РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.09.2015Справа №910/17508/15

За позовомПриватного акціонерного товариства «Просто-страхування»
доПриватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Авто»
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - ОСОБА_1
простягнення 11375 грн. 05 коп.

Суддя Отрош І.М.

Представники сторін:

від позивача: Крашеніннікова М.І. - представник за довіреністю № 851/2014 від 24.12.2014;

від відповідача: не з'явились;

від третьої особи: не з'явились

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

08.07.2015 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства «Просто-страхування» з вимогами до Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» про стягнення 11375 грн. 05 коп.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач в порушення норм законодавства України та договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності не виконав зобов'язання щодо відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди майну власника автотранспортного засобу Пежо, державний номер НОМЕР_1, водієм транспортного засобу Хонда, державний номер НОМЕР_2, цивільно-правова відповідальність власника якого застрахована відповідачем відповідно до Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АС/8649648, та право вимоги за якою перейшло до позивача.

При цьому, позивач зазначив, що шкода його страхувальнику, власнику автотранспортного засобу Пежо, державний номер НОМЕР_1, була завдана водночас водієм автомобіля Хонда, державний номер НОМЕР_2, та водієм автомобіля ЗАЗ, державний номер НОМЕР_3, а отже, є неподільною, у зв'язку з чим відповідач повинен відшкодувати половину вартості завданої шкоди.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.07.2015 порушено провадження у справі № 910/17508/15 та справу призначено до розгляду на 31.07.2015.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.07.2015, відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи відкладено на 07.09.2015.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.09.2015 залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - ОСОБА_1; відповідно до статті 69 Господарського процесуального кодексу України, продовжено строк розгляду спору на п'ятнадцять днів та, відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України,відкладено розгляд справи на 18.09.2015.

У судовому засіданні 18.09.2015 представник позивача подав суду для огляду оригінал Договору № 1301631 серії ПКД «Просто-Каско» (індивідуальні умови добровільного страхування) від 03.09.2013; долучив до матеріалів справи додаткові документи; надав усні пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання 18.09.2015 не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи не подавав, про призначене судове засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 165.

Представник третьої особи у судове засідання 18.09.2015 не з'явився, вимоги ухвали суду не виконав, клопотань про відкладення розгляду справи не подавав, про причини неявки у судове засідання суд не повідомив, про час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином за адресою, яка вказана у постанові Подільського районного суду м. Києва від 12.09.2014 у справі № 758/10155/14-п (категорія 138), що підтверджується наявною в матеріалах справи копією реєстру поштових відправлень суду та витягом з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, з урахуванням Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 28.11.2013 № 958.

Відповідно до абзацу 3 пункту 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», за змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду.

Зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для повного та об'єктивного вирішення справи, розгляд справи відбувається з урахуванням положень статті 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у справі матеріалами.

У судовому засіданні 18.09.2015 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані суду докази, суд

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до Відомостей № 9427642 про дорожньо-транспортну пригоду, сформованих АІПС ДТП станом на 01.09.2014, та постанови Подільського районного суду м. Києва від 12.09.2014 у справі № 758/10155/14-п (категорія 138) встановлено, що 22.08.2014 ОСОБА_3, керуючи транспортним засобом Хонда, державний номер НОМЕР_2, порушив п.п. 12.1 та 13.1 Правил дорожнього руху України, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем ЗАЗ, державний номер НОМЕР_3, а ОСОБА_1, керуючи транспортним засобом ЗАЗ, державний номер НОМЕР_3, порушив п.п. 12.1 та 13.1 Правил дорожнього руху України, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем Пежо, державний номер НОМЕР_1, що призвело до пошкодження транспортних засобів.

Вищевказаною постановою ОСОБА_1 та ОСОБА_3 визнано винними у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

03.09.2013 між Приватним акціонерним товариством «Просто-страхування» (страховик) та ОСОБА_4 (страхувальник, вигодонабувач) укладено Договір № 1301631 серії ПКД «Просто-Каско» (індивідуальні умови добровільного страхування), яким передбачено страхування майнових інтересів страхувальника, пов'язаних з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом Пежо, державний номер НОМЕР_1 (оригінал договору оглянуто судом у судовому засіданні 18.09.2015).

Відповідно до п. 1.15 Договору, строк його дії встановлено з 03.09.2013 по 02.09.2014.

Згідно з частиною 1 статті 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Дана норма кореспондується із статтею 979 Цивільного кодексу України, якою визначено, що за договором страхування страховик зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно зі статтею 20 Закону України "Про страхування" страховик зобов'язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Статтею 9 Закону України "Про страхування" визначено, що страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Вказаною статтею також визначено, що страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

У відповідності до частини 1 статті 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Відповідно до Звіту № 983/100977 з оцінки транспортного засобу від 27.10.2014, складеного Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 (сертифікат суб'єкта оціночної діяльності № 16472/14 від 22.05.2014), вартість відновлювального ремонту автомобіля Пежо, державний номер НОМЕР_1, з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу Ез = 0, становить 21469 грн. 64 коп. (разом з ПДВ).

Згідно з рахунком № П_СчТ01379 від 04.11.2014, виставленим Товариством з обмеженою відповідальністю «Автопассаж», вартість відновлювального ремонту транспортного засобу Пежо, державний номер НОМЕР_1, становить 23755 грн. 65 коп. (разом з ПДВ).

Судом встановлено, що наведені в рахунку № П_СчТ01379 від 04.11.2014 роботи знаходяться у причинно-наслідковому зв'язку із тими пошкодженнями автомобіля Пежо, державний номер НОМЕР_1, що зазначені у первинній довідці ДАІ, складеній за обставинами ДТП та виданій ДПС Подільського ВДАІ ГУ МВС України в м. Києві (копія знаходиться в матеріалах справи).

Згідно зі страховим актом № 100977 від 10.11.2014, складеним позивачем, розмір страхового відшкодування за Договором № 1301631 серії ПКД «Просто-Каско» (індивідуальні умови добровільного страхування) від 03.09.2013 складає 22750 грн. 10 коп. (за вирахуванням франшизи у розмірі 1005 грн. 55 коп. на підставі п. 9.1.1 Договору), на підставі якого та заяви на виплату страхового відшкодування від 05.11.2014 позивачем виплачено страхове відшкодування у розмірі 22750 грн. 10 коп. на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Автопассаж», що підтверджується платіжним дорученням № 30436 від 12.11.2014, копія кого знаходиться в матеріалах справи.

Як встановлено судом, на момент скоєння ДТП, цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу Хонда, державний номер НОМЕР_2, була застрахована Приватним акціонерним товариством «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» відповідно до Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АС/8649648 із встановленим розміром страхової суми за шкоду заподіяну майну - 50000 грн 00 коп., франшизи - 0 грн. 00 коп. (відповідно до витягу з єдиної централізованої бази МТСБУ, який долучено позивачем до позовної заяви).

20.01.2015 позивач звернувся до відповідача із заявою про страхове відшкодування вих. № 04-196 від 15.01.2015, яка була отримана відповідачем 21.01.2015, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 848.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частиною 2 статті 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Нормами статті 5 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Згідно з частиною 1 статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

У відповідності до пункту 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Відповідно до частини 2 статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом.

Згідно з нормами статті 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

У зв'язку з виплатою страхового відшкодування страхувальнику, позивач набув право вимоги до особи відповідальної за заподіяний збиток, оскільки відповідно до статті 993 Цивільного кодексу України та статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Таким чином, до позивача у межах фактичних витрат і суми страхового відшкодування перейшло право вимоги, яке страхувальник мав до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 25.12.2013 у справі № 6-112цс13.

При цьому, суд зазначає, що відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1188 Цивільного кодексу України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Згідно зі статтею 1190 Цивільного кодексу України, особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. За заявою потерпілого суд може визначити відповідальність осіб, які спільно завдали шкоди, у частці відповідно до ступеня їхньої вини.

Відповідно до п. 36.3 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов'язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб.

Як встановлено судом, відповідно до постанови Подільського районного суду м. Києва від 12.09.2014 у справі № 758/10155/14-п (категорія 138), ОСОБА_1, який керував автомобілем ЗАЗ, державний номер НОМЕР_3, та ОСОБА_3, який керував автомобілем Хонда, державний номер НОМЕР_2, визнано винними у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

При визначенні розміру відшкодування шкоди суд приймає до уваги той факт, що судом у справі про адміністративне правопорушення встановлено вину обох учасників дорожньо-транспортної пригоди у порушенні Правил дорожнього руху України, що призвело до настання страхового випадку - дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 22.08.2014 за участю транспортних засобів ЗАЗ, державний номер НОМЕР_3, Хонда, державний номер НОМЕР_2, та Пежо, державний номер НОМЕР_1.

Враховуючи вищевикладені норми, вина учасників дорожньо-транспортної пригоди визначається судом як рівна, а тому розмір відшкодування шкоди відповідачем має становити 50 відсотків.

Так як цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу Хонда, державний номер НОМЕР_2, станом на дату ДТП була застрахована Приватним акціонерним товариством «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» за Полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АС/8649648, відповідно до положень Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов'язок щодо відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП водієм транспортного засобу Хонда, державний номер НОМЕР_2, власнику автотранспортного засобу Пежо, державний номер НОМЕР_1, покладається на відповідача (в межах страхової суми та за вирахуванням франшизи).

Відповідно до пункту 9 частини 2 статті 7 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" встановлено, що проведення оцінки майна є обов'язковим для визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом.

Норма ч. 1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», яка передбачає відшкодування страховиком саме оціненої шкоди, не встановлює імперативного обов'язку щодо проведення такої оцінки саме суб'єктом оціночної діяльності відповідно до Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" та необхідність відшкодування шкоди не ставиться у залежність від проведення такої оцінки. Звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, у якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, яку необхідно витратити на відновлення транспортного засобу, а отже така оцінка може бути здійснена на підставі рахунків СТО.

Суд дійшов висновку, що проведення оцінки суб'єктом оціночної діяльності завданої шкоди є необхідним лише у випадку наявності підстав для вирахування коефіцієнту фізичного зносу у випадках і порядку, передбаченому Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів (затверджена наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092; зареєстрована в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за № 1074/8395).

З огляду на те, що відповідно до Звіту № 983/100977 з оцінки транспортного засобу від 27.10.2014 вартість відновлювального ремонту транспортного засобу Пежо, державний номер НОМЕР_1, визначена з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу, що дорівнює нулю (Ез = 0), та вказаний звіт є попереднім оціночним документом, суд дійшов висновку, що рахунок № П_СчТ01379 від 04.11.2014, виставлений Товариством з обмеженою відповідальністю «Автопассаж», та який містить детальний опис виду ремонтних робіт та перелік використаних запасних частин і матеріалів, є належним доказом вартості відновлювального ремонту автомобіля Пежо, державний номер НОМЕР_1 (з урахуванням характеру пошкоджень, зазначених у первинній довідці ДАІ, складеній за обставинами ДТП та виданій ДПС Подільського ВДАІ ГУ МВС України в м. Києві).

Водночас, суд зазначає, що відповідач не позбавлений був права у випадку непогодження із визначеною позивачем вартістю відновлювального ремонту автомобіля Пежо, державний номер НОМЕР_1, скласти власний звіт про оцінку вартості ремонту (відповідно до положень Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Згідно з пунктом 12.1. статті 12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих.

Відповідно до Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АС/8649648 розмір франшизи складає 0 грн. 00 коп., розмір страхової суми (ліміту відповідальності) за шкоду, заподіяну майну - 50000 грн. 00 коп.

З урахуванням того, що до позивача переходить право вимоги щодо виплати страхового відшкодування за Полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АС/8649648 у межах фактично здійснених ним витрат (22750 грн. 10 коп.) та в межах вартості відновлювального ремонту транспортного засобу Пежо, державний номер НОМЕР_1, (23755 грн. 65 коп.), а також виходячи із розміру частки відшкодування шкоди (50%), суд дійшов висновку, що позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Просто-страхування» до Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» про стягнення 11375 грн. 05 коп. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі (22750,10 грн. / 2 = 11375,05 грн.).

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. 43, ч. 1 ст. 49, ст.ст. 75, 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» (01042, м. Київ, провулок Новопечерський, буд. 19/3; ідентифікаційний код: 16467237) на користь Приватного акціонерного товариства «Просто-страхування» (04050, м. Київ, вул. Герцена, буд. 10; ідентифікаційний код: 24745673) грошові кошти у розмірі 11375 (одинадцять тисяч триста сімдесят п'ять) грн.. 05 коп. та судовий збір у розмірі 1827 (одна тисяча вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання протягом 10 днів з дня складання повного рішення апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено: 23.09.2015

Суддя І.М. Отрош