ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.09.15 Справа№ 914/2421/15

За позовом: Публічного акціонерного товариства «Львівське спеціалізоване будівельно-монтажне управління №1», м.Львів

До відповідача: Управління капітального будівництва Львівської міської ради, м.Львів

Про стягнення 1 406 153 ,92 грн. інфляційних і трьох відсотків річних

Суддя Березяк Н.Є.

Секретар судового засідання Кравець О.І.

За участю представників:

від позивача: не зявився

від відповідача: ОСОБА_1-М.Р. представник за довіреністю

Суть спору: на розгляд господарського суду Львівської області подано позов Публічного акціонерного товариства «Львівське спеціалізоване будівельно-монтажне управління №1» до Управління капітального будівництва Львівської міської ради про стягнення 1 406 153 ,92 грн. інфляційних і трьох відсотків річних.

Ухвалою господарського суду Львівської області від 20.07.2015 р. порушено провадження по справі та призначено до розгляду в судовому засіданні на 31.08.2015 року.

Представник позивача в судовому засіданні 31.08.2015 р. позовні вимоги підтримав, просив задоволити позов з підстав і мотивів, викладених в позовній заяві.

Відповідач в судове засідання подав клопотання про відкладення розгляду справи в звязку з неможливістю забезпечити участь уповноваженого представника.

Ухвалою суду від 31.08.2015 року розгляд справи було відкладено на 14.09.2015 року.

В судовому засіданні 14.09.2015 року представник позивача свої вимоги підтримав. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що рішенням господарського суду Львівської області від 11.12.2014 року по справі № 914/3903/14 задоволено позовні вимоги ПАТ «Львівське спеціалізоване будівельно-монтажне управління №1» про стягнення з Управління капітального будівництва Львівської міської ради 3 101 850,80 грн. основного боргу, 123 776,59 грн. пені, 502 003,53 грн. інфляційних та 73934,52 грн. три відсотки річних, нарахованих за період з січня 2014 року по жовтень 2014 року, а також 73080,00 витрат по оплаті судового збору. Дане рішення суду набрало законної сили 29.12.2014 року. Позивач зазначає, що повне погашення заборгованості на виконання вищезазначеного рішення суду відповідачем здійснено лише 20 квітня 2015 року, ПАТ «Львівське спеціалізоване будівельно-монтажне управління №1» звернулось до суду із позовною заявою про стягнення з Управління капітального будівництва Львівської міської ради 1 362 558,05 грн. інфляційних та 43595,87 грн. трьох відсотків річних.

Представник відповідача проти позову заперечує з підстав і мотивів, викладених у відзиві на позов. В обґрунтування своїх заперечень посилається на безпідставне нарахування відповідачем інфляційних і трьох відсотків річних за період з 01.11.2014 року по 20.04.2015 року з огляду на ті обставини, що наказ на примусове виконання рішення суду був виданий 29.12.2014 року, а погашення заборгованості по даному рішенню відбулося двома платежами 06.03.2015 року в сумі 2 685 277,68 грн. та 19.03.2015 року в сумі 416 573,12 грн. Відтак вважає поданий позивачем розрахунок включно по 20.04.2015 року необґрунтованим і просить в задоволенні позову відмовити.

Для надання можливості позивачу подати докази поступлення коштів на рахунки відповідача 20.04.2015 року, а не в зазначені відповідачем дати, розгляд справи було відкладено на 21.09.2015 року та продовжено строк її розгляду в порядку, передбаченому ст..69 ГПК України.

Безпосередньо в судове засідання 21.09.2015 року позивач подав додаткові пояснення до позовної заяви та три платіжні доручення про поступлення коштів від 06.03.2015 року, від 19.03.2015 року та від 17 квітня 2015 року. Відповідно до додаткового пояснення позивач просить стягнути з відповідача інфляційні в розмірі 1 362 558,05 грн. та три відсотки річних в сумі 42 831,03 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається п.1.8 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 року та постанову ВГСУ у справі № 52/30 від 01.02.2012 року.

В звязку з необхідністю суду проаналізувати подані в судове засідання документи та перевірити правильність розрахунку позивача в судовому засіданні 21.09.2015 року оголошувалась перерва до 22.09.2015 року в 9 годин 15 хвилин про що сторони були повідомлені в судовому засіданні.

В продовжене судове засідання 22.09.2015 року позивач участь уповноваженого представника не забезпечив.

22.09.2015 року в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Розглянувши подані докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, судом встановлено наступне.

Рішенням господарського суду Львівської області від 11.12.2014 р. по справі № 914/3903/14 задоволено позовні вимоги ПАТ «Львівське спеціалізоване будівельно-монтажне управління №1» про стягнення з Управління капітального будівництва Львівської міської ради 3 101 850,80 грн. основного боргу, 123 776,59 грн. пені, 502 003,53 грн. інфляційних та 73934,52 грн. три відсотки річних, нарахованих за період з січня 2014 року по жовтень 2014 року, а також 73080,00 витрат по оплаті судового збору. Дане рішення суду набрало законної сили 29.12.2014 року. Як зазначено у позовній заяві, з моменту набрання рішенням законної сили (29.12.2014 року), встановлену рішенням суду заборгованість погашено 20 квітня 2015 року.

Зважаючи на те, що відповідачем зобовязання по оплаті боргу встановленого рішенням суду в розмірі 3 101 850,80 грн. вчасно не виконано, ПАТ «Львівське спеціалізоване будівельно-монтажне управління №1» звернулось до суду із позовною заявою про стягнення з Управління капітального будівництва Львівської міської ради 1 362 558,05 грн. інфляційних та 43595,87 грн. трьох відсотків річних, нарахованих у відповідності до ст. 625 ЦК України.

Проаналізувавши всі обставини та матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково.

При прийнятті рішення, суд виходив з наступного:

Згідно ст. 509 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Відповідно до ст.11 ЦК України, однією з підстав виникнення зобовязань, є зокрема договори та інші правочини.

Порушенням зобовязання, відповідно до ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Правова норма ч. 1 ст. 612 ЦК України визначає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, ч. 3 ст. 35 ГПК України, передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Пленумом Вищого господарського суду України у п. 4.1 Постанови №14 від 17.12.2013р. розяснено, що сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. Окрім цього, а в п. 5.1 вказаної Постанови зазначено, що кредитор вправі вимагати, в тому числі в судовому порядку, сплати боржником сум інфляційних нарахувань та процентів річних як разом зі сплатою суми основного боргу, так і окремо від неї. Окрім цього, у п. 7.1 цієї Постанови зазначається, за відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

Враховуючи правову природу індексу інфляції та 3% річних, стягнення яких передбачено ч. 2 ст. 625 ГПК України, зважаючи на те, що встановлену рішенням суду основну заборгованість не сплачено відповідачем вчасно в повному обсязі, суд, проаналізувавши поданий позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних, провівши відповідний підрахунок, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково з огляду на наступне:

Як вбачається із проведеного позивачем розрахунку інфляційних нарахувань, визначений в позовній заяві період становить з 01.11.2014 року по 20.04.2015 року включно. Обґрунтовуючи період здійснених нарахувань з 01.11.2014 року позивач посилається на ті обставини, що згідно прийнятого судом рішення розрахунок інфляційних здійснювався включно по жовтень 2014 року, а відтак початком періоду нарахувань є наступний за жовтнем місяць - листопад 2014 року. Зазначені доводи позивача заслуговують на увагу суду.

Що стосується кінцевої дати здійснених позивачем нарахувань 20 квітня 2015 року, то вона не обґрунтована і спростовується матеріалами справи.

Зокрема, як вбачається із долучених до відзиву копій меморіальних ордерів ( оригінали оглянуті судом в судовому засіданні 21.09.2015 року) датою списання коштів з рахунку відповідача в сумі 2 685277,68 грн. основного боргу згідно наказу господарського суду від 29.12.2014 року по справі № 914/3903/14 7 є 06 березня 2015 року. Аналогічне підтверджується долученим позивачем до матеріалів справи платіжним дорученням №14 від 06.03.2015 року.

Відповідно до п. 1.9. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013р. (із змінами і доповненнями, внесеними постановою пленуму Вищого господарського суду України від 10 липня 2014 року № 6) «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», - день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені. Таким чином, фактично, мало місце прострочення сплати суми основного боргу в розмірі 3 101 850,80 грн. в період з 01.11.2014 року по 05.03.2015 року. Решта суми основного боргу в розмірі 416573,12 грн. була сплачена відповідачем 19 березня 2015 року, що підтверджується долученим відповідачем до відзиву меморіальним ордером №21 від 19 березня 2015 року та поданим відповідачем платіжним дорученням №21 від 19 березня 2015 року. Таким чином, мало місце прострочення сплати суми основного боргу в розмірі 3416573,12 грн. в період з 06.03.2015 року по 18.03.2015 року.

Відповідно до п.п.3.2 п.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17 грудня 2013 року «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» (із змінами і доповненнями, внесеними постановою пленуму Вищого господарського суду України від 10 липня 2014 року № 6), у застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.97 № 62-97р; цього листа вміщено в газеті "Бизнес" від 29.09.97 № 39, а також в інформаційно-пошукових системах "Законодавство" і "Ліга".

Відповідно до п.2 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 17.07.2012 року № 01-06/928/2012 «Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права» та постанови Вищого господарського суду України від 01.02.2012 у справі № 52/30 ( на яку посилається позивач в додаткових поясненнях), «при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця ».

Згідно проведеного судом перерахунку, відповідно до рекомендацій , викладених у листі Верховного суду України «Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ» від 03.04.1997 № 62-97 р. та інформаційному листі Вищого господарського суду України від 17.07.2012 року № 01-06/928/2012 «Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права», за період з 01.11.2014 року по 05.03.2015 року розмір інфляційних втрат, нарахованих на суму заборгованості 3 101 850,80 грн. складає 432578,91 грн. а три відсотки річних 31868,33 грн. За період з 06.03.2015 року по 18.03.2015 року розмір інфляційних , нарахованих на залишок суми боргу в розмірі 416573,12 грн. складає 44989,90 грн. а розмір трьох відсотків річних нарахованих на залишок боргу у зазначеному періоді складає 445, 11 грн.

Таким чином, враховуючи дати здійснених оплат основного боргу 06.03.2015 року в сумі 2 685 277,68 грн. та 19.03.2015 року в сумі 416 573,12 грн. до стягнення з відповідача на користь позивача підлягають інфляційні в розмірі 477568,81 грн. та три відсотки річних в розмірі 32313,44 грн. ( розрахунок додається).

Вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних і трьох відсотків річних за період після фактичного погашення суми основного боргу з 19.03.2015 року по 20.04.2015 року необґрунтовані і не підлягають до задоволення .

Відповідно до ст. 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Статтею 33 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на викладене, виходячи з положень чинного законодавства України, матеріалів та обставин справи, враховуючи практику застосування законодавства вищими судовими інстанціями, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково.

Судові витрати слід віднести на відповідача пропорційно сумі задоволених вимог в порядку ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 3,4,41,42,43,44;45,46,12,32,33,34,35,36,43,49,82-85, ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задоволити частково.

2.Стягнути з Управління капітального будівництва Львівської міської ради (79014, м.Львів, вул.. Горбачевського,10, ) на користь Публічного акціонерного товариства «Львівське спеціалізоване будівельно-монтажне управління №1» (79040, м. Львів, вул. Конюшинна,14, ) 477 568,81 грн. інфляційних нарахувань, 32313,44 грн. три відсотки річних і 10197,65 грн. судового збору.

3.Відмовити в задоволенні решти частини позовних вимог.

4. Рішення суду може бути оскаржено протягом 10 днів до Львівського апеляційного господарського суду.

Наказ видати у відповідності до ст. 116 ГПК України.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 22.09.2015 року.

Суддя Березяк Н.Є.