ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

10.09.2015 Справа № 905/1486/15

Суддя господарського суду Донецької області Макарова Ю.В., при секретарі судового засідання Купченко Р.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІПІ Форвардінг», м. Київ,

до відповідача: Публічного акціонерного товариства «Краматорський завод важкого верстатобудування», м. Краматорськ, Донецька обл.,

про: стягнення 52468грн. 35коп.

за участю уповноважених представників:

від Позивача: не зявився;

від Відповідача: не зявився;

СУТЬ СПОРУ:

До господарського суду Донецької області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІПІ Форвардінг», м. Київ, до Публічного акціонерного товариства «Краматорський завод важкого верстатобудування», м. Краматорськ, про стягнення інфляційних втрат у розмірі 46473грн.77коп. та 3% річних у розмірі 5994грн.58коп., всього 52468грн. 35коп.

Позові вимоги обґрунтовані тим, що оскільки відповідач своєчасно не виконав рішення господарського суду Донецької області №905/787/13-г від 14.03.2013р., позивач просить відшкодування матеріальні втрати кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів.

Представник позивача в судове засідання 10.09.2015р. не зявився, разом з цим 08.09.2015р. через канцелярію суду від позивача надійшли документи у виконання ухвали суду від 20.08.2015р. та письмові пояснення. Позивач посилаючись на неможливість надати витребувані судом копію позовної заяви та розрахунок позовних вимог до неї, які розглядалися по справі №905/787/13-г, через втрату цих документів під час переїзду товариства на іншу адресу, просить суд витребувати вказані документи з матеріалів господарської справи №905/787/13-г, яка знаходиться в господарському суді Донецької області. Позивач також просить суд розглянути справу без участі представника позивача.

У звязку з активною фазою проведення антитерористичної операції в Донецькій області, на даний час у суду немає доступу до матеріалів справи №905/787/13-г, у звязку з чим клопотання позивача про витребування документів з вказаної справи залишається судом без задоволення.

Відповідач участь своїх представників у судовому засіданні 10.09.2015р. не забезпечив, позицію по суті спору до відома суду не довів. Ухвала суду надсилалася на адресу відповідача, яка вказана позивачем у позові та яка підтверджується відомостями у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, розміщених на офіційному сайті розпорядника ЄДР Міністерства юстиції України, за безкоштовним запитом станом на 10.09.2015р.

Згідно із статтею 18 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, вони вважаються достовірними, доки до них не внесено відповідних змін.

Статтею 77 ГПК України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Про необхідність витребування від сторін будьяких інших доказів, без яких неможливо розглянути дану справу, до суду не заявлялося.

Виходячи з викладеного, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників сторін за наявними у ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши надані суду докази в порядку ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, суд ВСТАНОВИВ:

Виходячи з відомостей, які містяться в комп'ютерній програмі "Діловодство спеціалізованого суду" та Єдиному державному реєстрі судових рішень, рішенням господарського суду Донецької області від 14.03.2013р. по справі 905/787/13-г стягнуто з Публічного акціонерного товариства Краматорський завод тяжкого верстатобудування (84306, м. Краматорськ, вул. Орджонікідзе, 6, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ДІПІ Форвардінг (04107, м. Київ, вул. Печенізька, 8, ) 89848грн. боргу, 2157грн. 81коп. пені, 435грн. 55коп. 3% річних та 1848грн. 83коп. витрат з оплати судового збору.

Відомості щодо оскарження вказаного рішення відсутні. Отже, рішення набрало законної сили. Вказане не спростовано відповідачем належними та допустимими доказами, наявними в матеріалах справи.

Відповідно до змісту рішення господарського суду Донецької області від 14.03.2013р. по справі №905/787/13-г, що на виконання умов договору - доручення №0087/12 на перевезення вантажів автомобільним транспортом позивач надав відповідачу послуги з організації перевезення вантажів, що підтверджується рахунками - фактурами, актами здачі - прийняття робіт (надання послуг), податковими накладними. Рішенням суду встановлено, що на час прийняття рішення у справі заборгованість у сумі 89848грн. відповідачем не сплачена.

Як авбачається зі змісту рішення суду по справі №905/787/13-г, здійснивши перевірку розрахунку позивача пені та 3% річних на суму простроченої заборгованості в розмірі 44848грн. за період з 16.11.2012 по 25.01.2013 та на прострочену заборгованість в розмірі 45000грн. - з 03.01.2013 по 21.02.2013, суд дійшов висновку, що вимоги позивача в цій частині підлягають задоволенню повністю, а саме в розмірі 2157,81грн. та 435,55грн. відповідно.

Статтею 35 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори), за винятком встановлених рішенням третейського суду, під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Виходячи з приписів ст.124 Конституції України, ч.2 ст.13 Закону України Про судоустрій і статус суддів, ч.2 ст.35 ГПК України, якщо договір та обставини його укладення, виконання були предметом дослідження по одній справі між тими ж сторонами, за результатом розгляду якої винесено рішення, що набрало законної сили, то суд не має знов розглядати обставини його укладення та виконання.

Це положення узгоджується із міжнародною Конвенцією про захист прав і основних свобод людини, до якої Україна приєдналась у 1997 році, а відтак, у відповідності із ст.10 ЦК України норми цієї Конвенції є частиною національного цивільного законодавства України з пріоритетом саме норм Конвенції, згідно з якою одним із основних елементів права є принцип правової впевненості, який серед іншого передбачає, що в будь-якому спорі рішення суду, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів.

Таким чином, враховуючи загальнообовязковий статус судових актів, визначений ст.ст.124, 129 Конституції України, факти, встановлені зазначеним судовим рішенням, є преюдиціальними для даної справи та не можуть бути спростовані за умови чинності рішення господарського суду Донецької області від 14.03.2013р. у справі №№ 905/787/13-г.

Отже, встановлені рішенням суду по справі № 905/787/13-г обставини не потребують доказування.

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконя ання його обовязку.

Частинами 1, 3 ст. 202 Господарського кодексу України передбачено, що господарське зобовязання припиняється, між іншим, виконанням, проведеним належним чином.

До відносин щодо припинення господарських зобовязань застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст. 598 Цивільного кодексу України зобовязання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Підстави припинення зобовязання передбачені ст.ст. 202-205 ГК України, ст.ст. 599-601, 604-609 ЦК України, зокрема за ст. 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Належним виконанням зобовязання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обовязки сторін зобовязання.

Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Відповідно до приписів ст.ст. 598-609 Цивільного кодексу України, рішення суду про стягнення грошової суми не є підставою для припинення зобовязання.

Оскільки заборгованість у повному розмірі відповідачем не була сплачена, вказана обставина призвела до звернення позивача з даним позовом до суду за захистом порушеного права, а саме позивач просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати у розмірі 46473грн.77коп. та 3% річних у розмірі 5994грн.58коп.

Між тим, позивач посилається на часткову оплату суми основного боргу, так у якості доказів сплати присудженої до стягнення рішенням господарського суду Донецької області у справі № 905/787/13-г суми боргу, позивачем надані докази оплати відповідачем 28.11.2014р. суми у розмірі 30000грн. та 13.03.2015р. суми у розмірі 10000грн.

Між тим, в матеріалах справи відсутні та відповідачем не надано жодних доказів, які б свідчили про повну відсутність заборгованості перед позивачем.

Під час розгляду даних вимог суд виходить з наступного.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобовязальних правовідносин сторін договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст. 625 ЦК України.

Тобто вищевказані приписи застосовуються у разі наявності прострочення грошового зобовязання боржника перед кредитором за невиконання (неналежне виконання) умов відповідного договору.

Таким чином, приписи вищевказаних норм права не заперечують можливість звернення кредитора з вимогою про стягнення з боржника, який прострочив виконання грошового зобовязання, суми, на яку заборгованість за грошовими зобовязаннями підвищена в порядку індексації, а також процентів річних від простроченої суми за виконання грошового зобовязання, і зокрема за період, що утворився після прийняття судом відповідного рішення.

Також в постановах Верховного Суду України від 12.09.2011 у справі № 6/433-42/183 та від 04.07.2011 у справі № 13/210/10, прийнятих за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції ст.ст. 509, 625 ЦК України викладена позиція, що наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. При цьому зазначена норма не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов'язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу.

Згідно ст. 111-28 ГПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішеннями Верховного Суду України.

Індекс інфляції за своїми ознаками є збільшенням суми основного боргу у звязку з девальвацією грошової одиниці України, а 3% річних - є платою за користування чужими коштами в цей період прострочки виконання відповідачем його договірного зобовязання, і за своєю правовою природою вони є самостійними способами захисту цивільних прав і забезпечення виконання цивільних зобовязань.

У зв'язку з тим, що в країні відбулися інфляційні процеси, то позивач має право на збереження реальної величини грошей, строк оплати яких наступив, але не сплачених.

Відповідно до змісту позову, позивач нараховує інфляційні витрати на суму простроченої заборгованості в розмірі 44848,00грн. за період з 16.11.2012р. по 11.08.2015р. (з врахуванням часткових оплат 28.11.2014р. в сумі 30000,00грн., 13.03.2015р. в сумі 10000,00грн.) та на суму заборгованості 45000,00грн. за період з 03.01.2013р. по 11.08.2015р.

Суд, дослідивши розрахунок позовних вимог в частині стягнення інфляційних втрат встановив, що відповідно до розрахунку позивач застосовуїє індекси інфляції з лютого 2013р. по листопад 2014р. на суму 44848грн., з грудня 2014р. по лютий 2015р. на суму боргу 14848грн., з березня 2015р. по липень 2015р. на суму 4848грн.

При цьому суд позбавлений можливості змінювати період нарахування інфляційних втрат, визначених позивачем у розрахунку позовних вимог.

З огляду на висновки суду по справі 905/787/13-г, перевіривши доданий до позову розрахунок інфляційних витрат, суд дійшов висновку, що заявлені вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Суд перевіривши арифметичний розрахунок позивача в частині стягнення 3% річних на суму простроченої заборгованості в розмірі 44848,00грн. за період з 26.01.2013р. по 11.08.2015р. (з врахуванням часткової оплати заборгованості 28.11.2014р. в сумі 30000,00грн. та 13.03.2015р. в сумі 10000,00грн.) та на суму 45000,00грн. за період з 22.02.2013р. по 11.08.2015р., встановив, що розрахунок є обґрунтованим, у звязку з чим задовольняє вимоги позивача в цій частині підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню у заявленому розмірі.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір при задоволенні позову покладається на відповідача.

На підставі ст.ст. 11, 509, 526, 527, 551, 598-609, 625, Цивільного кодексу України, ст.ст. 67, 193 Господарського кодексу України, керуючись ст.ст. 4-2, 4-3, 4-6, 33, 34, 35, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р I Ш И В :

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІПІ Форвардінг», м. Київ, до Публічного акціонерного товариства «Краматорський завод важкого верстатобудування», м. Краматорськ, про стягнення інфляційних втрат у розмірі 46473грн.77коп. та 3% річних у розмірі 5994грн.58коп. задовольнити повністю.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Краматорський завод важкого верстатобудування» (адреса: 84306, Донецька обл.., м.Краматорськ, вул. Орджонікідзе, 6, ; р/р НОМЕР_1 в ПАТ «Мегабанк», м. Харків, МФО 351629) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІПІ Форвардінг» (адреса: 01021, м. Київ, Кловський узвіз, 7а, оф. 8-5, ; п/р 0626 у АТ «ОСОБА_1 Аваль», м. Київ, МФО 380805) інфляційні втрати у розмірі 46473грн.77коп., 3% річних у розмірі 5994грн. 58коп., судові витрати у сумі 1827грн.00коп.

Видати наказ після набрання рішення законної сили.

У судовому засіданні 10.09.2015р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним господарським судом, якщо рішення не буде скасовано.

Повний текст рішення складено та підписано 11.09.2015р.

Суддя Ю.В. Макарова