ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.09.2015р. Справа № 914/2263/15

За позовом:Публічного акціонерного товариства «Львівобленерго», м. Львів;
до відповідача:Миколаївської виправної колонії Управління державної пенітенціарної служби України у Львівській області №50, с. Заклад, Миколаївський район, Львівська область;
про:стягнення 2972,24 грн. пені, 265,34 грн. 3% річних, 6989,34 грн. інфляційних нарахувань
Суддя Крупник Р.В. Секретар Айзенбарт А.І.
Представники сторін:
від позивача:ОСОБА_1 представник (довіреність №502-427/2 від 25.12.2014р.);
від відповідача:ОСОБА_2 представник (довіреність №10/50-16-25 від 03.09.2015р.).

Представникам сторін розяснено права та обовязки, передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України. Заяв про відвід судді та здійснення технічної фіксації судового засідання не надходило.

СУТЬ СПОРУ:

09.07.2015р. на розгляд господарського суду Львівської області поступила позовна заява Публічного акціонерного товариства «Львівобленерго» (надалі Позивач) до Миколаївської виправної колонії Управління державної пенітенціарної служби України у Львівській області №50 (надалі Відповідач) про стягнення 12077,60 грн. пені, 708,70 грн. 3% річних та 15584,21 грн. інфляційних втрат.

Ухвалою господарського суду від 10.07.2015р. порушено провадження у справі, її розгляд призначено на 27.07.2015р. Розгляд справи відкладався на 17.08.2015р., 07.09.2015р. та 24.09.2015р. Ухвалою від 07.09.2015р. суд продовжив строк розгляду справи на п'ятнадцять днів.

28.08.2015р. на від позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої позивач просив суд у звязку з перерахунком відповідачу тарифів за електричну енергію у квітні-травні 2015р. зменшити розмір позовних вимог та стягнути з відповідача на користь позивача 2972,24 грн. пені, 265,34 грн. 3% річних та 6989,34 грн. інфляційних нарахувань. Ухвалою від 07.09.2015р. суд прийняв вказану заяву до розгляду.

Представник позивача в судове засідання зявився, зменшені позовні вимоги підтримав, просив суд позов задоволити повністю.

Позовні вимоги мотивує тим, що 28.09.2006р. між позивачем та відповідачем було укладено Договір про постачання електричної енергії №90469, відповідно до якого позивач зобовязувався продавати споживачу (відповідачу) електроенергію для забезпечення потреб електроустановок споживача. Крім цього, 14.04.2015р. між сторонами укладено додаток №7а до вказаного договору. За умовами п. 2.3.3. договору відповідач зобовязувався оплачувати поставлену електроенергію у строки, передбачені додатком №2 до договору «Порядок розрахунків», а саме здійснювати оплату електроенергії протягом 5 операційних днів з дня отримання рахунку. У звязку з тим, що поставлена електроенергія у строки, визначені договором оплачена не була, позивач просить суд стягнути з відповідача 2972,24 грн. пені, 265,34 грн. 3% річних, 6989,34 грн. інфляційних нарахувань.

Представник відповідача в судове засідання зявився, через канцелярію суду подав відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що відповідач не визнає заявленої до стягнення суми боргу, оскільки така становить 3134,34 грн., з них: 174,39 грн. 3% річних, 1089,37 грн. пені та 1869,58 грн. інфляційних. Крім цього, відповідачем подане клопотання, яким останній просить суд зменшити розмір пені, оскільки управління перебуває у вкрай важкому фінансовому становищі, що спричинено недофінансуванням установи з державного бюджету. Натомість стягнення пені, 3% річних та інфляційних негативно позначиться на діяльності відповідача, зокрема, спричинить невчасну виплату заробітну плату засудженим.

Заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

28.09.2006р. між позивачем та відповідачем укладено Договір про постачання електричної енергії №90469 (надалі Договір), відповідно до Розділу 1 якого постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача з приєднаною потужністю, зазначеною в додатку №9 «Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії», а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору.

14.04.2015р. між сторонами Договору підписано Додаток №7а «Порядок розрахунків за перетікання реактивної електричної енергії».

Під час виконання умов цього Договору, а також вирішення всіх питань, що не обумовлені цим Договором, сторони зобовязуються керуватися чинним законодавством України та Правилами користування електричною енергією (п. 2.1. Договору).

За умовами пункту 7.1. Договору облік електроенергії, спожитої споживачем та (або) субспоживачами, приєднаними до електричних мереж споживача, здійснюється згідно з вимогами ПУЕ та ПКЕЕ.

Відповідно до п. 7.5. Договору, на підставі показів засобів обліку електричної енергії та умов додатка №9 «Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії» оформлюються такі документи: акт про використану електричну енергію (акт про прийняття-передавання товарної продукції); акт результатів замірів електричної потужності. За наявності вводів на різних ступенях напруги та різних системах обліку покази надаються окремо за кожною точкою обліку.

Обсяг фактично спожитої за розрахунковий період електричної енергії, з урахуванням розрахункової величини втрат на ділянці мережі від місця встановлення засобів обліку до межі балансової належності електромереж, визначається згідно з умовами договору за показами розрахункових засобів обліку, знятих відповідно до додатку №9 «Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії» (п. 8. Додатку №2 до Договору «Порядок розрахунків».)

Докази поставки позивачем електроенергії відповідачу підтверджуються наявними в матеріалах справи актами про обсяги спожитої (переданої) споживачу (субспоживачу) (за період з січня 2014р. по травень 2015р. включно) та рахунками за активну (реактивну) електроенергію (за період з грудня 2013р. по травень 2015р. включно).

В пункті 1-5 «Порядку розрахунків» (Додатку №2 до Договору) сторони погодили, що розрахунок споживача з постачальником електричної енергії за регульованим тарифом здійснюється за чинними тарифами, які встановлюються відповідно до положень нормативно-правових документів НКРЕ, згідно з договором про постачання електричної енергії. Розрахунковим періодом вважається період з 15 числа попереднього місяця до 14 числа поточного місяця включно та прирівнюється до календарного. Величина коштів, яку має оплатити споживач за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію, визначається постачальником електричної енергії як добуток обсягу електричної енергії, спожитої (переданої) між датами зняття показів засобів обліку, на тариф, який діяв на кінець розрахункового періоду. Остаточний розрахунок споживача за електричну енергію спожиту протягом розрахункового періоду здійснюється на підставі виставленого постачальником електричної енергії рахунка, відповідно до даних про фактичне споживання електричної енергії визначеного за показами розрахункових засобів обліку, які фіксуються у терміни, передбачені договором та/або розрахунковим шляхом у випадках, передбачених ПКЕЕ. Плата за перевищення договірних величин споживання електричної енергії та потужності проводяться споживачем на зазначений у договорі поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника електричної енергії. Плата за перетікання реактивної електричної енергії, за передачу (транспортування) електричної енергії, яка постачається постачальником електричної енергії за нерегульованим тарифом, плата за надання споживачу додаткових послуг, плата у рахунок відшкодування завданих збитків, сума пені, сума боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та 3% річних сплачуються на поточний рахунок постачальника електричної енергії, який зазначений у договорі.

Відповідно до п. 6 «Порядку розрахунків» (Додатку №2 до Договору) тривалість періоду для оплати отриманих рахунків має не перевищувати 5 операційних днів з дня отримання рахунку. Дата оплати рахунка (здійснення розрахунку) визначається датою, на яку були зараховані кошти на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника електричної енергії за регульованим тарифом. Факт одержання рахунків на оплату відповідачем не заперечується.

Аналізуючи банківську виписку поступлень від Миколаївської ВК №50 суд зазначає, що оплата за використану електричну енергію відповідачем у строки, визначені Договором здійснена не була.

Станом на день розгляду справи судом, докази сплати пені, 3% річних та інфляційних втрат відповідачем в матеріалах справи відсутні.

Встановивши наведені обставини справи, суд вважає зменшені позовні вимоги такими, що підлягають до задоволення повністю, виходячи з наступного.

Статтею 174 ГК України передбачено, що однією з підстав виникнення господарського зобов'язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (ч. 1 ст. 193 ГК України).

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконану роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання обов'язку.

Споживання енергії можливе лише на підставі договору з енергопостачальником (ч. 1 ст. 26 ЗУ «Про електроенергетику»).

Положеннями ч.ч. 1,2 ст. 275 ГК України встановлено, що за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Окремим видом договору енергопостачання є договір про постачання електричної енергії споживачу. Особливості постачання електричної енергії споживачам та вимоги до договору про постачання електричної енергії встановлюються Законами України «Про засади функціонування ринку електричної енергії України» та «Про електроенергетику».

Приписами ч.ч. 6,7 ст. 276 ГК України визначено, що розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених/визначених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору. Договір може передбачати попередню оплату, планові платежі з наступним перерахунком або оплату, що проводиться за вартість прийнятих ресурсів.

Згідно п.п. 6.1., 6.11. Постанови Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України №28 від 31.07.1996р. «Про затвердження Правил користування електричною енергією» розрахунки споживача за використану електричну енергію здійснюються за розрахунковий період відповідно до умов договору. Остаточний розрахунок споживача за електричну енергію, спожиту протягом розрахункового періоду, здійснюється на підставі виставленого постачальником електричної енергії, рахунка відповідно до даних про фактичне споживання електричної енергії визначеного за показами розрахункових засобів обліку, які фіксуються у терміни, передбачені договором, та/або розрахунковим шляхом у випадках, передбачених цими Правилами.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вбачається з матеріалів справи, рахунки на оплату в строки, визначені п. 7 «Порядку розрахунків» (Додатку №2 до Договору) відповідачем оплачені не були.

За приписами ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання свого зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Оскільки, відповідачем у встановлений в Договорі термін кошти за одержану електричну енергію сплачені не були, він вважається таким, що прострочив.

Нормами ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Ознайомившись з розрахунком 3% річних та інфляційних, банківською випискою по рахунку, суд прийшов до висновку, що три відсотки річних та інфляційні втрати підлягають стягненню з відповідача повністю.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідальність споживача за несвоєчасне внесення платежів за використану електроенергію передбачено пп. 4.2.1. п. 4.2. Договору.

Ознайомившись з розрахунком пені, банківськими виписками по рахунку, суд прийшов до висновку, що така підлягає стягненню з відповідача повністю.

З приводу клопотання відповідача про зменшення розмір пені суд зазначає наступне.

Приписами п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України встановлено, що господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Зазначена стаття кореспондується з ч. 3 ст. 551 ЦК України, згідно якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Як зазначив Пленум ВГС України в пп. 3.17.4. п. 3.17. Постанови від 26.12.2011р. №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (п. 3 ст. 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Статтею 33 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Однак, самі лише посилання відповідача на тяжке матеріальне становище управління, як підставу для зменшення розміру пені, не беруться судом до уваги, оскільки відповідачем не доведено належними та допустимими доказами того, що стягнення пені збитково вплине на господарську діяльність установи. А тому суд відмовляє в задоволенні клопотання відповідача про зменшення розміру пені.

Судовий збір відповідно до положень ст. 49 ГПК України підлягає стягненню з відповідача в розмірі 1827,00 грн. В свою чергу, клопотання позивача про повернення зайво сплаченого судового збору у звязку зі зменшенням розміру позовних вимог судом відхиляється, оскільки незважаючи на зменшення розміру позовних вимог, судовий збір за подання такої позовної заяви є мінімальним та становить 1827,00 грн., згідно положень ст. 4 ЗУ «Про судовий збір».

Керуючись ст.ст. 4-3, 12, 33, 34, 43, 49, 82-85, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Зменшені позовні вимоги задоволити повністю.

2. Стягнути з Миколаївської виправної колонії Управління державної пенітенціарної служби України у Львівській області №50 (81606, Львівська обл., Миколаївський р-н, с. Заклад; ) на користь Публічного акціонерного товариства «Львівобленерго» (79026, м. Львів, вул. Козельницька, 3; ) 2972,24 грн. пені, 265,34 грн. 3% річних, 6989,34 грн. інфляційних втрат та 1827,00 грн. судового збору.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили відповідно до ст. 116 ГПК України.

4. Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 85 ГПК України та може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст.ст. 91-93 ГПК України.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення складено та підписано 29.09.2015 р.

Суддя Крупник Р.В.