донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

23.09.2015 справа №908/2530/15-г

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддівОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3
за участю представників сторін:
від позивача:Не зявився
від відповідача:Не зявився
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Азовзагальмаш», м. Маріуполь
на рішення господарського судуЗапорізької області
від30.06.15 р.
по справі№ 908/2530/15-г (суддя: Смірнов О.Г.)
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Інтерхім БТВ», м. Київ
до:Публічного акціонерного товариства «Азовзагальмаш», м. Маріуполь
проСтягнення 716 115,12 грн.

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Інтерхім БТВ», м. Київ (далі Позивач) звернулось до господарського суду Запорізької області з позовом про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Азовзагальмаш», м. Маріуполь (далі Відповідач) 716 115,12 грн., з яких: сума основного боргу з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 30.06.2015 року у справі № 908/2530/15-г позов було задоволено частково.

Стягнуто з Відповідача на користь Позивача заборгованість за поставлений товар в сумі 531 278 (пятсот тридцять одна тисяча двісті сімдесят вісім) грн. 53 коп., три проценти річних в сумі 20 320 (двадцять тисяч триста двадцять) грн. 56 коп., інфляційні витрати в сумі 290426 (двісті девяносто тисяч чотириста двадцять шість) грн. 67 коп., витрати по сплаті судового збору в сумі 16840 (шістнадцять тисяч вісімсот сорок) грн. 51 коп.. У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю Інтерхім-БТВ до Публічного акціонерного товариства Азовзагальмаш щодо стягнення інфляційних витрат в сумі 188,89 грн. відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення господарського суду Запорізької області від 30.06.2015 року у справі № 908/2530/15-г в частині задоволення позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерхім БТВ» до Публічного акціонерного товариства «Азовзагальмаш» про стягнення суми основного боргу у розмірі 38 400,00 грн. та прийняти в цій частині нове рішення , яким відмовити в задоволені позову в частині стягнення суми основного боргу у розмірі 38 400,00 грн.

Заявник апеляційної скарги вважає, рішення суду Запорізької області від 30.06.2015 року у справі № 908/2530/15-г ухвалене з невірним застосуванням норм матеріального та процесуального права, а висновки, покладені в основу зазначеного рішення, не відповідають обставинам справи, у звязку з чим рішення підлягає частковому скасуванню.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 03.08.2015р. апеляційну скаргу прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 23.09.2015р.

Сторони були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не зявились, поважність причин не явки суду не повідомили.

Приймаючи до уваги те, що явка представників сторін (учасників судового процесу) у судове засідання не була визнана обов'язковою, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу без участі представників сторін.

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до ст. 4-3, 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести певними засобами доказування ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

На підставі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає рішення господарського суду винесеним законним, а апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 6 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Приписи ст. 207 ЦК України передбачають, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Укладання господарських договорів, у відповідності з п. 1 ст. 181 Господарського кодексу України (далі - ГК України), допускається у спрощений спосіб, шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а підпис шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Відповідно до приписів частини 1 статті 265 ГК України , за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ст.712 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 641 Цивільного кодексу України пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила вважати себе зобов'язаною у разі її прийняття.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття повинна бути повною і безумовною (ст. 642 Цивільного кодексу України).

Зміст договору, як встановлено ст. 628 Цивільного кодексу України, становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Приписами ст. 638 Цивільного Кодексу України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Аналогічні норми містить ч.2 ст.180 Господарського кодексу України.

Господарський кодекс України також передбачає, що при укладенні господарського договору сторони зобов'язанні у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору (ч. 3 ст. 180 Господарського кодексу України).

Покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (ч.1, ст.. 692 ЦК України).

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи на підставі усної домовленості Позивач поставив Відповідачу в період з 09.04.2012 року 22.01.2015 року товар на загальну суму у розмірі 782 769,00 грн.. Відповідач товар прийняв, що підтверджується видатковими накладними, які підписані сторонами та скріплені печатками підприємств (копії видаткових накладних містяться в матеріалах справи).

На підставі довіреностей, копії яких містяться в матеріалах справи, товар був отриманий уповноваженими представниками Публічного акціонерного товариства «Азовзагальмаш».

На здійснення Відповідачем платежу за поставлений товар, Позивач виписав рахунки-фактури, копії яких містяться в матеріалах справи.

На виконання усної домовленості між сторонами, Відповідач здійснив розрахунок за поставлений товар у розмірі 251 490,47 грн., підтвердженням чого свідчать платіжні доручення, копії яких містяться в матеріалах справи.

Внаслідок неналежного виконання Відповідачем свого зобовязання, а саме несвоєчасного розрахунку за поставлений товар, за Публічним акціонерним товариством «Азовзагальмаш» виникла заборгованість в розмірі 531 278,53 грн.

Відповідно до ст.193 ГК України, ст.ст.525,526 ЦК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом.

За приписами ст.599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно до ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За приписами зазначеної норми, Позивачем було заявлено вимоги, щодо стягнення з Відповідача трьох відсотків річних та інфляційних нарахувань за неналежне виконання останнього своїх зобовязань.

Здійснивши перерахунок трьох відсотків річних за загальний період з 11.04.2012 року по 30.05.2015 рік у сумі 20 320,56 грн., судова колегія Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку щодо обґрунтованості позовних вимог в частині стягнення з Відповідача на користь Позивача суми трьох відсотків річних у розмірі 20 320,56 грн..

Щодо заявлених Позивачем вимог про стягнення з Відповідача інфляційних нарахувань у розмірі 290 615,56 грн. за загальний період з травня 2012 року по квітень 2015 року.

Відповідно до п. 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 року «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

На підставі зазначеної норми, судова колегія визнає розрахунок інфляційних витрат суду першої інстанції у розмірі 290 426,67 грн. арифметично вірним.

В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що в якості доказу виконання Позивачем своїх обовязків на умови договору поставки укладеного у спрощений спосіб, Позивач, зокрема, зазначає видаткову накладну №РН-02318 від 15.08.2013 року на суму 38 400,00 грн.

Апелянт звертає увагу суду на те, що відповідно до зазначеної накладної, товар отриманий представником Відповідача ОСОБА_4 на підставі довіреності №3632 від 14.08.13 року, проте в останній, в якості підстави зазначений Договір № ПСН-04613 від 02.04.12 року, укладений між Позивачем та Відповідачем.

Таким чином, поставка товару на суму 38 400,00 грн. (видаткова накладна №РН-02318 від 15.08.2013 року) здійснювалась на підставі самостійного договору укладеного у письмовій формі.

На підставі зазначеного, скаржник зазначає, що підставою виникнення права вимоги сплати суми у розмірі 38 400,00 грн., є Договір № ПСН-04613 від 02.04.12, а не договір укладений сторонами у спрощений спосіб.

Судова колегія Донецького апеляційного господарського суду не погоджується із зазначеними запереченнями Відповідача, оскільки помилкове посилання у довіреності №3632 від 14.08.13 року (а.с. - 62) на Договір № ПСН-04613 від 02.04.12 року не є підставою вважати, що постачання за видатковою накладною №РН-02318 від 15.08.2013 року (а.с. 61) відбулося саме на виконання Договору № ПСН-04613 від 02.04.12 року, оскільки видаткова накладна №РН-02318 від 15.08.2013 року посилання на Договір № ПСН-04613 від 02.04.12 року не містить.

Оскільки доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що під час розгляду справи місцевим господарським суд допущені порушення норм матеріального або процесуального права, які передбачені ст.ст. 103, 104 ГПК України як підстави для скасування рішення, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає за необхідне відхилити апеляційну скаргу.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Азовзагальмаш», м. Маріуполь залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Запорізької області від 30.06.2015 року у справі № 908/2530/15-г залишити без змін.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3

Надруковано примірників:

1 позивачу;

1 відповідачу

1 до справи;

1 ДАГС.