РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.09.2015Справа №910/16100/15
За позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування»

до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Брокбізнес»

про стягнення 5277,49 грн.

Суддя Сташків Р.Б.

Представники сторін:

від позивача - не з'явилися;

від відповідача - Голяр І.С. (представник за довіреністю).

СУТЬ СПОРУ:

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АХА Страхування» (далі - Позивач) звернулося до суду з позовом про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Брокбізнес» (далі - Відповідач) заборгованості з відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, в розмірі 5277,49 грн., оскільки Відповідач, як страховик винної в ДТП особи, всупереч вимогам Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не повністю відшкодував Позивачу шкоду, завдану страхувальником Відповідача внаслідок ДТП.

Представник Позивача був присутнім у попередніх судових засіданнях, а у засідання 16.09.2015 з невідомих суду причин представника не направив, хоча той був повідомлений належним чином під розписку у минулому засіданні 02.09.2015.

Відповідач проти позову заперечує, оскільки ним було виплачено частину страхового відшкодування, а додаткове досягнення ще 5277,49 грн. Відповідач вважає неправомірним у зв'язку з не застосуванням Позивачем коефіцієнту зносу при обрахунку.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, які приймали участь у судових засіданнях, дослідивши надані докази та оцінивши їх в сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

07.12.2012 по Ленінградській площі, в м. Києві, була скоєна ДТП, а саме відбулося зіткнення автомобіля «ДАФ», д.р.н. НОМЕР_1, яким керував ОСОБА_2, з автомобілем «Сітроен», д.р.н. НОМЕР_2, яким керував ОСОБА_3 Причинами ДТП стало те, що водій ОСОБА_2, керуючи автомобілем «ДАФ», д.р.н. НОМЕР_1, під час руху по другорядній дорозі не виконав вимоги знаку, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «Сітроен», д.р.н. НОМЕР_2, чим порушив ПДР України.

Дані обставини підтверджуються довідками ДАІ про ДТП, копії яких містяться у справі.

Внаслідок вказаної ДТП було пошкоджено автомобіль «Сітроен», д.р.н. НОМЕР_2 (Застрахований автомобіль), який відповідно до залученої до матеріалів справи копії реєстраційного талону належить ОСОБА_4 на праві власності, був під керуванням ОСОБА_3 на час ДТП, та який був застрахований Позивачем на підставі Договору добровільного страхування, копія якого залучена до справи (далі - Договір добровільного страхування). Вигодонабувачем за вказаним договором є страхувальник (ОСОБА_4.)

На підставі вищевказаного, за умовами Договору добровільного страхування, враховуючи Звіт № 130/13 від 10.04.2013 (вартість відновлювального ремонту відповідає встановленому спеціалістом розміру збитку та дорівнює 17544,02 грн., коефіцієнту зносу 0), рахунок № 03921 від 13.12.2012 ремонтного СТО (16601,98 грн.), Позивачем було складено страховий акт, відповідно до якого Позивач розрахував та виплатив страхове відшкодування в розмірі 16121,98 грн. на ремонтне СТО.

При цьому, закон не зобов'язує страховика запитувати згоду вигодонабувача на виплату страхового відшкодування на відновлення Застрахованого автомобіля, та матеріали справи не містять доказів, що вигодонабувач за Договором страхування заперечував проти виплати Позивачем суми страхового відшкодування на ремонтне СТО Застрахованого автомобіля для відновлення останнього, та оскільки відновлення пошкодженого майна (Застрахованого автомобіля) не суперечить ні інтересам вигодонабувача, ні страхувальника за вказаним договором; суду не доведено протилежного.

Статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 ЦК України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відтак, Позивач, здійснивши виплату страхового відшкодування, набув права потерпілої особи в межах здійсненої виплати.

Як убачається з матеріалів справи, шкоду було заподіяно водієм автомобіля «ДАФ», д.р.н. НОМЕР_1, ОСОБА_2, під час експлуатації вказаного автомобіля, і його вину у вчиненні ДТП та скоєнні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП встановлено залученою до матеріалів справи постановою районного суду.

На час скоєння вищевказаної ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2, як особи, яка експлуатує автомобіль «ДАФ», д.р.н. НОМЕР_1 на законних підставах, була застрахована Відповідачем на підставі договору (полісу) № АВ/3456388 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних ТЗ (за даними полісу: ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну третіх осіб - 50000 грн., франшиза - 0 грн.).

Отже, на Відповідача вказаним полісом покладено обов'язок з відшкодування шкоди, завданої під час експлуатації автомобіля «ДАФ», д.р.н. НОМЕР_1.

Спір у даній справі вини виник у зв'язку з тим, що Відповідачем було лише частково відшкодовано матеріальну шкоду, заподіяну внаслідок ДТП, і не відшкодована різниця між заявленими та задоволеними вимогами становить 5277,49 грн., що є предметом спору.

Відповідач вважає, що наявний коефіцієнт зносу деталей Застрахованого автомобіля, у зв'язку з чим він провів власний розрахунок та виплатив Позивачу страхове відшкодування з урахуванням зносу, тому підстави для достягнення ще 5277,49 грн. на думку Відповідача відсутні.

Однак до таких заперечень Відповідача суд ставиться критично.

По-перше, недоведеними є обставини, на які у відзиві посилається Відповідач, зокрема він стверджує, що у зв'язку з участю застрахованого автомобіля в ДТП, які мали місце раніше між заявлений страховий випадок, при розрахунку страхового відшкодування слід використовувати зазначений коефіцієнт фізичного зносу, але Відповідач подав до суду розрахунок, який був складений без проведення огляду автомобіля тому відображає лише міркування Відповідача, і не є належним доказом по справі.

Натомість складений оцінювачем та залучений до справи Звіт № 130/13 від 10.04.2013 складено з проведенням огляду автомобіля, та у даному звіті, який не спростованим Відповідачем належними засобами доказування (не надано доказів, що складові частини кузова, кабіни, рами застрахованого автомобіля відновлювали ремонтом), коефіцієнту зносу не встановлено - дорівнює 0.

Отже, коефіцієнт фізичного зносу Застрахованого автомобіля дорівнює 0, і Відповідачем не доведено протилежного.

Розглядаючи спір по суті суд зазначає, що у постанові Верховного Суду України від 15.04.2015 у справі № 3-50гс15 викладено правову позицію про те, що Законами України «Про страхування» та «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачено зобов'язання страховика за договором добровільного страхування визначати розмір страхового відшкодування тільки в розмірі суми, встановленої звітом про оцінку транспортного засобу, оскільки цей звіт є попереднім оціночним документом, що визначає можливу, але не остаточну суму, необхідну для відновлення транспортного засобу. Тому виплативши страхове відшкодування відповідно до умов договору добровільного страхування Страховик набуває права зворотної вимоги до Страховика винної особи у сумі виплаченого страхового відшкодування, але у межах фактичних затрат із вирахуванням франшизи.

Отже, фактично відновлювальний ремонт Застрахованого автомобіля після його пошкодження у спірному ДТП згідно рахунку СТО коштував 16601,98 грн.

Відповідачем не надано суду доказів на спростування встановленої Позивачем вартості відновлювального ремонту Застрахованого автомобіля, внаслідок його пошкодження в ДТП, і також Відповідач не спростував розраховану Позивачем суму страхового відшкодування.

Судом встановлено, що наведені у рахунку СТО матеріли, деталі та роботи знаходяться у причинно-наслідковому зв'язку з завданими Застрахованому автомобілю пошкодженнями внаслідок ДТП, що відображені в довідках ДАІ та фотографіях пошкоджень, і Відповідачем не надано доказів протилежного, а також не доведено, що обрахований Позивачем розмір страхового відшкодування є необґрунтованими або завищеними.

Відповідно до п. 12.1 ст. 12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Аналогічну позицію викладено в ст. 9 Закону України «Про страхування».

Враховуючи вищезазначені обставини, умови полісу № АВ/3456388 та положення статей 12, 22, 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», статей 9, 27 Закону України «Про страхування» та статей 993, 1192 ЦК України, у Відповідача в зв'язку з настанням ДТП виник обов'язок відшкодувати Позивачу шкоду в межах ліміту відповідальності Відповідача, як страховика, за спірним страховим випадком (50000 грн.), не більше фактичної вартості відновлювального ремонту Застрахованого автомобіля на СТО (16601,98 грн.), виходячи з суми, право на вимогу якої перейшло до Позивача в зв'язку з виплатою страхового відшкодування (16121,98 грн.) і при цьому за мінусом франшизи (0 грн.), та отже в сумі 16121,98 грн.

Відповідачем було виплачено Позивачу частину страхового відшкодування в розмірі 10844,49 грн., тому, з огляду на все вищенаведене, позовні вимоги про стягнення решти - 5277,49 грн. визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Судовий збір відповідно до статті 49 ГПК України покладається на Відповідача.

Виходячи з викладеного та керуючись статтями 32-34, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Брокбізнес» (м. Київ, вул. Білоруська, 3; ідентифікаційний код 20344871) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» (м. Київ, вул. Іллінська, 8; ідентифікаційний код 20474912) 5277 (п'ять тисяч двісті сімдесят сім) грн. 49 коп. відшкодування матеріальної шкоди (виплати страхового відшкодування), а також 1827 (одну тисячу вісімсот двадцять сім) грн. судового збору.

Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 22.09.2015

Суддя Сташків Р.Б.