РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.09.2015Справа №910/20384/15

за позовом Державного підприємства "Державний автотранспортний науково-дослідний і проектний інститут"

до Публічного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Гарант-Авто"

про стягнення 345 127, 76 грн.

Суддя Турчин С.О.

Представники сторін:

від позивача: Костів Г.Т. (довіреність № 15 від 07.08.2015)

від відповідача: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач - Державне підприємство "Державний автотранспортний науково-дослідний проектний інститут" звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Гарант-Авто" про стягнення 345127,76 грн., з яких: заборгованість у розмірі 272900,17 грн., пеню у розмірі 21311,40 грн., інфляційні у розмірі 29297,76 грн., 3% річних у розмірі 1746,62 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачами зобов'язань за договором від 01.03.2011 №31/91/2060/к щодо оплати за надані позивачем послуги, у зв'язку із чим, у відповідача виникла заборгованість у розмірі 272900,17 грн. Також, внаслідок прострочення виконання грошового зобов'язання позивачем нараховані пеня у розмірі 21311,40 грн., інфляційні у розмірі 29297,76 грн., 3% річних у розмірі 1746,62 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.08.2015 за вищевказаним позовом порушено провадження по справі №910/20384/15, розгляд справи призначено на 03.09.2015.

Представник позивача в судовому засіданні 03.09.1015 надав суду документи по справі.

Представник відповідача в судове засідання 03.09.2015 не з'явився.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.09.2015 розгляд справи №910/20384/15 відповідно до ст. 77 ГПК України, відкладено на 22.09.2015.

Представник позивача в судовому засіданні 22.09.2015 надав суду документи по справі, письмові пояснення щодо розрахунку 3% річних.

Представник позивача надав суду пояснення по суті позовних вимог, підтримав позовні вимоги, просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання 22.09.2015 не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позов та інших витребуваних судом документів не надав. Ухвала Господарського суду міста Києва від 03.09.2015 була направлена на юридичну адресу відповідача, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення №436 та відміткою канцелярії на звороті ухвали.

Згідно із п. 3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Отже, незважаючи на те, що представник відповідача у судове засідання 22.09.2015 не з'явився, справа може бути розглянута за наявними у ній документами у відповідності до вимог ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, а неявка представника відповідача не перешкоджає розгляду справи по суті.

Водночас, судом враховано, що в у відповідності до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Враховуючи наведене, з метою запобігання безпідставному затягуванню розгляду справи, оскільки, наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, в судовому засіданні 22.09.2015 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення, відповідно до ст. 85 ГПК України.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

01.03.2011 між Державним підприємством "Державний автотранспортний науково-дослідний проектний інститут" (балансоутримувач, позивач) та Відкритим акціонерним товариством Українська страхова компанія "Дженералі Гарант", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Українська страхова компанія "Гарант-Авто" (користувач, відповідач) було укладено договір №31/91/2060/к про відшкодування державному підприємству "ДержавтотрансНДІпроект" витрат на утримання приміщень, які знаходяться у власності ВАТ Українська страхова компанія "Дженералі Гарант" приміщень спільного користування та прибудинкової території (надалі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору, балансоутримувач забезпечує надання комунальних послуг, обслуговування, капітальний і поточний ремонт приміщень спільного користування, ремонт конструктивних елементів будівлі, інженерних систем, технічних пристроїв, що знаходяться за адресою: м. Київ, пр. Перемоги, 57, а також утримання прибудинкової території за вказаною адресою, а також утримання прибудинкової території за вказаною адресою, а користувач бере участь у відшкодуванні балансоутримувачу витрат за забезпечення надання комунальних послуг, обслуговування, капітальний та поточний ремонт приміщень спільного користування, ремонт конструктивних елементів будівлі, інженерних систем, технічних пристроїв, утримання прибудинкової території, а також відшкодовує витрати з компенсації земельного податку на землю за вищевказаною адресою пропорційно до займаної ним площі в цій будівлі.

Згідно із п. 2.1 договору, розмір витрат, що підлягає відшкодуванню балансоутримувачу користувачем, визначається розрахунком щомісячних платежів балансоутримувача згідно додатку 3 до цього договору.

Пунктом 3.1.1. договору визначено, що балансоутримувач зобов'язується забезпечити обслуговування та утримання будівлі і прибудинкової території з метою створення співробітникам користувача необхідних умов для здійснення його господарської діяльності згідно з вимогами чинного законодавства про користування будівлями.

Відповідно до п. 3.2.3 договору, користувач зобов'язується сплачувати рахунки, надані балансоутримувачем користувачу, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок балансоутримувача, не пізніше 25 числа місяця, наступного за звітним.

Додатковою угодою №2 від 01.02.2013 та додатковою угодою №3 від 17.03.2014 сторонами викладено у новій редакції додаток 2 до договору "Розрахунок загальної площі приміщень, що враховується при означенні відшкодування балансоутримувачу витрат на утримання приміщень, які знаходяться у власності користувача та приміщень спільного користування за адресою м. Київ, пр. Перемоги, 57" та додаток 3 до договору "Структура рахунку на відшкодування балансоутримувачу витрат на утримання приміщень, які знаходяться у власності користувача та приміщень спільного користування за адресою м. Київ, пр. Перемоги, 57 (надалі будівля) та прибудинкової території".

Додатковою угодою №4 від 28.10.2014 розділ 2 договору доповнено пунктом 2.4., відповідно до якого сторони погодили, що на виконання п. 4 додатку 2 договору балансоутримувач забезпечує виконання технічного переоснащення споруди шляхом влаштування додаткової теплоізоляції поверхні торцевої стіни інженерно-лабораторного корпусу будівлі, а користувач зобов'язується відшкодувати балансоутримувачу витрати на переоснащення будівлі в розмірі 47328,66 грн. з ПДВ. Витрати балансоутримувача на переоснащення будівлі, що підлягають відшкодуванню користувачем згідно цього пункту договору включаються до рахунку за жовтень 2014 року та повинні бути сплачені користувачем у порядку, передбаченому п. 3.2.3 договору.

Відповідно до п. 6.1. договору (у редакції додаткової угоди №3) даний договір діє з 01.03.2011 до 01.07.2017.

На виконання умов договору у період з січня по червень 2015 року позивачем було надано, а відповідачем прийнято послуги на загальну суму 272900,17 грн.

Внаслідок неналежного виконання відповідачами зобов'язань за договором №31/91/2060/к від 01.03.2011 в частині оплати за надані позивачем послуги у відповідача виникла заборгованість у розмірі 272900,17 грн.

Враховуючи те, що відповідачами порушено зобов'язання за договором в частині оплати за надані послуги, позивачем нараховані пеня у розмірі 21311,40 грн., інфляційні у розмірі 29297,76 грн., 3% річних у розмірі 1746,62 грн.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Надання у період з січня по червень 2015 року позивачем послуг на загальну суму 272900,17 грн. підтверджено матеріалами справи. Доказів наявності заперечень щодо наданих позивачем послуг та доказів неотримання виставлених рахунків матеріали справи не містять та відповідачем не надано.

Згідно з ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 530 ЦК України та умов договору (п. 3.2.3), строк виконання зобов'язання відповідача по оплаті наданих послуг настав.

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частинами 1 і 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що:

- суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться;

- кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Судом встановлено, що заборгованість відповідача перед позивачем по договору №31/91/2060/к від 01.03.2011 у сумі 272900,17 грн. належним чином доведена та документально підтверджена.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи те, що відповідачем порушено зобов'язання за договором №31/91/2060/к від 01.03.2011 в частині оплати наданих позивачем послуг, заборгованість у розмірі 272900,17 грн. за вказаним договором підтверджується матеріалами справи та відповідачем не спростовна, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в даній частині, у зв'язку з чим, задовольняє позовні вимоги про стягнення 272900,17 грн. заборгованості.

Позивачем, також, заявлено до стягнення з відповідача пені у розмірі 21311,40 грн., інфляційні у розмірі 29297,76 грн., 3% річних у розмірі 1746,62 грн.

Стаття 611 чинного Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. (ч. 1 ст. 549 ЦК України).

Частиною 3 ст. 549 ЦК України передбачено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частина 6 статті 232 Господарського кодексу України передбачає, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідальність у вигляді пені за несвоєчасну оплату послуг передбачена п. 5.6. договору, відповідно до якого, у разі несвоєчасної оплати рахунку наданого балансоутримувачем користувачу згідно з умовами цього договору, користувач сплачує балансоутримувачу пеню в розмірі 0,1% несвоєчасно оплачених витрат, які підлягають відшкодуванню за кожний день прострочення оплати. Нарахування пені починається з робочого дня, що є наступним після останнього дня строку оплати.

Статтею 1 Закону України "Про відповідальність суб'єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій" № 686-XIV від 20.05.1999 визначено, що суб'єкти підприємницької діяльності, які використовують нежилі будинки і приміщення, належні їм на праві власності або орендовані ними на підставі договору, для провадження цієї діяльності, за несвоєчасні розрахунки за спожиті комунальні послуги сплачують пеню в розмірі одного відсотка від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, якщо інший розмір пені не встановлено угодою сторін, але не більше 100 відсотків загальної суми боргу.

Пунктом 2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" передбачено, що нарахування пені у відповідному відсотковому розмірі від суми простроченого платежу передбачено, зокрема статтею 1 Закону України "Про відповідальність суб'єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій". У таких випадках нарахування пені здійснюється не за Законом України "Про відповідальність за невиконання грошових зобов'язань", а на підставі спеціального нормативного акта, який регулює відповідні відносини. Наведене не виключає можливості покладення на боржника також і відповідальності, передбаченої частиною другою статті 625 ЦК України за невиконання грошового зобов'язання.

Згідно зі частиною 2 статті 625 Цивільного Кодексу України, за прострочення виконання грошового зобов'язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачені вищевказаними нормами законодавства наслідки прострочення виконання боржником грошового зобов'язання у вигляді відшкодування інфляційних втрат та 3% річних, що нараховуються на суму основного боргу, є способом захисту майнового права та інтересу кредитора, що полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування грошовими коштами, що підлягають до сплати кредиторові.

За розрахунком позивача нарахування пені та 3% річних здійснене позивачем за періоди з 26.02.2015 по 15.07.2015, з 26.03.2015 по 15.07.2015, з 26.04.2015 по 15.07.2015, з 26.05.2015 по 15.07.2015, з 26.06.2015 по 15.07.2015.

Відповідно до ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України, якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

З огляду на положення вищенаведеної норми та з врахуванням встановленого договором строку оплати наданих послуг, останнім днем виконання грошового зобов'язання з оплати відповідачем наданих послуг за березень 2015 року є 25.04.2015 (субота), а тому, останній день виконання грошового зобов'язання переноситься на понеділок (27.05.2015), а відповідач вважається таким, що прострочив виконання грошового зобов'язання з 28.05.2015.

Водночас, суд перевіривши розрахунки пені та 3% річних (з урахуванням пояснень наданих позивачем щодо розрахунку 3% річних), встановив, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню пеня у розмірі 21311,40 грн. та 3% річних у розмірі 1746,62 грн. в межах заявлених вимог.

З розрахунку інфляційних втрат здійсненого позивачем вбачається, що нарахування інфляційних втрат на заборгованість за січень 2015 року здійснювалось за лютий-червень 2015 року, на заборгованість за лютий 2015 року - за березень-червень 2015 року, на заборгованість за березень 2015 року - за квітень-червень 2015 року, на заборгованість за квітень 2015 року - за травень-червень 2015 року.

Пунктом 3.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" роз'яснено, що індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Враховуючи вищенаведене та з огляду на встановлений договором строк оплати наданих послуг, нарахування інфляційних втрат на заборгованість за січень 2015 року має здійснюватись за березень-червень 2015 року, на заборгованість за лютий 2015 року - за квітень-червень 2015 року, на заборгованість за квітень 2015 року - за червень 2015 року. Нарахування інфляційних втрат на заборгованість за травень 2015 року не здійснюється, оскільки період нарахування виходить за межі визначених позивачем періодів.

Перевіривши розрахунок інфляційних втрат, судом встановлено, що розмір інфляційних втрат складає 29297,76 грн., а тому позовні вимоги у даній частині підлягають задоволенню частково.

Враховуючи вищенаведене, дослідивши повно та всебічно матеріали справи, на день розгляду справи, суд задовольняє позовні вимоги Державного підприємства "Державний автотранспортний науково-дослідний і проектний інститут" частково.

Судовий збір за розгляд справи відповідно до ст. ст. 44, 49 ГПК України покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст. ст. 4, 32-34, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Гарант-Авто" (01042, м. Київ, пров. Новопечерський, 19/3; ) на користь Державного підприємства "Державний автотранспортний науково-дослідний і проектний інститут" (03113, м. Київ, просп. Перемоги, 57; ) заборгованість у розмірі 272900,17 грн., пеню у розмірі 21311,40 грн., інфляційні у розмірі 29297,76 грн., 3% річних у розмірі 1746,62 грн., судовий збір у розмірі 6505,12 грн.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

4. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано 23.09.2015 р.

Суддя С.О. Турчин