РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.09.2015Справа №910/18050/15

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Мед-Сервіс»
ДоДочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України»
Простягнення 26 327,37 грн.
Суддя Спичак О.М.

Представники сторін:

від позивача: Волкова Ю.В.- дов. № 121 від 14.08.2015 року;

від відповідача: Деркач Т.Г. - дов. № 67/16 від 25.06.2015року

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Мед-Сервіс» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» про стягнення 14 164,49 грн. суми попередньої оплати, 1 466,90 грн. три відсотки річних та 10 695,98 грн. інфляційних нарахувань.

Ухвалою суду від 17.07.2015 року було порушено провадження у справі № 910/18050/15 та призначено її до розгляду на 31.08.2015 року.

Представник відповідача 31.08.2015 року через канцелярію суду подав клопотання про долучення доказів до матеріалів справи, яке судом розглянуто та задоволено, а також відзив на позовну заяву.

У судовому засіданні 31.08.2015 року представник позивача надав усні пояснення по суті спору, відповідно до яких позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача у даному судовому засіданні надав усні пояснення, відповідно до яких підтримав заяву про застосування наслідків спливу строку позовної давності, викладену у відзиві.

Крім того, представники сторін у судовому засіданні подали спільне письмове клопотання про продовження строку вирішення спору на 15 днів, яке судом розглянуто та задоволено.

У відповідності до статті 77 ГПК України, судом було оголошено перерву у судовому засіданні до 21.09.2015 р.

У судовому засіданні учасники 21.09.2015 р. сторони надали усні пояснення по справі.

В судовому засіданні 21.09.2015 року на підставі ст. 85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

04.01.2011 року між Товариством з обмеженою відповідальністю фірма «Мед - сервіс» (покупець) та Дочірньою компанією «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» (постачальник) було укладено договір № 01/103/11 про закупівлю природного газу (надалі по тексту - Договір), за умовами якого постачальник зобов'язується поставити покупцеві імпортований природний газ, а покупець зобов'язується прийняти і оплатити природний газ в обсязі, зазначеному у пункті 1.2. цього Договору.

Умови зазначеного договору свідчать про те, що за своєю правовою природою він є договором поставки.

У відповідності до частини 1 статті 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з пунктом 1.2. договору постачальник передає покупцю в період з 01.01.2011 року по 31.12.2011 року природний газ (надалі - газ) з урахуванням вартості його транспортування в обсязі до 10 тис. куб.м., в тому числі по місяцях.

Згідно з пунктом 3.1. договору ціна за 1000 куб.м. природного газу становить 2 282,00 грн. без урахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифі на транспортування, розподіл і постачання природного газу, крім того:

- збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ-2%;

- податок на додану вартість за ставкою 20%.

Крім того, тариф на транспортування природного газу магістральними та розподільними трубопроводами 0 234,00 грн., крім того ПДВ -20%. До сплати за 1000 куб.м природного газу - 2 561,64 коп., крім того ПДВ - 20%, всього з ПДВ - 3 073,97 грн.

Пунктом 4.1. договору сторони погодили, що оплата за природний газ з врахуванням вартості транспортування територією країни проводиться покупцем виключно грошовими коштами в такому порядку:

- оплата в розмірі по 34% від вартості запланованих місячних обсягів проводяться не пізніше ніж за 5 (п'ять) банківських днів до початку м'ясця поставки газу;

- оплати в розмірі по 33% від вартості транспортування територією України здійснюється на підставі акту приймання - передачі газу (за звітний місяць) до 5 числа та до 15-го числа поточного місяця поставки. Остаточний розрахунок за спожитий газ з врахуванням вартості транспортування територією України здійснюється на підставі акту приймання - передачі газу (за звітний місяць) до 5 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Умовами п. 5.1. договору сторони передбачили, що строк поставки газу з 1 січня 2011 р. по 31 грудня 2011 р. включно.

Цей Договір набирає чинності з дати підписання та скріплення печатками сторін, але не раніше ніж через 14 днів (п'ять робочих днів у разі застосування процедури закупівлі з підстав, визначених пунктом 3 частини другої Закону України «Про здійснення державних закупівель») з дня опублікування у державному офіційному друкованому виданні з питань державних закупівель відомостей про рішення уповноваженого органу про погодження процедури закупівлі в одного учасника, поширює дію на відносини, що фактично склались між сторонами з 1 січня 2011 року і діє у частині поставки газу до 31 грудня 2011 року включно, а у частині розрахунків за газ - до їх повного здійснення (пункт 10.1 Договору).

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що на виконання умов договору позивач здійснив попередню оплату вартості природного газу у розмірі 30 739,68 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 170 від 13.01.2011 року (належним чином засвідчена копія міститься в матеріалах справи). В свою чергу за період з січня по грудень 2011 року, Дочірня компанія «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» здійснила поставку природного газу на користь Товариства з обмеженою відповідальністю фірма «Мед-сервіс» лише на суму 16 575,19 грн.

25.11.2011 року позивач направив на адресу відповідача лист, який відповідач отримав 30.11.2011 року, з проханням повернути грошові кошти в сумі 14 164,49 грн.

За твердженням позивача, вищевказаний лист залишений відповідачем без відповіді та виконання.

За таких обставин, позивач, з посиланням на частину 2 статті 693 Цивільного кодексу України, просить суд стягнути з відповідача суму попередньої оплати у розмірі 14 164,49 грн., а також три проценти річних у розмірі 1 466,90 грн., нарахованих за період з 31.12.2011 року по 12.06.2015 року, а також інфляційні втрати у розмірі 10 695,98 грн., нараховані за період з 31.12.2011 року по 12.06.2015 року.

Відповідач проти позову заперечив, з тих підстав, що позивачем пропущені строки позовної давності.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Статтею 663 Цивільного кодексу України встановлено, що продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього кодексу.

Умовами п. 5.1. договору сторони передбачили, що строк поставки газу з 1 січня 2011 р. по 31 грудня 2011 р. включно.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов договору позивач здійснив попередню оплату вартості природного газу у розмірі 30 739,68 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 170 від 13.01.2011 року (належним чином засвідчена копія міститься в матеріалах справи). В свою чергу за період з січня по грудень 2011 року, Дочірня компанія «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» здійснила поставку природного газу на користь Товариства з обмеженою відповідальністю фірма «Мед - сервіс» лише на суму 16 575,19 грн. Таким чином, відповідач не виконав покладених на нього договором зобов'язань з поставки товару на суму 14 164,49 грн.

Частиною 2 статті 693 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

25.11.2011 року позивач направив на адресу відповідача лист, який відповідач отримав 30.11.2011 року, з проханням повернути грошові кошти в сумі 14 164,49 грн.

В свою чергу, відповідач кошти у розмір 14 164,49 на рахунок позивача не повернув.

Оскільки відповідач не виконав покладених на нього договором зобов'язань щодо поставки товару, обумовленого в договорі, та не повернув суму попередньої оплати, то суд приходить до висновку, що позивач набув право на отримання від відповідача коштів в розмірі 14 464,49 грн., які були сплачені, як сума попередньої оплати згідно договору про закупівлю природного газу № 01/103/11 від 04.01.2011 р.

Відповідачем у своєму відзиві на позов було заявлено про застосування строків позовної давності до спірних правовідносин.

Згідно із ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Як передбачено ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до умов п. 5.1 договору сторони погодили, що строк поставки газу по 31 грудня 2011 р. включно. Таким чином, право вимоги щодо повернення суми попередньої оплати у відповідача виникло з 01.01.2012 р. З огляду на наведене строк, у межах якого позивач міг звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, сплинув 01.01.2015 р.

Частинами 3-5 ст. 267 Цивільного кодексу України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Пунктом 2.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013 р. «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» визначено, що за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини п'ятої статті 267 ЦК України позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску позовної давності.

Питання щодо поважності цих причин, тобто наявності обставин, які з об'єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, вирішується господарським судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини. Щодо фізичної особи (громадянина) останніми можуть бути документально підтверджені тяжке захворювання, тривале перебування поза місцем свого постійного проживання (наприклад, за кордоном) тощо. Стосовно підприємства (установи, організації) зазначені обставини не можуть братися судом до уваги, оскільки за відсутності (в тому числі й з поважних причин) особи, яка представляє його в судовому процесі, відповідне підприємство (установа, організація) не позбавлене права і можливості забезпечити залучення до участі у такому процесі іншої особи; відсутність зазначеної можливості підлягає доведенню на загальних підставах.

Закон не визначає, з чиєї ініціативи суд визнає причини пропущення позовної давності поважними. Як правило, це здійснюється за заявою (клопотанням) позивача з наведенням відповідних доводів і поданням належних та допустимих доказів. Відповідна ініціатива може виходити й від інших учасників судового процесу, зокрема, прокурора, який не є стороною у справі.

Відповідна правова позиція щодо застосування ст. 267 Цивільного кодексу України наведена у постанові Верховного Суду України від 13.05.2014 у справі 3-14гс14.

Відповідно до ст.ст. 4-7, 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Судове рішення приймається суддею за результатами обговорення усіх обставин справи.

З наявних в матеріалах справи документів вбачається, що позивач в межах строку позовної давності вже звертався до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з відповідача коштів у розмірі 14 164,49 грн. Разом з тим, у зв'язку з невірним обранням позивачем способу захисту, рішенням Господарського суду міста Києва від 22.01.2015 р. у справі № 910/17919/13, яке залишене без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 14.05.2015 р., хоч і встановлена наявність заборгованості, проте відмовлено у задоволенні позовних вимог з огляду на невірне застосування ТОВ Фірма «Мед-Сервіс» норм права до спірних правовідносин.

Враховуючи вищезазначене, суд визнає причини пропуску позовної давності поважними та в силу вимог ч. 5 ст. 267 Цивільного кодексу України вважає за доцільне захистити порушені права позивача шляхом стягнення з Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» 14 164, 49 грн. суми попередньої оплати.

Разом з тим, суд відмовляє в частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача 1 466,90 грн. трьох відсотків річних, а також інфляційних нарахувань у розмірі 10 695,98 грн. нарахованих за період з 31.12.2011 року по 12.06.2015 року з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже вказаною статтею передбачена можливість стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат за прострочення саме грошового зобов'язання.

Натомість стягнення з відповідача суми попередньої оплати за договором не є наслідком порушення ним грошового зобов'язання, оскільки відповідні дії вчиняються не на виконання взятих на себе грошових зобов'язань, а з інших підстав - повернення сплаченого авансу за непоставлений товар.

За своєю суттю обов'язок щодо повернення грошових коштів, отриманих як передоплата, не може розцінюватися як грошове зобов'язання в розумінні статті 625 Цивільного кодексу України.

За такі дії відповідач несе відповідальність, передбачену частиною 3 статті 693 Цивільного кодексу України, згідно з якою на суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього кодексу від дня коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 01.07.2015 р. № 3-357гс15.

З огляду на те, що між сторонами не виникло грошових зобов'язань, то у відповідача відсутні підстави для нарахування трьох відсотків річних та інфляційних втрат в порядку статті 625 Цивільного кодексу України.

Відповідно до вимог статті 49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись, ст.ст. 32, 33, 49, 82-85 ГПК України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» (місцезнаходження: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, буд. 1, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Мед-Сервіс» (місцезнаходження: 49000, м. Дніпропетровськ, вул. Пастера, 2, ) 14 164 (чотирнадцять тисяч сто шістдесят чотири) грн. 49 коп. суми попередньої оплати та 982 (дев'ятсот вісімдесят дві ) грн. 96 коп. судового збору.

3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено

24.09.2015 р.

Суддя Спичак О.М.