ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

28.09.2015 Справа № 920/1322/15

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю Союз медицини та

технології, м. Київ,

до відповідача ОСОБА_1 охорони здоровя обласної державної адміністрації, (УОЗ облдержадміністрації), м. Суми,

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на

стороні відповідача - ОСОБА_2 управління державної казначейської служби України в Сумській області, м. Суми,

про стягнення 2 582 430 грн. 15 коп.,

Суддя Жерьобкіна Є.А.

Представники:

Від позивача ОСОБА_3 (довіреність від 27.07.2015року);

Від відповідача ОСОБА_4 (довіреність № 01-25/6/1803 від 09.09.2015року);

Від третьої особи не зявився;

При секретарі судового засідання Мудрицькій С.Ю.,

Суть спору: позивач подав позовну заяву, в якій просить стягнути з відповідача 2 582 430 грн. 15 коп., в тому числі 1 406 988 грн. 56 коп. заборгованості за товар відповідно до укладеного між сторонами договору про закупівлю товарів за державні кошти № 15/11-2012 від 21.11.2012року, 1 072 403 грн. 77 коп. інфляційних збитків, 103 037 грн. 82 коп. 3 % річних.

Позивач підтримує позовні вимоги.

Відповідач подав відзив на позовну заяву № 01-25/6/1818 від 09.09.2015року, в якому просить суд відмовити у задоволенні позову в частині стягнення 1 072 403 грн. 77 коп. інфляційних збитків, 103 037 грн. 82 коп. 3 % річних, вказуючи на те, що управління охорони здоров'я є бюджетною установою та фінансується за рахунок коштів державного та місцевого (обласного) бюджету, заборгованість за договором виникла внаслідок неперерахування ОСОБА_2 управлінням державної казначейської служби України у Сумській області коштів у сумі 1406988,56 гривень із рахунків відповідача на рахунки позивача. Кредиторська заборгованість у січні 2013 року органом казначейської служби не перереєстрована, що унеможливило у подальшому отримання коштів Державного бюджету управлінням охорони здоров'я для погашення заборгованості перед ТОВ Союз медицини та технології.

Третя особа, ОСОБА_2 управління державної казначейської служби України в Сумській області, подало відзив на позовну заяву № 15-35/502-6073 від 24.09.2015року, в якому вказує, що не має відношення до спірних правовідносин за договором про закупівлю товарів за державні кошти № 15/11-2012 від 21.11.2012року. Разом з цим, третя особа пояснює, що платіжні доручення № 1111 від 06.12.2012року, № 1112 від 07.12.2012року за фінансовими зобов'язаннями відповідача ОСОБА_2 управлінням державної казначейської служби України в Сумській області не були оплачені, у звязку з відсутністю підкріплень субрахунку.

10.09.2015року відповідач подав заяву № 01-25/6/1817 від 09.09.2015року, в якій просить суд залучити до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_5 фінансів Сумської обласної державної адміністрації. В обґрунтування вказаної заяви відповідач посилається на те, що майнову відповідальність державних бюджетних установ, у тому числі і відповідача, обмежено наявними в розпорядженні грошовими засобами, які надходять на казначейські рахунки цих установ не інакше, як за відповідними статтями кошторису за участі вищевказаного органу. При недостатності таких коштів субсидіарну відповідальність несе держава, як власник майна через виділення державою в особі її фінансових органів додаткових бюджетних асигнувань із передбаченого у державному бюджеті резервного фонду або за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду та виконавчих документів. Таким фінансовим органом в області, що формує кошторис та здійснює видатки є ОСОБА_5 фінансів Сумської обласної державної адміністрації.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення повноважних представників сторін, оцінивши надані докази, суд встановив:

Згідно зі ст. 27 Господарського процесуального кодексу України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за клопотанням сторін, прокурора. Якщо господарський суд при прийнятті позовної заяви, вчиненні дій по підготовці справи до розгляду або під час розгляду справи встановить, що рішення господарського суду може вплинути на права і обов'язки осіб, що не є стороною у справі, господарський суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору.

Враховуючи, що предметом спору у справі № 920/1322/15 є стягнення заборгованості за товар відповідно до укладеного між позивачем та відповідачем договору про закупівлю товарів за державні кошти № 15/11-2012 від 21.11.2012року, суд відмовляє у задоволенні заяви відповідача про залучення до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_5 фінансів Сумської обласної державної адміністрації, за її необґрунтованістю, оскільки відповідачем не доведено, а суд не вбачає, що, у зв'язку з прийняттям судового рішення з даної справи відповідну третю особу буде наділено новими правами чи покладено на неї нові обов'язки, або змінено її наявні права та/або обов'язки, або позбавлено певних прав та/або обов'язків у майбутньому.

Відповідно до умов укладеного між сторонами договору про закупівлю товарів за державні кошти № 15/11-2012 від 21.11.2012року, позивач зобовязується у 2012 році поставити відповідачу товар (обладнання) згідно специфікації, а останній, в свою чергу, зобовязується прийняти та оплатити товар, який передає у власність згідно розподілу: Лот 1 - Роменській центральній районній лікарні, Охтирській центральній районній лікарні; лот 2 Білопільській центральній районній лікарні; лот 3 Середино-Будській центральній районній лікарні на умовах договору.

Згідно з п. 1.2. договору та специфікацією, обладнанням, що поставляється є устаткування медичне, хірургічне та ортопедичне: комплекси рентгенівські діагностичні з цифровою обробкою зображення РДК-ВСМ на три та на два робочих місця та флюорограф з цифровою обробкою зображення ФЦОЗ-12.

Датою поставки обладнання вважається дата, яка зазначається у видатковій накладній в момент одержання обладнання відповідачем (п. 5.3. договору).

Згідно з п. 3.1. договору, ціна договору становить 4 832 899 грн. 60 коп.

Відповідно до п. 4.2. договору, оплата здійснюється відповідачем протягом семи робочих днів після поставки обладнання, з відстрочкою платежу до 30 банківських днів, у разі відсутності фінансування по мірі надходження фінансування.

Матеріалами справи, зокрема актами здачі-прийняття медичного обладнання від 04.12.2012року та від 17.12.2012року, підтверджується факт поставки позивачем відповідачу та отримання останнім обладнання загальною вартістю 4 832 899 грн. 60 коп.

За актом від 04.08.2014року позивачу повернуто медичне обладнання на суму 1 712 955 грн. 52 коп.

Відповідно до банківської виписки по рахунку позивача, 19.12.2012року відповідачем здійснено часткову оплату отриманого обладнання на суму 1 712 955 грн. 52 коп.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач не оплатив поставлений товар своєчасно та в повному обсязі, у звязку з чим у нього виникла заборгованість перед позивачем в загальній сумі 1 406 988 грн. 56 коп. За прострочення виконання грошового зобовязання на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України, згідно з поданим розрахунком, відповідачеві нараховано 3 % річних в сумі 103 037 грн. 82 коп. та інфляційні збитки в сумі 1 072 403 грн. 77 коп. за період з 29.01.2013року по 08.07.2015року, виходячи з суми боргу в розмірі 1 406 988 грн. 56 коп.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв діловою обороту, вимог розумності та справедливості.

При цьому, згідно приписів ст. 11 Цивільного кодексу України та ст. 174 Господарського кодексу України договір є підставою для виникнення цивільних прав і обов'язків (господарських зобов'язань).

За змістом ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язання є правовідношенням, у якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші), чи утриматися від виконання певних дій, а інша сторона має право вимагати виконання такого обов'язку.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, та ст. 526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 530 Цивільного кодексу України, передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що факт поставки позивачем відповідачу товару на загальну суму 3 119 944 грн. 08 коп. підтверджується наявними в матеріалах справи доказами. При цьому відповідач не розрахувався за отриманий товар у повному обсязі, чим порушив права та охоронювані законом інтереси позивача.

Відповідач визнає факт наявності боргу перед позивачем в сумі 1 406 988 грн. 56 коп. та заперечує проти нарахованих позивачем інфляційних збитків та 3 % річних, зазначаючи, що заборгованість за договором виникла внаслідок неперерахування ОСОБА_2 управлінням державної казначейської служби України у Сумській області коштів у сумі 1 406 988 грн. 56 коп. Кредиторська заборгованість у січні 2013 року органом казначейської служби не перереєстрована, що унеможливило у подальшому отримання коштів Державного бюджету управлінням охорони здоров'я для погашення заборгованості перед ТОВ Союз медицини та технології.

Разом з цим, відсутність бюджетного фінансування на оплату поставленого позивачем обладнання відповідно до умов укладеного між сторонами договору, не звільняє відповідача від обовязку оплатити товар та від відповідальності за порушення зобовязання.

Частина 2 ст. 617 Цивільного кодексу України та частина 2 ст. 218 Господарського кодексу України передбачають, що відсутність у боржника необхідних коштів, а також порушення зобов'язань контрагентами правопорушника не вважаються обставинами, які є підставою для звільнення боржника від відповідальності за порушення зобов'язання.

В разі відсутності коштів для оплати, відповідач був вправі з моменту виявлення відсутності коштів для оплати товару повернути останній, а не приймати його.

Суд, при цьому, враховує правову позицію Європейського суду з прав людини у рішеннях у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" (від 18.10.05) та у справі "Бакалов проти України" (від 30.11.04), Верховного суду України у справі № 11/446 за позовом ТОВ "Компанія "Тітал" до Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій про стягнення коштів, Вищого господарського суду України у листі "Про практику вирішення спорів, пов'язаних з виконанням договорів підряду" від 18.02.2013р. № 01-06/374/2013.

Стосовно посилань відповідача на те, що прострочення виконання зобовязання сталося внаслідок неперерахування ОСОБА_2 управлінням державної казначейської служби України у Сумській області коштів слід зазначити наступне.

Згідно з Положенням про Державну казначейську службу України, затвердженим Указом Президента України від 13.04.2011року № 460/2011, останнє є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України.

Відповідно до п. 1 ст. 4 зазначеного положення, казначейство України відповідно до покладених завдань, в тому числі здійснює через систему електронних платежів Національного банку України розрахунково-касове обслуговування розпорядників, одержувачів бюджетних коштів та інших клієнтів, операцій з коштами бюджетів, спільних із міжнародними фінансовими організаціями проектів.

Згідно з п. 1.37 ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» розрахунково-касове обслуговування це послуги, що надаються банком клієнту на підставі відповідного договору, укладеного між ними, які пов'язані із переказом коштів з рахунка (на рахунок) цього клієнта, видачею йому коштів у готівковій формі, а також здійсненням інших операцій, передбачених договорами.

Відповідно до правової позиції, викладеної у п. 1.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», з урахуванням пункту 30.1 статті 30 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" моментом виконання грошового зобов'язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою, а згідно з пунктом 8.1 статті 8 цього Закону банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження. При цьому порушення банком, що обслуговує платника (боржника), строку перерахування коштів до банку, який обслуговує кредитора, або несвоєчасне зарахування банками коштів на рахунок кредитора, в зв'язку з чим сталося прострочення виконання грошового зобов'язання, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання цього зобов'язання, однак надає боржникові право звернутися до банку, який його обслуговує, з вимогою щодо сплати пені відповідно до пункту 32.2 статті 32 названого Закону (див. також частину третю статті 343 ГК України).

Разом з цим, стосовно нарахованих річних відсотків і інфляційних втрат на суму боргу слід зазначити, що останні входять до складу грошового зобов'язання і на відміну від пені не є санкцією за порушення грошового зобов'язання, а є способом захисту майнового права та інтересу, що полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних відсотків і отриманні компенсації (плати) від боржника за користування отриманими ним грошовими коштами, що належить сплатити кредиторові. Тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання.

З огляду на викладене, враховуючи встановлений судом факт неналежного виконання відповідачем зобов'язань стосовно повної оплати отриманого товару, факт прострочення грошового зобовязання, а також те, що право позивача щодо стягнення 3% річних та інфляційних збитків передбачене нормами чинного законодавства України, суд вважає обґрунтованими, правомірними і такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 1 406 988 грн. 56 коп. заборгованості за товар, 103 037 грн. 82 коп. 3 % річних, 1 072 403 грн. 77 коп. інфляційних збитків.

Виходячи з фактичних обставин даної справи, відповідно до ст. ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 51 648 грн. 60 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з ОСОБА_1 охорони здоровя обласної державної адміністрації, (УОЗ облдержадміністрації) (вул. Троїцька, буд. 57, м. Суми, 40022, код 02013142) на користь товариства з обмеженою відповідальністю Союз медицини та технології (пр. Московський, буд. 21, м. Київ, 04655, код 30789159) 1 406 988 грн. 56 коп. заборгованості, 1 072 403 грн. 77 коп. інфляційних збитків, 103 037 грн. 82 коп. 3 % річних, 51 648 грн. 60 коп. судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 01.10.2015року.

Суддя Є.А. Жерьобкіна