номер провадження справи 9/119/15
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.09.2015 Справа № 908/4436/15

За позовом ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Інтеграл-тех (69035, м. Запоріжжя, пров. Камяний, буд. 8, оф. 33)

до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Запорізький індустріально-механічний завод (69106, м. Запоріжжя, вул. Фінальна, буд. 1-Д)

про стягнення суми 100000 грн.

Суддя Боєва О.С.

За участю представників сторін:

Від позивача: ОСОБА_2 (дов. № 12/08 від 12.08.15)

Від відповідача: ОСОБА_3 (дов. № 12 від 24.12.14)

СУТЬ СПОРУ:

Заявлено позов про стягнення з відповідача на користь позивача суми 100000 грн. заборгованості за договором позики № 47 від 28.10.2013р.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 03.08.2015р. позовна заява прийнята до розгляду, порушено провадження у справі № 908/4436/15, судове засідання призначено на 17.08.2015р. Ухвалою суду від 17.08.2015р. на підставі ст. 77 ГПК України розгляд справи відкладено на 31.08.2015р. У судовому засіданні 31.08.2015р., враховуючи клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, яке надійшло до суду 31.08.2015р., в порядку ст. 77 ГПК України оголошено перерву до 22.09.2015р.

22.09.2015р. справу розглянуто, оголошено вступну та резолютивну частини рішення. Справа розглянута без застосування засобів технічної фіксації судового процесу.

21.09.2015р. до господарського суду від відповідача надійшло клопотання про призначення судово-економічної експертизи. У судовому засіданні 22.09.2015р. представник відповідача підтримав заявлене клопотання, представник позивача проти клопотання заперечив.

Суд, розглянувши клопотання відповідача про призначення судово-економічної експертизи, відмовив у його задоволенні у звязку з необґрунтованістю. Так, згідно ст. 41 ГПК України для розяснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу. Виходячи з приписів п. 2, п. 5 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 4 від 23.03.2012р. «Про деякі питання практики призначення судової експертизи» судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Питання про призначення судової експертизи повинно вирішуватися лише після ґрунтовного вивчення обставин справи і доводів сторін щодо необхідності такого призначення. Тобто необхідною умовою призначення судової експертизи є, по-перше, наявність дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, по-друге, якщо про призначення експертизи клопоче сторона, її обґрунтовані доводи щодо необхідності такого призначення. Проте, суд, після ґрунтовного вивчення обставин справи і доводів відповідача щодо необхідності призначення судової економічної експертизи, не вбачає дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування. Відповідачем у клопотанні необґрунтована належним чином необхідність призначення такої експертизи. Також в клопотанні зазначено про відсутність у відповідача документів первинного бухгалтерського обліку. Тоді як відповідач просить поставити експерту питання, зясування яких потребує наявність первинних бухгалтерських документів.

Представник позивача підтримав позовні вимоги, зазначивши, зокрема, про наступне. 28.10.2013р. між позивачем та відповідачем був укладений договір позики № 47, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу позику в розмірі 300000 грн. Зазначену суму позики відповідач повинен був повернути до 28.08.2014р. включно. Однак відповідач повернув лише частину позики в розмірі 200000 грн. Сума 100000 залишилась не повернутою. У звязку з чим, на підставі ст.ст. 525, 526, 530, 610, 1046 ЦК України просить стягнути з відповідача суму 100000 грн. заборгованості.

Відповідач проти позову заперечив, зазначивши, що з внутрішнього обліку ТОВ «ЗІМЗ», заборгованість перед позивачем за договором позики № 47 від 28.10.2013р. відсутня. Відсутні також всі первинні документи, в тому числі, і сам договір позики. Крім того, керівник підприємства, який саме і підписував договір, своїми діями вчиняв збитки підприємству, в результаті чого і був звільнений. Зазначена позиція відповідача викладена у відзиві на позов, який надійшов до суду 31.08.2015р.

Згідно зі ст. 75 ГПК України справу розглянуто за наявними матеріалами, які суд визнав достатніми для вирішення спору по суті.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

28.10.2013р. між ТОВ Інтеграл-Тех (позикодавець, позивач у справі) та ТОВ Запорізький індустріально-механічний завод (позичальник, відповідач у справі) був укладений договір позики № 47, відповідно до умов якого позикодавець передає у власність позичальнику грошові кошти у розмірі, визначеному у п. 2.1 цього договору, а позичальник зобовязується повернути позику у визначений договором строк (п. 1.1.).

Пунктом 2.1 визначено, що розмір позики становить 350000 грн.

Позика передається у безготівковій формі платіжним дорученням шляхом перерахування відповідних грошових коштів на поточний рахунок позичальника (п. 3.1.).

Згідно з п. 4.1 договору строк позики розпочинається з моменту набрання чинності цим договором і становить десять місяців.

Згідно ж з п. 5.1 договору після закінчення строку, визначеного у п. 4.1 цього договору, позичальник зобовязується протягом двох календарних днів повернути позикодавцеві позику.

У пунктах 6.1, 6.2 зазначено, що цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту передання позики позичальникові. Строк цього договору починає свій перебіг у момент, визначений у п. 6.1 цього договору та закінчується 28.08.2014р.

Як свідчать матеріали справи, позивач 31.10.2013р. перерахував на розрахунковий рахунок відповідача суму 300000 грн. Зазначене підтверджується випискою АТ «Банк «Фінанси та Кредит», копія якої міститься в матеріалах справи. Відповідач, в свою чергу, своє зобовязання за договором виконав не в повному обсязі, повернувши позивачу лише 200000 грн. позики (100000 грн. 20.03.2014р., 100000 18.12.2014р.), про що свідчать виписки АТ «Банк «Фінанси та Кредит» по рахунку ТОВ Інтеграл-тех копії яких містяться в матеріалах справи. Таким чином неповернутою залишилась сума 100000 грн. позики.

22.01.2015р. позивач направив на адресу відповідача вимогу про сплату заборгованості у розмірі 100000 грн. 03.02.2015р. позивач направив на адресу відповідача претензію про погашення заборгованості, в тому числі, за договором позики № 47 від 28.10.2013р. в розмірі 100000 грн. Вимога та претензія були залишені відповідачем без відповіді, сума позики - неповернутою.

Згідно зі ст.ст. 11, 509 ЦК України підставою виникнення цивільних прав і обовязків (зобовязань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору є договір.

Статтею 1046 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною 1 статті 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших правових актів, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Аналогічний припис містить п.п. 1, 7 ст.193 Господарського кодексу України.

Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобовязанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідач доказів належного виконання зобовязання і перерахування позивачу заявленої до стягнення суми не надав.

Факт наявності заборгованості у відповідача перед позивачем в розмірі 100000 грн. підтверджується матеріалами справи.

Таким чином позовні вимоги про стягнення з відповідача суми 100000 грн. заборгованості є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Доводи відповідача викладені у відзиві спростовуються наведеним вище. Що стосується посилання відповідача на факт звільнення керівника підприємства, який підписав договір позики, то суд зазначає, що зміна керівництва юридичної особи не звільняє таку юридичну особу від взятих на себе зобовязань за укладеними правочинами.

Відповідно до ст. 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Запорізький індустріально-механічний завод (69106, м. Запоріжжя, вул. Фінальна, буд. 1-Д; ) на користь ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Інтеграл-тех (69035, м. Запоріжжя, пров. Камяний, буд. 8, оф. 33; ) суму 100000 (сто тисяч) грн. заборгованості за договором позики № 47 від 28.10.2013р., суму 2000 (дві тисячі) грн. витрат зі сплати судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Суддя О.С. Боєва

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання. Повне рішення підписано 25.09.2015р.