ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.09.2015 Справа № 917/1501/15

За позовом Прокурора Гадяцького району, 37300, Полтавська область, м. Гадяч, вул. Л. Українки, 18

До відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Нові Мости", 37344, Полтавська область, Гадяцький район, с. Лисівка, вул. Кірова, 5

Про стягнення 113 081,99 грн. - збитки за користування з 01.01.2013 р. по 04.08.2014 року без правоустановчих документів земельною ділянкою площею 105,7175 га - не витребувані земельні частки (паї) на території Лисівської сільської ради Гадяцького району,

С у д д я ОСОБА_2

Представники:

від позивача: ОСОБА_3 (див. протокол);

від відповідача: ОСОБА_4, ОСОБА_5 (див. протокол);

10.09.2015 року у судовому засіданні відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 85 ГПК України оголошено вступну і резолютивну частину рішення, додано до справи та повідомлено про строк виготовлення повного тексту рішення.

Рішення виноситься після перерви, оголошеної в судовому засіданні 27.08.2015 р. в порядку ст. 77 ГПК України з огляду на необхідність поповнення матеріалів справи додатковими документальними доказами.

Суть спору: Розглядається позовна заява Прокурора Гадяцького району про стягнення з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Нові Мости" 113 081,99 грн. збитків за користування з 01.01.2013 р. по 04.08.2014 р. без правоустановчих документів земельною ділянкою площею 105,7175 га невитребувані земельні частки (паї) на території Лисівської сільської ради Гадяцького району.

Позовні вимоги вмотивовані тим, що за результатами проведеної прокуратурою Гадяцького району із залученням Державної інспекції сільського господарства у Полтавській області 03.04.2014 року перевірки встановлено, що товариство з обмеженою відповідальністю "Нові мости" не додержується вимог Земельного кодексу України при використанні у своїй господарській діяльності земельних ділянок. А саме, після закінчення терміну дії договору оренди земельної ділянки ТОВ "Нові мости" продовжувало користуватися даними земельними ділянками (невитребувані земельні частки (паї) на площу 175,4 га) без укладення договору оренди. Таким чином, відповідач самовільно використовує землі сільськогосподарського призначення в межах Лисівської сільської ради Гадяцького району площею - 134,13 га без відповідних документів (вказане підтверджується наданою Лисівської сільською радою інформацією).

Державним інспектором Державної інспекції сільського господарства у Полтавській області складено відповідний акт (копію направлено ТОВ "Нові Мости" поштовим звязком). Крім цього, останнім було здійснено розрахунок розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок загальною площею 134,13 га - 143 473,76 грн.

Резюмуючи наведеному, з посиланням на норми ст. ст. 90, 125, 126, 152, 156 Земельного кодексу України прокурор просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі та стягнути з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Нові Мости" 113 081,99 грн. збитків за користування з 01.01.2013 р. по 04.08.2014 р. без правоустановчих документів земельною ділянкою площею 105,7175 га - невитребувані земельні частки (паї) на території Лисівської сільської ради Гадяцького району. При цьому розмір збитків розраховано з урахуванням площі земельної ділянки, зафіксованої в техдокументації з землеустрою, яка виготовлена за відповідним зверненням відповідача після отримання певних дозволів орендодавця - РДА.

Відповідач проти позову заперечує за мотивами відзиву на позовну заяву вх. № 11032 від 03.08.2015 року та додаткових пояснень № б/н від 27.08.2015 року (вх. № 12296 від 27.08.2015 року) і № б/н від 08.09.2015 року (вх. № 13027 від 10.09.2015 року), посилаючись на відсутність підстав для відшкодування збитків з огляду на відсутність складу правопорушення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, оцінивши надані докази, суд

в с т а н о в и в:

30.01.2012 року між Гадяцькою районною державною адміністрацією та ТОВ "Нові мости" укладено Договір оренди землі (не витребувані земельні частки (паї)) на площу 175,4 га на території Лисівської сільської ради за межами населеного пункту зі строком дії до 31.12.2012 року.

Після закінчення терміну дії договору заява від відповідача про поновлення договору оренди земельної ділянки від 30.01.2012 року на новий строк не надходила. Тобто, останній продовжував користуватися даними земельними ділянками без укладення договорів оренди, що підтверджується інформацією, наданою Лисівської сільською радою (лист № 64/0230 від 01.04.2014 року) та Гадяцькою районною державною адміністрацією (лист № 599/01- 54 від 09.04.2014 року).

Для продовження терміну дії договору оренди невитребуваних земельних часток (паїв), ТОВ "Нові Мости" 11.04.2014 року звернулось до голови Гадяцької районної державної адміністрації Полтавської області з проханням передати в оренду 32 невитребувані земельні частки (паї) загальною площею 105,7175 га, розташовані на території Лисівської сільської ради.

03.04.2014 року на вимогу прокуратури району Державною інспекцією сільського господарства в Полтавській області проведено позапланову перевірку діяльності ТОВ "Нові мости". За її результатами встановлено, що вказане товариство самовільно використовує землі сільськогосподарського призначення на території Лисівської сільської ради Гадяцького району площею 134,13 га без будь-яких правоустановчих документів. 24.04.2014 року державним інспектором складено відповідний акт та здійснено розрахунок розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок - 143 473,76 грн.

15.07.2014 року розпорядженням Гадяцької районної державної адміністрації Полтавської області № 298 надано дозвіл ТОВ "Нові мости" на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних часток (паїв) на території Лисівської сільської ради орієнтовною площею 106 га, а розпорядженням № 340 від 04.08.2014 року - передано в оренду 34 земельні ділянки (не витребувані земельні частки (паї)) загальною площею 105,7175 га для ведення товарного сільськогосподарського призначення (угіддя - рілля) та розташовані на території Лисівської сільської ради Гадяцького району Полтавської області із зобов'язанням укласти договір оренди земельних ділянок (не витребуваних земельних часток (паїв)) - п. 5 розпорядження.

Таким чином, починаючи з 01.01.2013 року і до 04.08.2014 року земельні ділянки (не витребуваних земельних часток (паїв)) фактично використовувались без правоустановчих документів.

За викладеного, вважаючи порушеними інтереси держави, прокурор Гадяцького району Полтавської області звернувся до господарського суду Полтавської області з даним позовом про стягнення з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Нові Мости" 113 081,99 грн. збитків за користування з 01.01.2013 р. по 04.08.2014 р. без правоустановчих документів земельною ділянкою площею 105,7175 га - невитребувані земельні частки (паї) на території Лисівської сільської ради Гадяцького району.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Згідно ст. 2 Закону України "Про оренду землі" відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Пунктом 2 ст. 152 Земельного кодексу України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Статтею 156 Земельного кодексу України визначено перелік підстав відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам. Так, відповідно до п. "д" ч. 1 ст. 156 Земельного кодексу України власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.

Згідно ст. 157 Земельного кодексу України відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам здійснюють органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, які використовують земельні ділянки, а також органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, діяльність яких обмежує права власників і землекористувачів або погіршує якість земель, розташованих у зоні їх впливу, в тому числі внаслідок хімічного і радіоактивного забруднення території, засмічення промисловими, побутовими та іншими відходами і стічними водами.

Прокурор, обґрунтовуючи свою позицію у даній справі щодо стягнення 113 081,99 грн. збитків, посилається на кримінальну справу Гадяцького районного суду № 526/1073/15-к. Вироком від 08.06.2015 року у ній директора ТОВ "Нові мости" визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України (самовільне зайняття земельної ділянки, яким завдано значної шкоди власнику), та призначено йому покарання у розмірі 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян (3 400,00 грн.). Згідно висновку у судово-економічній експертизі (проведено в ході проведення досудового розслідування) розмір шкоди склав 113 081,99 грн. з урахуванням площі, на яку відповідачем виготовлена технічна документація.

За вказаним вироком при описанні подій зроблено посилання на фіксацію сільгоспінспекцією самовільного зайняття ТОВ "Нові мости" земельних ділянок. Однак ця констатація не є встановленням факту в розумінні статті 35 ГПК України.

Статтею 33 Закону України "Про оренду землі" чітко визначено процедуру поновлення договору оренди землі. Так, по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). У разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. У цьому випадку укладання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі здійснюється із: власником земельної ділянки (щодо земель приватної власності); уповноваженим керівником органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування без прийняття рішення органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної або комунальної власності).

Як бачимо, відмічена норма (стаття 33 Закону України "Про оренду землі") несе в собі приписи певної поведінки для обох контрагентів.

Відповідач після закінчення дії договору оренди (31.12.2012 року) вважав договір поновленим, оскільки контрагент - Гадяцька районна державна адміністрація - не наполягала на припиненні його дії та не зверталася з вимогою щодо повернення земельних ділянок (що засвідчує прокурор у даному позові), оскільки діяльність ТОВ "Нові мости" пов'язана зі сівозмінами сільгоспкультур, а отже не закінчується календарним роком. Це по-перше.

По - друге, відповідач продовжив користуватися земельними ділянками, сплачував за таке користування орендну плату. На підтвердження вказаної обставини ним надано належним чином засвідчені копії документів, зокрема, платіжні доручення за 2013-2014 роки, статистичні дані за формою № 4-сг, щодо посівних площ сільськогосподарських культур під урожай 2013 - 2014 років, статистичну форму № 29-сг (річна) про підсумки збору врожаю сільськогосподарських культур, плодів, ягід та винограду на 01.12.2013 року та 01.12.2014 року, схематичну аплікацію посівних площ за 2013-2014 роки, довідку відділу Держземагентсва у Гадяцькому районі Полтавської області № 147 від 29.01.2013 року та № 161 від 04.02.2014 року, довідку відділу Держземагенства у Гадяцькому районі Полтавської області № 690 від 27.10.2014 року, договору № 75 від 14.07.2014 року на виконання робіт по розробці обмінних файлів (XML) на земельні ділянки під не витребуваними земельними частками паями на території Лисівської сільської ради Гадяцького району Полтавської області, лист відділу Держгеокадастру у Гадяцькому районі Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області № 34-28-0.4-751/21-15 від 01.09.2015 року (а. с. 98-111, 113-151).

Викладені обставини підтверджуються також листом Лисівської сільської ради Гадяцького району Полтавської області № 228/02-30 від 26.08.2015 року (а. с. 80), зі змісту якого вбачається, що заборгованість по орендній платі відсутня, в період з 01.01.2013 року по 04.08.2014 року сплачено 190 305,54 грн. (щомісячно 10 572,53 грн.). Таку ж інформацію надає і Гадяцька районна державна адміністрація листом № 1821/01-43 від 25.08.2015 року (а. с. 79).

Крім цього, розрахунок сум сплаченої орендної плати за вказаними земельними ділянками відображено у податковій декларації з плати за землю за 2013 рік.

Слід також зазначити, що відповідно до п. 287.1. Податкового кодексу України власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою. Підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки, оформлений та зареєстрований відповідно до законодавства (п. 288.1. Податкового кодексу України).

Відповідач почав користуватися земельними ділянками і сплачувати орендну плату відповідно до укладеного 30.01.2012 року договору оренди землі, який зареєстрований у Лисівській сільській раді (як того вимагало законодавство на момент укладення договору).

По-третє, стаття 33 Закону України "Про оренду землі" визначає, що відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі може бути оскаржено в суді. Докази щодо такого відсутні.

Пунктом 3 Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 284 від 19.04.1993 року визначено, що відшкодуванню підлягають збитки власників землі та землекористувачів, у тому числі орендарів, включаючи і неодержані доходи, якщо вони обґрунтовані.

Частинами 1, 2 ст. 1166 Цивільного кодексу України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Статтею 22 Цивільного кодексу України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Частиною 1 ст. 225 Господарського кодексу України визначено, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків потрібна як наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) протиправної поведінки; 2) збитків; 3) причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; 4) ступінь вини у розумінні статті 1193 ЦК України.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного суду України від 28.01.2015 року у справі № 5023/3993/12 (5023/9057/11).

Крім цього, згідно зі статтею 22 Цивільного кодексу України, збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки ); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою потерпілої сторони є важливим елементом доказування наявності шкоди. Позивач повинен довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а шкода, яка завдана особі, - наслідком такої протиправної поведінки. Наведеної правової позиції дотримується Верховний Суд України при здійсненні касаційного перегляду судових рішень у справах про відшкодування збитків (наприклад, справа № 42/266-6/492, постанова від 30.05.2006 р.).

Для відшкодування шкоди необхідно довести такі факти: неправомірність поведінки особи, наявність шкоди, причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою, вина завдавача шкоди. Наявність всіх вищезазначених умов є обов'язковим для прийняття судом рішення про відшкодування завданої шкоди (Ухвала Верховного Суду України (судова колегія з цивільних справ) від 21.12.2005 р.). Оскільки протиправність поведінки завдавача шкоди є однією із підстав відповідальності, шкода, завдана правомірними діями за загальним правилом не відшкодовується.

Обґрунтовуючи розмір збитків за користування земельною ділянкою площею 105,7175 га без правоустановчих документів за період з 01.01.2013 р. по 04.08.2014 р., прокурор наводить розрахунок розміру шкоди (а. с. 67-69). При цьому останній посилається на ОСОБА_5 визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України № 963 від 25.07.2007 року.

Так, відповідно до пункту 4 ОСОБА_5 розмір шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки, визначається для всіх категорій земель (крім земель житлової та громадської забудови) за такою формулою: Шс = Пс х Нп х Кф х Кі (1). Однією із складових формули є середньорічний дохід, який можна отримати від використання земель за цільовим призначенням, визначений у додатку 1, з урахуванням переліків, наведених у додатках 2 і 3 (Нп) - 853,00 грн.. Прокурор, наводячи цю формулу, припустився помилки, вважаючи даний дохід середньомісячним.

З матеріалів справи (а. с. 79 - 80) вбачається, що відповідач сплачував орендну плату у розмірі 10 572,53 грн. щомісячно. Тобто, за рік ним сплачено 126 870,36 грн., за період з 01.01.2013 року по 04.08.2014 року - 190 305,54 грн. Відповідачем у цей же період використовувались земельні ділянки площею 105,7175 га, що підтверджується позивачем.

Отже, виходячи з розміру сплаченої орендної плати за рік та площі земельних ділянок відповідач за 1 га земельних ділянок за рік сплачував 1 200,088 грн. Вказана сума є більшою, ніж визначений вищевказаною Методикою середньорічний дохід, який можна отримати від використання земель за цільовим призначенням (853,00 грн.).

Крім наведеного, відповідно до пункту 2 Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам розмір збитків визначається комісіями, створеними Київською та Севастопольською міськими, районними державними адміністраціями, виконавчими комітетами міських (міст обласного значення) рад. Докази створення такої, як і документи за результатами її роботи суду на надані.

За так, позивачем - прокурором не доведено наявності усіх фактів складової правопорушення, які б свідчили про необхідність відшкодування шкоди, завданої діями позивача під час користування земельними ділянками.

Відповідно до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з пунктом 4 частини третьої ст. 129 Конституції України та ст. 33, ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги прокурора є безпідставними та необґрунтованими, не підтверджені доданими до матеріалів справи доказами, а тому є такими, що не підлягають задоволенню.

На підставі матеріалів справи та керуючись ст. ст. 22, 43, 49, 82-85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В :

У позові відмовити.

Повне рішення складено 22.09.2015 року

Суддя Г.І.Бунякіна