ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

14.09.15р. Справа № 904/7103/15

За позовом державного підприємства "ПІДПРИЄМСТВО КРИВОРІЗЬКОЇ ВИПРАВНОЇ КОЛОНІЇ УПРАВЛІННЯ ДЕРЖАВНОЇ ПЕНІТЕНЦІАРНОЇ СЛУЖБИ УКРАЇНИ У ДНІПРОПЕТРОВСЬКІЙ ОБЛАСТІ (№80)", м.Кривий Ріг, Дніпропетровська область

до приватного акціонерного товариства "КРИВОРІЗЬКИЙ ЗАВОД ГІРНИЧОГО ОБЛАДНАННЯ", м.Кривий Ріг, Дніпропетровська область

про стягнення заборгованості

Суддя Петренко І.В.

Секретар судового засідання Пономарьов Є.О.

Представники:

від позивача: представник ОСОБА_1, довіреність від 12.01.2015р. за вих.№80/10-10-П;

від відповідача: не з'явився.

СУТЬ СПОРУ:

Державне підприємство "Підприємство Криворізької виправної колонії управління державної пенітенціарної служби України у Дніпропетровській області (№80)", м.Кривий Ріг, Дніпропетровська область (далі по тексту - позивач) звернулося до господарського суду з позовною заявою до приватного акціонерного товариства "Криворізький завод гірничого обладнання", м.Кривий Ріг, Дніпропетровська область (далі по тексту - відповідач) про стягнення 3637,04грн. основної заборгованості; 303,43грн. трьох відсотків річних; 2178,40грн. інфляційних втрат.

Судові витрати по справі позивач просив суд стягнути з відповідача.

За результатами розгляду позовної заяви за вих. № 80/10-318-П від 03.08.2014р. ухвалою суду від 11.08.2015р. порушено провадження по справі та призначено слухання на 27.08.2015р.

Суд розгляд справи відкладав з 27.08.2015р. до 14.09.2015р.;

Відповідно до п.3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

У разі присутності сторони або іншого учасника судового процесу в судовому засіданні протокол судового засідання, в якому відображені відомості про явку сторін (пункт 4 частини другої статті 811 ГПК), є належним підтвердженням повідомлення такої сторони (іншого учасника судового процесу) про час і місце наступного судового засідання.

За змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду.

Позивач про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, яке повернулося на адресу господарського суду 08.09.2015р. з відміткою представника позивача про отримання ухвали суду 02.09.2015р. та явкою представника в судове засідання.

Відповідач про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, яке повернулося на адресу господарського суду 08.09.2015р. з відміткою представника відповідача про отримання ухвали суду 03.09.2015р.

14.09.2015р. повноважний представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримує та наполягає на їх задоволенні в повному обсязі, крім того, подав клопотання про долучення до матеріалів справи документів.

Повноважний представник відповідача в судове засідання не з'явився, клопотання про відкладення розгляду справи не заявляв, відзив на позов не надав, витребуванні судом документи не представив.

Абзацом 1 п. 3.9.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.11р. за №18 визначено, що у випадку незявлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

На думку суду неявка у судове засідання представника відповідача не перешкоджає розгляду справи за наявними матеріалами.

В судовому засіданні оглянуто всі оригінали первинних документів на підставі яких виник спір.

Суд розглянув справу за наявними в ній матеріалами відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи вимоги статті 69 Господарського процесуального кодексу України щодо строків розгляду справи у судовому засіданні, яке відбулося 14.09.2015р. в порядку ст.85 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Клопотання про здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не заявлялось.

Суд, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представника позивача, -

ВСТАНОВИВ:

31.08.2012р. між державним підприємством ""Підприємство Криворізької виправної колонії управління державної пенітенціарної служби України у Дніпропетровській області (№80)" (далі по тексту - підрядник, позивач) та приватним акціонерним товариством "Криворізький завод гірничого обладнання" (далі по тексту - замовник, відповідач) укладено договір підряду №236/Г-125 (далі по тексту - договір), відповідно до пункту 1.1 умов якого підрядник зобов'язується силами засуджених, що утримуються в КВК №80, виконати роботи з заварки, зачистки та обробки литва замовника (далі по тексту - виготовлення продукції) з матеріалів замовника, а замовник своєчасно прийняти їх та оплатити.

Пунктом 1.2 договору визначено, що перелік продукції, обсяги, строки виконаних робіт та вартість робіт по виготовленню продукції вказується в Специфікаціях, які є невід'ємною частиною цього договору.

Обов'язок підрядника визначений пунктом 2.1 договору щодо того, що останній зобов'язується виконувати роботи, зазначені в цьому договорі в об'ємах та в строки, узгоджені з замовником кореспондується з обов'язком замовника, який визначено пунктом 2.2 своєчасно прийняти та оплатити виконані для нього роботи за цим договором.

Пунктом 2.11 договору визначено, що щомісячно після завершення виконаних робіт (на підставі щотижневих актів приймання-передачі виготовленої продукції) підрядник зобов'язується надати замовнику для підписання акт виконаних робіт, а разом з ним податкову накладну та рахунок.

Пунктом 2.12 договору визначено, що замовник зобов'язується прийняти належним чином виконані роботи та підписати акт виконаних робіт протягом одного дня з моменту надання йому підрядником вказаного документу.

Пунктом 3.1 договору визначено, що вартість робіт за одну тону палива визначається із розрахунку 83,33грн. НДС 20% - 16,67грн. всього 100 грн. Обсяг робіт в місяць становить від 100 тн. до 400 тн.

Орієнтовна вартість договору складає 160000,00грн., яка розраховується з врахуванням податку на додану вартість та конкретизується в Актах виконаних робіт, які є невід'ємною частиною цього договору.

Пунктом 3.2 договору визначено, що замовник виконує оплату за виконані роботи шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок підрядника протягом 7-и календарних днів з моменту виставлення рахунку.

За додатковим погодженням між сторонами можливий також інший порядок розрахунків, що не заборонений чинним законодавством України.

Даний договір набирає чинності з моменту підписання і діє до 31 грудня 2012 року, а в частині розрахунків до повного виконання. Закінчення строку дії цього договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього договору (пункт 7.1 договору).

31.08.2012р. між позивачем та відповідачем підписано Специфікацію №1 до договору на виконання робіт з заварки, зачистки та обрубки лиття, в якій визначено найменування робіт, а саме "заварка, зачистка та обрубка литва" у кількості 350 тн. за ціною в гривнях без ПДВ 83,33 та сумою в гривнях без ПДВ 29165,50, а з ПДВ 35000,00грн.

Також сторонами визначено умови розрахунку: протягом 7-х календарних днів з моменту підписання акту виконаних робіт.

Термін виконання робіт протягом 7 календарних днів з моменту надання литва та витратних матеріалів підряднику.

По іншим зобов'язанням, які не стосуються даної Специфікації, сторони керуються умовами договору.

31.08.2012р. між позивачем та відповідачем укладено додаткову угоду №1.

25.09.2012р. між позивачем та відповідачем укладено додаткову угоду №2.

На виконання умов укладеного між сторонами договору позивач надав, а відповідач прийняв виконані роботи, що підтверджується наступними актами виконаних робіт, які підписано представниками сторін та підписи яких скріплено печатками підприємств:

- акт №2 виконаних робіт до договору від 02.10.2012р. на суму 446,48грн.;

- акт №3 виконаних робіт до договору від 08.10.2012р. на суму 337,49грн.;

- акт №4 виконаних робіт до договору від 10.10.2012р. на суму 382,49грн.;

- акт №5 виконаних робіт до договору від 11.10.2012р. на суму 90,60грн.;

- акт №6 виконаних робіт до договору від 15.10.2012р. на суму 202,49грн.;

- акт №7 виконаних робіт до договору від 17.10.2012р. на суму 1024,45грн.;

- акт №8 виконаних робіт до договору від 19.10.2012р. на суму 1153,04грн.

Всього між сторонами підписано 7 (сім) актів виконаних робіт на загальну суму 3637,04грн.

15.10.2013р. позивачем на адресу відповідача направлено претензію за вих.№80/10-459-П від 14.10.2013р. з вимогою погашення заборгованості за договором.

Доказом направлення вказаної претензії на адресу відповідача є лист з описом вкладення від 15.10.2013р.

Відповідачем претензію залишено без відповіді та задоволення.

Враховуючи, що досудовий порядок вирішення спору не дав бажаних результатів позивач звернувся до господарського суду з даною позовною заявою.

В свою чергу, відповідач доказів належного виконання своїх зобов'язань по вищезазначеному договору на момент розгляду спору до господарського суду не надав. Крім того, відповідач не скористався наданим йому правом на судовий захист, наведених позивачем обставин не спростував.

Згідно з частиною другою статті 43 та статтею 33 Господарського кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Якщо подані сторонами та іншими учасниками судового процесу докази є недостатніми, господарський суд може за їх клопотанням чи за власною ініціативою витребувати в порядку підготовки справи до розгляду необхідні для цього письмові і речові докази, інші матеріали.

Доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі. В необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово (стаття 32 цього Кодексу).

Статтею 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами процесуального законодавства, рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

Дослідивши матеріали справи, оригінали документів наданих позивачем на вимогу суду в судове засідання та заслухавши повноважного представника позивача в судовому засіданні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача основного боргу у розмірі 3637,04грн., слід визнати обґрунтованими, документально доведеними, такими, що не суперечать чинному законодавству України, а отже є такими, що підлягають задоволенню.

Факт отримання відповідачем робіт підтверджується матеріалами справи, а саме актами виконаних робіт (акт №2 виконаних робіт до договору від 02.10.2012р. на суму 446,48грн.; акт №3 виконаних робіт до договору від 08.10.2012р. на суму 337,49грн.; акт №4 виконаних робіт до договору від 10.10.2012р. на суму 382,49грн.; акт №5 виконаних робіт до договору від 11.10.2012р. на суму 90,60грн.; акт №6 виконаних робіт до договору від 15.10.2012р. на суму 202,49грн.; акт №7 виконаних робіт до договору від 17.10.2012р. на суму 1024,45грн.; акт №8 виконаних робіт до договору від 19.10.2012р. на суму 1153,04грн.), що містяться в матеріалах справи, які підписані представниками сторін та скріплені печатками підприємств позивача та відповідача.

Зобов'язання відповідача, щодо оплати за отримані роботи передбачено умовами договору та нормами законодавства.

З огляду на положення пункту 3.2 договору, строк оплати робіт отриманих за актами виконаних робіт (акт №2 виконаних робіт до договору від 02.10.2012р. на суму 446,48грн.; акт №3 виконаних робіт до договору від 08.10.2012р. на суму 337,49грн.; акт №4 виконаних робіт до договору від 10.10.2012р. на суму 382,49грн.; акт №5 виконаних робіт до договору від 11.10.2012р. на суму 90,60грн.; акт №6 виконаних робіт до договору від 15.10.2012р. на суму 202,49грн.; акт №7 виконаних робіт до договору від 17.10.2012р. на суму 1024,45грн.; акт №8 виконаних робіт до договору від 19.10.2012р. на суму 1153,04грн.) є таким, що настав.

Доказів оплати робіт в сумі 3637,04грн. відповідач не надав, доводи позивача, наведені в обґрунтування позову, належними доказами не спростував.

Приймаючи рішення господарський суд виходив із наступного.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Господарське зобов'язання виникає, зокрема із господарського договору (ст. 174 Господарського кодексу України).

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку ( ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Як зазначено в ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач нарахував відповідачу до сплати три відсотки річних у розмірі 303,43грн. за загальний період прострочення з 10.10.2012р. по 03.08.2015р. (за кожним актом виконаних робіт окремо) та інфляційні втрати у розмірі 2178,40грн., які розраховані за загальний період з листопада 2012 року по червня 2015 року (за кожним актом виконаних робіт окремо).

Господарський суд перевірив розрахунок трьох відсотків річних та визнав його вірним, а вимогу такими, що підлягає задоволенню.

Господарський суд перевірив розрахунок інфляційних втрат здійснений позивачем та визнав його вірним, а вимогу такими, що підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір при задоволенні позову покладається на відповідача.

З урахуванням положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 1827,00грн.

До уваги. Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються апеляційним судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Пленум Вищого господарського суду України у п. 9 постанови від 17.05.2011 року № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України", роз'яснив, що у вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з'ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об'єктивно оцінити поважність цих причин. При цьому обґрунтування неможливості подання доказів суду першої інстанції згідно із зазначеною нормою Господарського процесуального кодексу України покладається саме на заявника (скаржника), а апеляційний господарський суд лише перевіряє та оцінює їх поважність і не зобов'язаний самостійно з'ясовувати відповідні причини. У разі прийняття додаткових доказів у постанові апеляційної інстанції мають зазначатися підстави такого прийняття.

Аналогічна правова позиція підтримана постановою Вищого господарського суду України від 24.12.2014р. по справі № 904/9428/13, недотримання якої стало підставою скасування постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Керуючисьст.ст. 525, 526, 509, 530, 549, 599, 610, 612, 625, 629, 901, 903 Цивільного кодексу України, ст.ст. 173, 174, 193, 218 Господарського кодексу України, ст.ст. 1, 2, 12, 21, 32, 36, 44, 49, 75, 82-85, 115-117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з приватного акціонерного товариства "Криворізький завод гірничого обладнання" (50057, Дніпропетровська область, м.Кривий Ріг, вул.Заводська, 1; ідентифікаційний код 31550176) на користь державного підприємства "Підприємство Криворізької виправної колонії управління державної пенітенціарної служби України у Дніпропетровській області (№80)" (50041, Дніпропетровська область, м.Кривий Ріг, вул.Шиферна, 3; ідентифікаційний код 08679758) 3637,04грн. (три тисячі шістсот тридцять сім грн. 04 коп.) основної заборгованості; 303,43грн. (триста три грн. 43 коп.) трьох відсотків річних; 2178,40грн. (дві тисячі сто сімдесят вісім грн. 40 коп.) інфляційних втрат; 1827,00грн. (одна тисяча вісімсот двадцять сім грн. 00 коп.) судового збору, видати наказ.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи Дніпропетровським апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено

18.09.2015 року

Суддя ОСОБА_2