ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" вересня 2015 р. Справа № 920/834/15

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Бондаренко В.П., суддя Россолов В.В., суддя Тихий П.В.

при секретарі Деппа-Крівіч А.О.,

за участю представників:

позивача - ОСОБА_1, довіреність від 20 травня 2015 року,

1-го відповідача - ОСОБА_2, довіреність № 2015/105, від 23 червня 2015р.,

2-го відповідача - не з'явився.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АТ "Каргілл", м.Київ, (вх.№4400С/1-42) на рішення господарського суду Сумської області від 24 липня 2015 року по справі №920/834/15,

за позовом Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Думівське", с. Думівка, Краснопільський район, Сумська область,

до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю "АТ Каргілл", м.Київ,

2. Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД "Аліанс-Медіа", м.Київ,

про визнання права власності на майно, витребування майна з чужого незаконного володіння, зобовязання вчинити дії,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Сумської області від 24 липня 2015 року у справі №922/834/15 (суддя Коваленко О.В.) позов задоволено.

Визнано за Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "Думівське" право власності на зерно кукурудзи 3 класу врожаю 2014 року вагою 3771439,00 кг, яке перебуває на зберіганні в зерновому складі ТОВ "ТД "Аліанс-Медіа" за адресою: 42356, Сумська область, Сумський район, с.Нижня Сироватка, вул. Сумська, 41, прийнятого на зберігання від Товариства з обмеженою відповідальністю "АТ "Каргілл" за складською квитанцією на зерно №2577 від 19 листопада 2014 року.

Витребувано з безпідставного володіння Товариства з обмеженою відповідальністю "АТ "Каргілл" на користь Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Думівське" зерно кукурудзи 3 класу врожаю 2014 року вагою 3771439,00 кг, яке перебуває на зберіганні в зерновому складі ТОВ "ТД "Аліанс-Медіа" за адресою: 42356, Сумська область, Сумський район, с. Нижня Сироватка, вул. Сумська, 41, прийнятого на зберігання від першого відповідача за складською квитанцією на зерно №2577 від 19 листопада 2014 року.

Зобовязано зерновий склад Товариство з обмеженою відповідальністю "ТД "Аліанс-Медіа" вчинити дії по переоформленню з Товариства з обмеженою відповідальністю "АТ "Каргілл" на користь Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Думівське" зерна кукурудзи 3 класу врожаю 2014 року вагою 3771439,00 кг, прийнятого на зберігання від Товариства з обмеженою відповідальністю "АТ Каргілл" за складською квитанцією на зерно №2577 від 19 листопада 2014р., погасити її (бланк АХ№281542) та видати Сільськогосподарському товариству з обмеженою відповідальністю "Думівське" нову складську квитанцію на зерно кукурудзи 3 класу врожаю 2014 року вагою 3771439,00 кг, про що внести зміни та записи до основного реєстру складських документів на зерно та зерна, прийнятого на зберігання, і реєстру зернового складу.

Скасовано заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою господарського суду Сумської області від 04 червня 2015 року по справі №920/834/15, у вигляді накладення арешту на майно - зерно кукурудзи 3 класу врожаю 2014 року вагою 3771439, 00 кілограмів, яке перебуває на зберіганні в зерновому складі Товаристві з обмеженою відповідальністю "ТД "Аліанс-Медіа" за адресою: 42356, Сумська область, Сумський район, с. Нижня Сироватка, вул. Сумська, буд. 41, прийнятого на зберігання від Товариства з обмеженою відповідальністю "АТ "Каргілл" за складською квитанцією на зерно №2577 від 19 листопада 2014 року.

Товариство з обмеженою відповідальністю "АТ "Каргілл" з вказаним рішенням суду першої інстанції не погодилося та звернулося до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення місцевим господарським судом при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, а також на неповне зясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення господарського суду Сумської області від 24 липня 2015 року та прийняти нове судове рішення, яким у задоволені позовним вимог відмовити в повному обсязі.

Розпорядженням голови суду від 31 серпня 2015 року для розгляду справи було сформовано колегію суддів: головуючий суддя Черленяк М.І., суддя Івакіна В.О., суддя Хачатрян В.С.

У зв'язку із проведенням повторного автоматичного розподілу справи на підставі розпорядження керівника апарату суду від 07 вересня 2015 року по справі №920/834/15, було сформовано наступний склад колегії суддів: головуючий суддя Пелипенко Н.М., суддя Россолов В.В., суддя Тихий П.В.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 09 вересня 2015 року з огляду на зміну складу колегії суддів, з метою забезпечення необхідних умов для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, прийняття законного та обґрунтованого рішення у справі, було відкладено розгляд справи.

Розпорядженням голови суду від 23 вересня 2015 року у зв'язку із відпусткою судді Пелипенко Н.М. для розгляду справи було сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Бондаренко В.П., суддя Россолов В.В., суддя Тихий П.В.

У судове засідання, яке відбулось 23 вересня 2015 року з'явились представники позивача та першого відповідача. Представник другого відповідача у судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце судового засідання, що підтверджується наявним в матеріалах справи поштовим повідомленням (ОСОБА_3 2 а.с.136).

Згідно із пунктом 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи те, що явка другого відповідача не була визнана обов'язковою, а також те, що його неявка не перешкоджає розгляду апеляційної скарги, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за його відсутності за наявними матеріалами у справі.

Дослідивши матеріали справи колегія суддів встановила наступні обставини справи.

18 листопада 2014 року між Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "Думівське" і Товариством з обмеженою відповідальністю "АТ Каргілл" було підписано дві різні, не автентичні редакції договору поставки №74887, відповідно до умов якого позивач зобов'язувався поставити і передати у власність, а відповідач 1 - прийняти і оплатити кукурудзу врожаю 2014 року українського походження (товар), на умовах EXW "Франко завод-зерновий склад постачальника" на ТОВ "ТД "Аліанс-Медіа", місцезнаходження: Сумська область, Сумський район , с. Нижня Сироватка, вул. Сумська, 41, згідно Інкотермс 2010 в частині, що не суперечить умовам цього Договору.

Звертаючись до суду першої інстанції позивач просить визнати за ним право власності на зерно кукурудзи 3 класу врожаю 2014 року вагою 3771439,00 кг, яке перебуває на зберіганні в зерновому складі ТОВ "ТД "Аліанс-Медіа" за адресою: 42356, Сумська область, Сумський район, с. Нижня Сироватка, вул. Сумська, 41, прийнятого на зберігання від відповідача 1 за складською квитанцією на зерно №2577 від 19 листопада 2014 року; витребувати з безпідставного володіння відповідача 1 на користь позивача зазначене майно, а також зобов'язати відповідача 2 вчинити дії по переоформленню з ТОВ "АТ "Каргілл" на користь позивача зерна кукурудзи 3 класу врожаю 2014 року вагою 3771439,00 кг, прийнятого на зберігання від відповідача 1 за складською квитанцією на зерно №2577 від 19 листопада 2014 року, погасити її (бланк АХ №281542) та видати позивачу нову складську квитанцію на зерно, про що внести зміни та записи до основного реєстру складський документів на зерно та зерна, прийнятого на зберігання, і реєстру зернового складу. Крім того, просить суд стягнути з відповідачів на свою користь судовий збір.

Судом першої інстанції, з огляду на доведеність та фактичність позовних вимог, встановлення факту не укладення договору поставки №74887, було визнано за позивачем право власності на майно, витребувано майно з чужого незаконного володіння, та зобовязано другого відповідача вчинити дії з повернення майна.

Заперечуючи правомірність вказаного судового рішення перший відповідач зазначає про відсутність підстав як для визнання договору неукладеним, так і витребування майна з чужого незаконного володіння в порядку статті 1212 Цивільного кодексу України.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі доводи першого відповідача, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду дійшла до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає нормам матеріального законодавства, зважаючи на наступне.

При дослідженні матеріалів справи та пояснень сторін було встановлено, що на початку листопада 2014 року до позивача звернувся громадянин ОСОБА_4, який представившись представником відповідача ТОВ "АТ "Каргілл" запропонував укласти договір поставки зерна кукурудзи врожаю 2014 року. Після погодження кількісних, вартісних і якісних показників зерна, позивачем з одного боку і вказаною особою (ОСОБА_4С.) з іншого боку 18 листопада 2014 року було підписано відповідний договір поставки № 74887.

В той же період часу, за наявною у сторін інформацією, на початку листопада 2014 року до відповідача ТОВ "АТ "Каргілл" також звернулась невідома особа, яка представившись представником позивача, запропонувала укласти договір поставки зерна кукурудзи врожаю 2014 року. В подальшому, ТОВ "АТ "Каргілл" також 18 листопада 2014 року після погодження кількісних, вартісних і якісних показників зерна з вказаною особою було підписано відповідний договір поставки № 74887.

Таким чином, 18 листопада 2014 року Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "Думівське" і Товариством з обмеженою відповідальністю "АТ Каргілл" були одноособово підписані дві різні, не автентичні редакції договору поставки №74887, відповідно до умов якого позивач зобов'язувався поставити і передати у власність, а відповідач 1 - прийняти і оплатити кукурудзу врожаю 2014 року українського походження (товар), на умовах EXW "Франко завод-зерновий склад постачальника" на ТОВ "ТД"Аліанс-Медіа", місцезнаходження: Сумська область, Сумський район ,с. Нижня Сироватка, вул. Сумська, 41, згідно Інкотермс 2010 в частині, що не суперечить умовам цього Договору, зі значною відмінністю в істотних умовах договорів.

Матераліами справи підтверджується, що договір в редакції позивача (далі за текстом - "Договір 1") підписаний з боку ТОВ "АТ "Каргілл" від імені директора торгівельного відділу ОСОБА_5, а в редакції відповідача 1 (далі за текстом - "Договір 2") міститься договір, укладений від імені торгівельного представника по довіреності №2014/55 від 02 червня 2014 року гр. ОСОБА_3

Пунктом 2.1. Договору 1 передбачено, що загальна кількість товару в заліковій вазі складає 3 771,00 тон +/-5%; в редакції Договору 2 - 3 770 тонн +/-5%.

Згідно п. 2.2. Договору 1 щодо якості товару зазначено: вологість не більше 14%, але не менше 8%; в Договорі 2 - вологість не більше 14%, але не менше 13%; загальна зернова домішка в Договорі 1 - макс. 10%, що включає в себе биті зерна - макс. 5%; в редакції Договору 2 - загальна зернова домішка не включає в себе биті зерна; ушкоджені зерна в Договорі 1 - макс. 5% (в тому числі ушкоджені під час сушіння без обмеження); в Договорі 2 - пошкоджених - не більше 5% (включаючи пошкоджені сушкою не більше 2%).

Зі змісту п. 3.1. Договору 1 вбачається, що ціна кукурудзи - 2 480,00 грн. за 1 тону, в тому числі ПДВ 413,33 грн.; в Договорі 2 - ціна кукурудзи 2 000,00 грн. за 1 тону, в тому числі ПДВ 333,33 грн.

Відповідно до п. 3.2. Договору 1 загальна вартість товару склала 9352080,00 грн.; по Договору 2 - загальна вартість товару склала 7540000,00 грн.

Пунктом 4.2. Договору 1 встановлено момент переходу права власності на товар - з моменту перерахування повної суми загальної вартості товару на поточний рахунок постачальника; в редакції Договору 2 - момент переходу права власності на товар - з моменту оформлення зерновим складом складського документу на ім'я покупця/підписання постачальником, покупцем та зерновим складом акту прийому-передачі товару.

В розділі 9 "Реквізити сторін" відомості про банківські рахунки також відрізняються: так, у Договорі 1 - розрахунковий рахунок постачальника №2150 в ПАТ "Креді ОСОБА_6" (м. Суми); в Договорі 2 - розрахунковий рахунок постачальника №01 в ПАТ банк "Фінанси та кредит".

Таким чином, судом встановлено, що фактично у позивача та першого відповідача наявні різні примірники договору поставки від 18 листопада 2014 року одного й того самого товару (зерна кукурудзи).

Разом з тим, зерно кукурудзи в кількісній вазі 3771439 кг було переоформлено (переписано) з СТОВ "Думівське" на відповідача 1 ТОВ "АТ Каргілл" шляхом зміни поклажодавця на зерновому складі відповідача 2 - ТОВ "ТД "Аліанс-Медіа", який погасив складський документ на зерно позивача, виписав на відповідача 1 складську квитанцію на зерно №2577 від 19 листопада 2014 року на кукурудзу 3 класу врожаю 2014 року вагою 3771439 кг, а також вніс відповідні зміни (записи) до основного реєстру складських документів на зерно та зерна, прийнятого на зберігання, і реєстру зернового складу, про що свідчать складська квитанція на зерно №2577 від 19 листопада 2014 року, акт приймання-передачі №5 від 19 листопада 2014 року, картка аналізу зерна №455 від 19 листопада 2014 року, які містяться в матеріалах справи.

ТОВ "АТ Каргілл", в свою чергу, обґрунтовує свої заперечення тим, що договір поставки (в редакції, яка знаходиться у нього - Договір 2) виконаний сторонами в повному обсязі: товар отримано належним чином, а грошові кошти перераховані на розрахунковий рахунок позивача, що підтверджується письмовими матеріалами справи: рахунком-фактурою №76 від 19 листопада 2014 року, накладною №201 від 19 листопада 2014 року, податковою накладною, платіжним дорученням №30386 від 21 листопада 2014 р. на суму 7542893 грн.09 коп.

Судом встановлено, що грошові кошти в розмірі 7542893 грн. 09 коп. були перераховані відповідачем 1 на розрахунковий рахунок, зазначений в платіжних реквізитах у Договорі 2, а саме: р/р №01 в ПАТ банк "Фінанси та кредит", який не належить позивачеві.

Позивач мотивує свої вимоги тим, що договір поставки зерна є неукладеним і фактично невиконаним з боку позивача і ТОВ "АТ Каргілл".

З приводу наведеного слід зазначити наступне.

В положеннях ст. 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до вимог ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Поряд з цим, відповідно до ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Варто зауважити, що законодавець не визначає поняття "належна форма досягнення згоди", а лише визначає, що договір укладається у наступному порядку: пропозиція укласти договір (оферта) має передувати, прийняттю пропозиції (акцепту) другою стороною. Відтак, момент досягнення згоди з усіх істотних умов, і момент укладення договору, співпадають.

Отже, колегія суддів констатує, що надання належної форми договору, тобто результату досягнення згоди з усіх істотних умов, і є належною формою досягнення згоди з усіх істотних умов.

Згідно ст. 181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів. Проект договору може бути запропонований будь-якою з сторін. У разі якщо проект договору викладено як єдиний документ, він надається другій стороні у двох примірниках. Сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір відповідно до вимог частини першої цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні або надсилає відповідь на лист, факсограму тощо у двадцятиденний строк після одержання договору. За наявності заперечень щодо окремих умов договору сторона, яка одержала проект договору, складає протокол розбіжностей, про що робиться застереження у договорі, та у двадцятиденний строк надсилає другій стороні два примірники протоколу розбіжностей разом з підписаним договором. Сторона, яка одержала протокол розбіжностей до договору, зобов'язана протягом двадцяти днів розглянути його, в цей же строк вжити заходів для врегулювання розбіжностей з другою стороною та включити до договору всі прийняті пропозиції, а ті розбіжності, що залишились неврегульованими, передати в цей же строк до суду, якщо на це є згода другої сторони. У разі досягнення сторонами згоди щодо всіх або окремих умов, зазначених у протоколі розбіжностей, така згода повинна бути підтверджена у письмовій формі (протоколом узгодження розбіжностей, листами, телеграмами, телетайпограмами тощо). Якщо сторона, яка одержала протокол розбіжностей щодо умов договору, заснованого на державному замовленні або такого, укладення якого є обов'язковим для сторін на підставі закону, або сторона - виконавець за договором, що в установленому порядку визнаний монополістом на певному ринку товарів (робіт, послуг), яка одержала протокол розбіжностей, не передасть у зазначений двадцятиденний строк до суду розбіжності, що залишилися неврегульованими, то пропозиції другої сторони вважаються прийнятими

Тобто, в даному випадку, підтвердженням факту досягнення між позивачем та першим відповідачем згоди з усіх істотних умов в належній формі, з дотриманням вимог ст. 638 Цивільного кодексу України, є наявність єдиного погодженого сторонами змісту (редакції) договору поставки, який покликаний закріпити і правильно відобразити дійсне волевиявлення його сторін.

Натомість, в матеріалах справи наявні різні примірники договору поставки від 18 листопада 2014 року, укладеного між позивачем і відповідачем.

Тобто, фактично у позивача та відповідача наявні різні примірники договору відносно поставки одного й того самого товару (зерно кукурудзи). При чому, вказані договори мають різну загальну кількість товару (п.2.1 договорів), різні умови щодо якості товару по ДСТУ 4521:2006 (п.2.2 договорів), різну ціну товару за 1 тону і загальну вартість товару (п.п.3.1, 3.2 договорів), різний момент переходу права власності на товар (п.4.2 договорів), різний порядок розрахунків (п.5.1 договорів), тощо.

Примірник договору поставки, наданий позивачем, укладений від імені покупця (відповідача) директором торгівельного відділу ОСОБА_7, тоді як наданий відповідачем примірник договору містить відомості про його укладення від імені відповідача торгівельним представником в Сумській області ОСОБА_3, яка діяла на підставі довіреності №2014155 від 02 червня 2014 року.

Наведені обставини свідчать про те, що сторонами не було в належній формі погоджено істотні умови спірного договору, зокрема, щодо кількості, якості та ціни товару, моменту переходу права власності на товар, оскільки вказані пункти мають змістовну відмінність, а відтак не є відображенням дійсного волевиявлення його сторін.

Згідно з положеннями діючого законодавства не вважаються вчиненими правочини (укладеними господарські договори), в яких (за якими), зокрема, відсутні передбачені законом умови, необхідні для їх укладення (не досягнуто згоди за всіма істотними для даного правочину умовами); не передано майно, якщо відповідно до законодавства необхідна його передача (аналогічна правова позиція наведена в п.2.6 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №11 від 29 травня 2013 року "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними".

За наведених обставин, всупереч доводам першого відповідача в обгрунтуванні апеляційної скарги, колегія суддів погоджується з позицією місцевого господарського суду про те, що договір поставки між СТОВ "Думівське" та ТОВ "АТ "Каргілл" не може вважатися укладеним.

На противагу доводам, викладеним в апеляційній скарзі ТОВ "АТ "Каргілл" стосовно виконання останнім умов договору в частині розрахунків за отриманий товар (зерно) слід зазначити, що ані місцевому господарському суду, ані суду апеляційної інстанції не надано доказів на підтвердження того, що саме позивач відкривав в банківській установі рахунок, на який відповідачем було перераховано 7 542 893,09 грн. на виконання умов договору поставки. Відтак, не можна дійти беззаперечного висновку про те, що спірний договір поставки було виконано.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження вчинення сторонами договору поставки та з якого моменту.

З наявної в матеріалалх справи інформації вбачається, що перший відповідача робив перерахування коштів на рахунок № 01, який позивачу не належить, а був відкритий в філії "ПРУ" АТ "Банк "Фінанси та Кредит" іншими особами, які і мали до нього доступ на зняття і перевод коштів, який, до речі, був зазначений в примірнику проекту договору, наявному у першого відповідача.

Наразі, питання укладення від імені СТОВ "Думівське" невідомою особою, Договору №3946 на розрахунково-касове обслуговування від 06 листопада 2014 року, відповідно до умов якого ОСОБА_6 відкриває СТОВ "Думівське" поточний рахунок №01, досліджується органами УМВС України в Сумській області в рамках кримінального провадження.

Відповідно до письмових пояснень позивача, підпис на Договорі №3946 на розрахунково-касове обслуговування від 06 листопада 2014 року (та всіх його додатках) від імені ОСОБА_8 був виконаний невідомими особами та останнім не проставлялась на ньому печатка СТОВ "Думівське", у зв'язку з чим директор СТОВ "Думівське" подав до Управління Міністерства внутрішніх справ України у Сумській області заяву про вчинення злочину, за якою були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 27 листопада 2014 року №0001074 за ч. 4 ст. 190 Кримінального кодексу України (шахрайство).

В рамках досудового розслідування у кримінальному провадженні за вказаною заявою ОСОБА_8 про вчинення злочину на підставі відповідної постанови слідчого Сибільова О.В. про призначення експертизи Науково-дослідним експертно-криміналістичним центром було проведено почеркознавчу експертизу та технічну експертизу відтисків печатки позивача, за результатами яких складено висновки експерта №20 від 26 березня 2015 року та №27 від 20 березня 2015 року відповідно (ОСОБА_3 1 а. с. 53-83).

Згідно з наведеним експертним висновком відтиски печатки СТОВ "Думівське" у сертифікаті відкритого ключа ЕЦЩ клієнта - СТОВ "Думівське" від 07 листопада 2014 року, договорі №3946 на розрахунково-касове обслуговування від 06 листопада 2014 року, тарифі розрахунково-касового обслуговування СТОВ "Думівське" (Додаток 1 до договору №3946 від 06 листопада 2014 року), опитувальнику клієнта від 06 листопада 2014 року (з двома завершальними аркушами документу) СТОВ "Думівське", заяві СТОВ "Думівське" про відкриття поточного рахунку у філії Полтавського РУ AT "Банк "Фінанси та Кредит" від 06 листопада 2014 року, картці із зразками підписів та відбитка печатки СТОВ "Думівське" від 06 листопада 2014 року нанесені не кліше печатки, що належить позивачу. Також, рукописні тексти на вказаних документах виконані не ОСОБА_8, зокрема підписи від його імені, а іншою особою.

Відповідно до п. 21 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики призначення судової експертизи" від 23 березня 2012 року № 4, висновок судової експертизи, яку було проведено в межах провадження з іншої справи, в тому числі цивільної, кримінальної, адміністративної, оцінюється господарським судом у вирішенні господарського спору на загальних підставах як доказ зі справи, за умови, що цей висновок містить відповіді на питання, які виникають у такому спорі, і поданий до господарського суду в належним чином засвідченій копії.

Згідно зі ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приймає до уваги Висновок експерта № 27 від 20 березня 2015 року та Висновок експерта № 20 від 26 березня 2015 року у якості належних доказів у підтвердження доводів позивача та з огляду на відсутність будь-яких письмових пояснень відповідача щодо спростування вказаних доводів.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла до висновку, що Договір №3946 на розрахунково-касове обслуговування від 06 листопада 2014 року не укладався позивачем, так як був підписаний невідомою особою та, зокрема, не був скріплений печаткою позивача, а отже, умови Договору №3946 на розрахунково-касове обслуговування від 06 листопада 2014 року не були погоджені позивачем.

Підсумовуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції відзначає, що перерахування коштів ТОВ "АТ Каргілл" на рахунок № 01 відкритий в філії "ПРУ" АТ "Банк "Фінанси та Кредит", який не належить позивачу, не можна вважати оплатою за товар. За таких обставин, внаслідок неузгодженості сторонами в належній формі істотної умови стосовно порядку розрахунків, позивач, поставивши ТОВ "АТ Каргілл" товар, обумовлений спірним договором, не отримав відповідні кошти за його реалізацію.

Разом з тим, згідно ст. 626 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків.

Оскільки судом встановлено, що договір поставки №74887 від 18 листопада 2014 року є неукладеним, він не може бути підставою для виникнення прав та обов'язків..

Відповідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

З матеріалів справи вбачається, що в даний час спірне майно (кукурудза) перебуває на зберіганні у відповідача 2, що підтверджується складською квитанцією на зерно, а також договором складського зберігання зерна №14/14 від 15 липня 2014 року, які містяться в матеріалах справи.

Таки чином, місцевий господарський суд дійшов до правомірного висновку про те, що позовні вимоги в частині визнання за позивачем права власності на зерно кукурудзи 3 класу врожаю 2014 року вагою 3771439,00 кг, яке перебуває на зберіганні в зерновому складі ТОВ "ТД "Аліанс-Медіа" за адресою: 42356, Сумська область, Сумський район, с. Нижня Сироватка, вул. Сумська, 41, прийнятого на зберігання від відповідача 1 за складською квитанцією на зерно №2577 від 19 листопада 2014 року, є правомірними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Згідно ст. 387 Цивільного кодексу України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Відповідно до ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Враховуючи встановлення факту відсутності правових підстав для набуття у власність першим відповідачем зерна кукурудзи, яке було предметом спірного договору поставки, а також факту належності на праві власності вказаного товару позивачу, суд першої інстанції правомірно зазначив на необхідності витребування з безпідставного володіння відповідача 1 на користь позивача зазначеного майно, а також зобовязання відповідача 2 вчинити дії по переоформленню з ТОВ "АТ "Каргілл" на користь позивача зерна кукурудзи 3 класу врожаю 2014 року вагою 3771439,00 кг, прийнятого на зберігання від відповідача 1 за складською квитанцією на зерно №2577 від 19 листопада 2014 року, погашення її (бланк АХ №281542) та видання позивачу нової складської квитанції на зерно.

Твердження першого відповідача в обґрунтуванні апеляційної скарги про незаконність витребування майна з чужого незаконного володіння в порядку статті 1212 Цивільного кодексу України, з огляду на наявність правових підстав для такого набуття (збереження), колегія суддів відхиляє з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 1212 Цивільного кодексу України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об'єктивними умовами виникнення зобов'язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однiєю особою (набувачем) за рахунок iншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у iншої особи (потерпілого);3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого; 4) вiдсутнiсть правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

Враховуючи викладене, можна дійти висновку, що зобов'язання із набуття або збереження майна без достатньої правової підстави має місце за наявності таких умов:

По-перше, є набуття або збереження майна. Це означає, що особа набуває нові цінності, збільшує кількість та вартість належного їй майна або зберігає майно, яке неминуче мало б вибути із її володіння.

По-друге, мало місце набуття або збереження майна за рахунок іншої особи. Тобто, збільшення або збереження майна у особи є наслідком втрати або недоотримання цього майна іншою особою.

По-третє, обов'язково має бути відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи. Тобто, мала місце помилка, обман, випадковість або інші підстави набуття або збереження майна, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обов'язків (ст. 11 ЦК).

Колегія суддів звертає увагу, що обов'язковою підставою застосування положень статті 1212 Цивільного кодексу України має бути відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи. Тобто, мала місце помилка, обман, випадковість або інші підстави набуття або збереження майна, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обов'язків (ст. 11 ЦК). Так особа набуває майно в іншій спосіб ніж визначено положенням статті 11 Цивільного Кодексу України.

У відповідності до правової позиції Верховного Суду України, зазначеної у постанові від 02 жовтня 2013 року у справі №6-88цс13, під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто, вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Таким чином, твердження першого відповідача про наявність достатніх правових підстав для набуття (збереження) майна є безпідставними, оскільки суд визнавши договір поставки неукладеним (правочину), визначив перехід майна від позивача таким, що суперечить положенням статті 11 Цивільного кодексу України.

Згідно ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

У відповідності до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Відповідно до вимог постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних відносин. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються доказами, дослідженими у судовому засіданні.

Згідно постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23 березня 2012 року "Про судове рішення" рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

З огляду на той факт, що висновки суду першої інстанції відповідають в повній мірі приписам законодавства та фактичним обставинам справи, судова колегія Харківського апеляційного господарського суду дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги першого відповідача та залишення рішення господарського суду Сумської області від 24 липня 2015 року по справі №920/834/15 без змін.

У відповідності до ст. 49, ч. 2 ст. 99 Господарського процесуального кодексу України, вирішуючи питання про перерозподіл судового збору пропорційно задоволеним вимогам, враховуючи приписи абз. 4 п. 4.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України №7 від 21 лютого 2013 року "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" з огляду на те, що апеляційний господарський суд дійшов висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги, та залишення рішення суду першої інстанції в силі, судові витрати за подання апеляційної скарги відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 33, 44, 49, 91, 99, 101, п.1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АТ Каргілл" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Сумської області від 24 липня 2015 року по справі №920/834/15 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складено 28 вересня 2015 року

Головуючий суддя Бондаренко В.П.

Суддя Россолов В.В.

Суддя Тихий П.В.