ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" вересня 2015 р.Справа № 922/4355/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Денисюк Т.С.

при секретарі судового засідання Сіліній М.Г.

розглянувши справу

за позовом Товариства з додатковою відповідальністю "Миколаївцемремонт", м. Миколаїв
до Приватного підприємства "Будтехнологія - Н", м. Харків
про стягнення коштів в розмірі 308 192,44 грн.
за участю :

Представник позивача - не з"явився;

Представник відповідача - не з"явився;

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Товариство з додатковою відповідальністю "Миколаївцемремонт" звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до Приватного підприємства "Будтехнологія - Н" про стягнення основної заборгованості за відвантажену продукцію у розмірі 230 482,00 грн., пені у розмірі 36 750,82 грн., інфляційних втрат у розмірі 39 122,08 грн. та 3% річних у розмірі 1 837,54 грн. Також позивачем заявлено до стягнення судові витрати. В обгрунтування позовних вимог позивач вказує на неналежне виконання з боку відповідача своїх зобов'язань за Договором №4/03-15 від 04 березня 2015 року.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 29.07.2015 року за позовною заявою було порушено провадження по справі № 922/4355/15 та призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні на 31 серпня 2015 року.

Ухвалою суду від 31.08.2015 року розгляд справи було відкладено на 21 вересня 2015 року.

Позивач в судове засідання свого представника не направив додаткових заяв, клопотань та документів в обгрунтування своєї правової позиції не надав.

Представник відповідача в судові засідання не з'являвся, документів, витребуваних судом та відзиву на позовну заяву, не надав, про причини неявки суд не повідомляв. Про час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення (арк. с.26-27).

Приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, закріплені п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, ст. 4-3 та ст. 33 ГПК України, суд вважає, що господарським судом в межах наданих йому повноважень сторонам створені усі належні умови для надання доказів у справі та є підстави для розгляду справи за наявними у справі матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно дослідивши надані докази, суд встановив наступне.

04 березня 2015 року між Товариством з додатковою відповідальністю "Миколаївцемремонт" (Продавець) та Приватним підприємством "Будтехнологія - Н" (Покупець) було укладено Договір №4/03-15, відповідно до умов якого Продавець зобов"язується виготовити і поставити, а Покупець прийняти мелючі тіла (цильпебс) надалі - Товар.

Відповідно до п. 1.2. Договору Товар поставляється в кількості та в асортименті згідно зі специфікаціями до даного договору, які являються його невід"ємною частиною.

Пунктом 4.1. Договору передбачено, що загальна сума договору за Товар визначається як сума по всіх специфікаціях до даного договору, які є невід"ємною його частиною.

На підставі Листа-замовлення відповідача від 16.03.2015 року (арк.с. 13), на виконання вимог Договору та згідно зі Специфікацією №1 від 04.03.2015 року (арк.с. 12) Продавцем на користь Покупця було відвантажено Товар, а саме: цильбепс 25х25-40 мм. ТУУ ДП 28.7-80:2010 в кількості 17 тон, цильбепс 38х38-40мм. ТУУ ДП 28.7-80:1210 в кількості 3 тон, а всього було відвантажено Товару на загальну суму 291 600,00 грн. в т.ч. 48 600,00 грн. ПДВ, що підтверджується Видатковою накладною №РН-0000023 від 17.03.2015 року (арк. с. 14).

Відповідач (Покупець), в свою чергу, Товар отримав без зауважень та претензій щодо кількості, асортименту, якості, вартості Товару за підписаною повноважним представником Приватного підприємства "Будтехнологія - Н" видатковою накладною.

Згідно з п. 3.3. Договору 3.1. покупець проводить оплату за кожну партію поставки згідно Специфікації.

Відповідно до Специфікації №1 від 04.03.2015 року до згаданого Договору, за згодою сторін по даній Специфікації Покупець проводить попередню оплату 45%, решта суми - до 10.04.2015 року.

Водночас, згідно гарантійного листа від 16 березня 2015 року ПП "Будтехнологія - Н" зобов"язалося здійснити оплату за отриманий товар в наступному порядку:

- 61 188,00 грн. - 17.03.2015 року;

- 76 485,00 грн.-20.03.2015 року;

- 168 267,00 грн. - в строк до 10.04.2015 року.

Однак, відповідач зобов'язання за Договором №4/03-15 від 04 березня 2015 року виконав не належним чином та оплатив прийняту продукцію лише частково в розмірі 61 118,00 грн., що підтверджується копією платіжного доручення № 593 від 17.03.2015 року (арк.с. 16).

Таким чином, як стверджується позивачем, на момент звернення його із позовом до суду, заборгованість Приватного підприємства "Будтехнологія - Н" перед Товариством з додатковою відповідальністю "Миколаївцемремонт" за Договором №4/03-15 від 04 березня 2015 року становить 230 482,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам суд виходить з наступного.

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України та ст. 174 Господарського кодексу України.

Названі норми передбачають, що господарські зобов'язання можуть виникати безпосередньо з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частиною 3 статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно ст.193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

За змістом ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

За договором поставки, відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України та статті 265 Господарського кодексу України, продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України встановлено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених норм, а також враховуючи, що відповідач в установленому ст.ст. 32, 33 ГПК України порядку обставини, які повідомлені позивачем не спростував, доказів остаточної оплати отриманого Товару суду не надав, суд дійшов висновку, що позов в частині заявлених до стягнення 230 482.00 грн. основного боргу підтверджується наявними у матеріалах справи доказами та підлягає задоволенню.

Крім того, позивач, посилаючись на порушення відповідачем зобов'язань за Договором №4/03-15 від 04 березня 2015 року, просить стягнути з нього пеню в розмірі 36 750,82 грн., інфляційні втрати у розмірі 39 122,08 грн. та 3% річних у розмірі 1 837,54 грн.

Згідно зі статтями 610, 611 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Положеннями статті 216, частини першої статті 218 Господарського кодексу України також визначено, що підставою господарсько-правової відповідальності у вигляді застосування господарських санкцій є вчинене учасником господарських відносин правопорушення у сфері господарювання. Одним з видів господарських санкцій згідно з частиною другою статті 217 Господарського кодексу України є штрафні санкції, до яких віднесені штраф і пеня (частина перша статті 230 цього Кодексу).

Відповідно до статті 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання. А згідно зі статтею 549 цього Кодексу пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення.

Розмір пені має бути обрахований з урахуванням обмеження розміру пені подвійною обліковою ставкою Національного банку України згідно із Законом України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань".

Умовами укладеного між сторонами Договору у пункті 10.3. встановлена відповідальність відповідача у вигляді сплати пені за порушення зобов'язання в частині оплати вартості товару, а саме: за порушення п 2.3 Покупець сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення оплати продукції.

З огляду на приписи вищезазначених норм та відповідно до умов Договору поставки позивачем на суму простроченого зобов'язання відповідно до Видаткової накладної №РН-0000023 від 17.03.2015 року була нарахована пеня за період з 11.04.2015 року по 16.07.2015 року в сумі 36 750,82 грн.

Здійснивши власний розрахунок позовних вимог в цій частині, господарський суд задовольняє вимогу позивача в частині стягнення з відповідача заявленої у позовній заяві суми пені в розмірі 36 750,82 грн., оскільки її нарахування відповідає умовам укладеного між сторонами Договору поставки та вимогам чинного законодавства України.

Надаючи правову оцінку позовним вимогам в частині стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат, суд зазначає наступне.

В силу вимог ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, боржник який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

З огляду на наведене, перевіривши розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, суд визнав позовні вимоги позивача в сумі 39 122,08 грн., нараховані за індексами інфляції на суму основного боргу, а також 1837,54 грн. - 3% річних, обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаючи судові витрати в даній справі на відповідача.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 11, 509, 525, 526, 530, 546, 549, 610, 611, 625, 712 Цивільного кодексу України , статтями 173, 174, 193, 216, 217, 218, 230, 256 Господарського кодексу України, статтями 1, 4, 12, 22, 32, 33, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Приватного підприємства "Будтехнологія - Н" (, Юридична адреса: 61121, м. Харків, вул.Світла, 6А, кв.121; Адреса для листування: 61060, м.Харків, пр. 50-річчя СРСР, 171 / 106) на користь Товариства з додатковою відповідальністю "Миколаївцемремонт" (, 81600, Львівська область, місто Миколаїв, вулиця Стрийське Шосе, З) - суму основної заборгованості у розмірі230 482,00,00 гривень, пеню за прострочення зобов'язання в розмірі 36 750,82 гривень, 3% річних в розмірі 1837,54 гривень, інфляційні втрати в розмірі 39 122,08 гривень та сплачений судовий збір за подачу позову в сумі 6163,86 гривень.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 28.09.2015 р.

Суддя Т.С. Денисюк

Справа №922/4355/15.