спецтехсервіс (виконавцем, позивачем) та Приватним підприємством Зелений Гай (замовником, відповідачем) 01.09.2014 р. укладено договір № 0109/14, відповідно до умов якого виконавець зобовязується здійснити поставку і монтаж краново-маніпуляторної установки Jonsered 95 на автомобіль, наданий замовником, а замовник зобовязується прийняти роботи і оплатити їх у відповідності з даним договором (п.1.1). Вартість товару, що поставлявся і роботи по його монтажу на автотехніку замовника складають 243 600,00 грн. (п. 2.1).

Розділом 2 договору встановлено, що оплата робіт по постачанню і монтажу товару проводиться в наступному порядку: оплата у розмірі 174 000,00 грн. упродовж трьох днів з моменту підписання сторонами договору; оплата у розмірі 69 600 грн. упродовж трьох місяців рівними частинами, а саме: до 15 жовтня 2014 р. 23 200,00 грн., до 15 листопада 2014 р. 23 200,00 грн., до 15 грудня 2014 р. 23 200,00 грн.

У звязку з тим, що відповідач належно не проводив згідно встановленого договором порядку оплати робіт по постачанню і монтажу товару за договором № 0109/14 від 01.09.2014 р., Товариство з обмеженою відповідальністю Спецтехсервіс звернулося до господарського суду Львівської області з позовом про стягнення з Приватного підприємства Зелений Гай 161 367 грн. 28 коп., який судом прийнято до розгляду, порушено провадження у справі №914/1314/15 та 02.07.2015 р. винесено рішення, яким позов задоволено частково; стягнуто з відповідача: ПП Зелений Гай на користь позивача: ТзОВ Спецтехсервіс 13 797,84 грн. пені, 1 069,44 грн. 3 % річних, 1 869,34 грн. судового збору; припинено провадження у справі в частині стягнення основного боргу на суму 78 600,00 грн.; в частині стягнення 37 909,19 грн. втрат від інфляції позов залишено без розгляду. Рішення не оскаржувалось та набрало законної сили.

В мотивувальній частині рішення від 02.07.2015 р. у справі №914/1314/15 зазначено наступне: «матеріалами справи підтверджено, що на виконання умов договору № 0109/14 від 01.09.2014 р. позивач виконав комплекс послуг, передбачений договором № 0109/14 від 01.09.2014 р., а саме: було змонтовано на автомобіль замовника (Урал 375 Д, д.н.з. НОМЕР_2) та поставлено замовнику краново-маніпуляторну установку Jonsered 95 з насосом. Як вбачається з матеріалів справи, позивач виконав взяті на себе зобовязання за укладеним договором № 0109/14 від 01.09.2014 р. Внаслідок невиконання відповідачем зобовязань за укладеним договором № 0109/14 від 01.09.2014 р. у нього виникла заборгованість, яка на момент подачі позову становила 78 600,00 грн. Відповідач здійснив оплату заборгованості на суму 78 600,00 грн. після подання позову позивачем та порушення провадження у справі, що підтверджується платіжним дорученням № 557 від 10.06.2015 р., копія якого долучена до матеріалів справи».

Відтак, господарський суд Львівської області, врахувавши заяву про збільшення позовних вимог, заяву про зменшення позовних вимог, оплату відповідачем основного боргу після порушення провадження у справі №914/1314/15, 02.07.2015 р. виніс рішення про часткове задоволення позову.

При цьому, при прийнятті вказаного рішення суд не прийняв до уваги твердження відповідача щодо відсутності вини в його діях та наявність у діях позивача ознак кредитора, що прострочив, з огляду на наступне. Частиною 2 ст. 662 ЦК України передбачено, що продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства. Проте у даному випадку має місце неналежне виконання позивачем п. 4.3 договору № 0109/14 від 01.09.2014 р. в частині виконання робіт, а не поставки товару, а саме: виконавець передає замовникові наступний пакет документів на товар висновок науково-технічної експертизи на переобладнання автомобіля; акт технічної експертизи про відповідність технічного стану транспортного засобу вимогам безпеки дорожнього руху. Отже мова йде у договорі № 0109/14 від 01.09.2014 р. про виконання робіт, а не поставку товару. Відповідно до п. 2.2 договору № 0109/14 від 01.09.2014 р. оплата робіт по постачанню і монтажу товару проводиться в наступному порядку: оплата у розмірі 174 000,00 грн. упродовж трьох днів з моменту підписання сторонами даного договору; оплата у розмірі 69 600 грн. упродовж трьох місяців рівними частинами, а саме: до 15 жовтня 2014 р. 23 200,00 грн., до 15 листопада 2014 р. 23 200,00 грн., до 15 грудня 2014 р. 23 200,00 грн. (п. 2.2.1, п. 2.2.2 договору № 0109/14 від 01.09.2014 р.), відтак, оплата не повязана зі строками підписання акту прийому-передачі виконаних робіт і товару, а також з виконанням п. 4.3 договору № 0109/14 від 01.09.2014 р. Крім того, відповідач не надав доказів звернення до позивача щодо виконання п. 4.3 договору № 0109/14 від 01.09.2014 р. До того ж, договором № 0109/14 від 01.09.2014 р. не встановлено відповідальність за його невиконання.

Щодо позовних вимог в частині стягнення втрат від інфляції на суму 37 909,19 грн., то суд в рішенні від 02.07.2015 р. у справі №914/1314/15 вказав на те, що позивач заявою про зменшення позовних вимог предявив нову позовну вимогу про стягнення з відповідача 37 909,19 грн. - втрат від інфляції, після початку розгляду справи по суті, тобто змінив предмет позову, тому в тій частині суд позов залишив без розгляду.

Відповідно до ст.35 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином причиною виникнення даного спору є те, що відповідач прострочив оплату вартості товару, що постачався, і робіт по його монтажу, відтак позивач звернувся до господарського суду Львівської області із вимогою стягнути з відповідача нараховані на прострочені суми 44 052,47 грн. інфляційних втрат.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Відповідно до ст. 11 ЦК України, однією з підстав виникнення зобовязань, є, зокрема, договори та інші правочини.

У відповідності до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічні вимоги встановлені ст. 193 ГК України.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем заявлено до стягнення інфляційні втрати за період з 05.09.2014 р. по 10.06.2015 р.(з врахуванням строків затримки оплати), протягом якого зобовязання відповідача належним чином не було виконано.

Пунктом 1.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 р. №14 Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань розяснено, що з урахуванням приписів статті 549, частини другої статті 625 ЦК України та статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" правовими наслідками порушення грошового зобов'язання, тобто зобов'язання сплатити гроші, є обов'язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу. Пунктом 5.1. постанови, розяснено, що кредитор вправі вимагати, в тому числі в судовому порядку, сплати боржником сум інфляційних нарахувань та процентів річних як разом зі сплатою суми основного боргу, так і окремо від неї.

Матеріалами справи підтверджується прострочення виконання зобовязання відповідачем щодо оплати коштів згідно встановленого розділом 2 договору порядку (на що,окрім всього вищенаведеного, вказують наявні у матеріалах справи копії виписок з банку), з огляду на що суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача інфляційних втрат.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді всіх обставин справи. Ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Суд, перевіривши розрахунок розміру інфляційних втрат, здійснений позивачем за період з 05.09.2014 р. по 10.06.2015 р. (а саме: від суми 174 000,00 грн. за період з 05.09.2014 р. по 18.05.2015 р., та з врахуванням часткових оплат; від суми 600,00 грн. за період з 16.10.2014 р. по 18.05.2015 р.; від суми 22 600,00 грн. за період з 16.10.2014 р. по 10.06.2015 р.; від суми 23 200,00 грн. за період з 16.11.2014 р. по 10.06.2015 р.; від суми 23 200,00 грн. за період з 16.12.2014 р. по 10.06.2015 р.) дійшов висновку що позовні вимоги є обґрунтованими частково, а саме: обгрунтованими є вимоги про стягнення інфляційних втрат від суми 174 000,00 грн. за період з вересня 2014 р. по травень 2015 р., з врахуванням часткових оплат; від суми 600,00 грн. за період з листопада 2014 р. по травень 2015 р.; від суми 22 600,00 грн. за період з листопада 2014 р. по травень 2015 р.; від суми 23 200,00 грн. за період від грудня 2014 р. по травень 2015 р.; від суми 23 200,00 грн. за період з січня 2015 р. по травень 2015 р. (оскільки інфляційні втрати обраховуються помісячно, а не поденно), що разом складає 41 621,73 грн. В цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню. Решта інфляційних втрат в загальному розмірі 2 430,74 грн. нараховані помилково і безпідставно, і в цій частині в задоволенні позову слід відмовити.

Заперечення відповідача проти позову судом відхидяються, оскільки по-перше, відповідач не надав суду при розгляді даної справи жодних доказів на підтвердження свого викладеного у письмовому поясненні по суті позовних вимог від 13.08.2015 р. №76-6 твердження про прострочку позивачем виконання обовязку передати товар з 15.10.2014 р. по 09.06.2015 р., а по-друге суд погоджується з викладеним у рішенні господарського суду Львівської області від 02.07.2015 р. у справі №914/1314/15, щодо неприйняття до уваги твердження відповідача щодо відсутності вини в його діях та наявність у діях позивача ознак кредитора, що прострочив.

Судові витрати по розгляду справи відповідно до ст. 49 ГПК України покладаються на відповідача пропорційно до задоволених позовних вимог.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст. 509, 526, 610, 611, 612, 625 ЦК України, ст. 193 ГК України, ст.ст. 4-3, 33, 35, 43, 49, 82 85, 116 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Приватного підприємства «Зелений Гай» (81634, Львівська обл., Миколаївський р-н, с. Розвадів, вул. Сагайдачного, 72, ідентифікаційний код 30418517) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Спецтехсервіс» (82600, Львівська обл., м. Сколе, вул. Героїв Маківки, 4, ідентифікаційний код 32003437) 41 621 грн. 73 коп. - інфляційних втрат та 1 726 грн. 19 коп. судового збору.

3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Наказ, відповідно до ст. 116 ГПК України, видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Повне рішення складено 28.09.2015 року.

Суддя Морозюк А.Я.