ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.09.2015 року Справа № 904/2794/15

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді : Бахмат Р. М. (доповідача),

суддів: Євстигнеєва О.С., Вечірка І.О.

секретар судового засідання : Назаренко С.Г.

за участю представників сторін, які були присутні у судовому засіданні 17.09.15 р.:

від позивача: ОСОБА_1 дов. б/н від 15.04.15 р.);

від відповідача: ОСОБА_2 (дов. № 0015-2015 від 12.01.15 р.)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Інженерно-виробниче підприємство «Інтертех» м.Дніпропетровськ на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 05.08.2015 р. у справі № 904/2794/15

за позовом: товариства з обмеженою відповідальністю «Інженерно-виробниче підприємство «Інтертех» м. Дніпропетровськ

до: приватного акціонерного товариства Науково-виробничого обєднання «Созидатель» м. Дніпропетровськ

про: стягнення коштів у розмірі 4 681,76 грн., одержаних без належної правової підстави

В С Т А Н О В И В :

Рішенням господарського суду Дніпропетровської обл. від 05.08.2015 р. у справі № 904/2794/15, яке підписано 10.08.2015 р. і оформлено відповідно до вимог ст. 84 ГПК України (суддя Ярошенко В.І.) відмовлено у задоволенні позову товариству з обмеженою відповідальністю «Інженерно-виробниче підприємство «Інтертех» м. Дніпропетровськ до приватного акціонерного товариства Науково-виробничого обєднання «Созидатель» м. Дніпропетровськ про стягнення коштів у розмірі 4 681,76 грн., одержаних без належної правової підстави.

Позивач не погодився з вказаним рішенням суду, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове рішення про задоволення позову.

Скаржник вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають як положенням законодавства, так і обставинам справи. У суду першої інстанції не було ніяких підстав для висновку про дійсне виконання відповідачем обслуговування електромереж, тож не було підстав для висновку про отримання позивачем від відповідача таких послуг. Цей висновок є виключно припущенням, що суперечить вимогам 33 ГПК України.

Позивач вказує, що суд першої інстанції не зазначив, до якого виду комунальних послуг належать послуги обслуговування електромереж та реактивної електроенергії. Отже, реактивна електроенергія це взагалі не послуга, а негативний ефект незбалансованості електроустановок. Тобто реактивна електроенергія очевидно не є житлово-комунальною послугою.

Скаржник вважає, що застосування судом першої інстанції правових позицій Верховного Суду України, що стосуються сплати житлово-комунальних послуг, є безпідставним.

Також скаржник вважає, що суд першої інстанції не взяв до уваги той факт, що спірні платежі здійснювалися на підставі укладеного між сторонами Договору № 323 від 01.12.2010 р. про надання послуг з утримання житлового будинку, споруд та прибудинкової території, та не дав належної оцінки умовам цього Договору.

Суд повинен був взяти до уваги факт погодження сторонами безоплатного виконання обовязку відповідача з обслуговування електромереж. Отже за умовами Договору обслуговування мереж, в тому числі мереж електропостачання, є обовязком відповідача як виконавця. Жодної додаткової плати за виконання цього обвязку Договором не передбачено.

Позивач зазначає у скарзі, що під час розгляду справи не було встановлено підстав для сплати позивачем вартості реактивної електроенергії, судом не було встановлено навіть факту наявності такого перетікання на межі балансової належності позивача.

Висновок суду першої інстанції про обовязок оплачувати спірні послуги незалежно від наявності договору суперечить положення ПКЕЕ, які є спеціальним актом, що регулює відносини у сфері електропостачання для потреб субєктів господарювання. Плата за вказані послуги може здійснюватися лише за умови укладення відповідного договору. Відсутність такого договору виключає обовязок споживача сплачувати такі послуги. Таким чином, суд першої інстанції повинен був дати правильну оцінку встановленому ним факту відсутності між сторонами відповідного господарського договору.

17.09.2015 р. позивач (скаржник) надав додаткові пояснення, в яких звертає увагу суду на те, що розрахунки за перетікання реактивної електроенергії з мережі електропередавальної організації та за генерацію в її мережу здійснюються з усіма споживачами (крім населення), які мають сумарне середньомісячне споживання активної електроенергії за всіма точками обліку на одній площадці 5 000 кВт/год. та більше.

Відповідно до наявних у справі підписаних сторонами актів про надані послуги обсяг споживання електроенергії позивачем по вул. Баумана. 10, приміщення № 73 рівня в 5000 кВт/год. жодного разу не досяг. Отже, у позивача не виникло зобовязання зі сплати за перетікання реактивної електроенергії.

Скаржник зазначає, що обовязок сплачувати «обслуговування мереж» не встановлений жодним актом законодавства та не передбачений договором між сторонами. Тобто, за умовами Договору № 323 від 01.12.2010 р. утримання та обслуговування будинкових мереж є не окремою послугою, а обовязком виконавця із забезпечення можливості надання послуг, передбачених Договором, виконання якого не підлягає окремій платі, оскільки плату виконавець отримує саме за послуги.

У запереченні на апеляційну скаргу відповідач просить залишити оскаржуване рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, оскільки вважає, що рішення винесено відповідно до положень чинного законодавства та із врахуванням всіх суттєвих обставин справи.

Відповідач зазначає, що згідно зі ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлового-комунальні послуги це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм стандартів, порядків і правил. Вони характеризуються неможливістю заміни іншими послугами та мають локальний характер.

Щодо доказу отримання позивачем факту перетікання реактивної електроенергії відповідач пояснює, що відповідно до п.3.1 Методики обчислення плати за перетікання реактивної електроенергії, затв. Наказом міністерства палива та енергетики № 19 від 17.01.2002 р. зазначено , що розрахунки за перетікання реактивної електроенергії з мережі електропередавальної організації та за генерацію в її мережу згідно з відповідними додатками до договорів, передбаченими правилами користування електричною енергією, здійснюються з усіма споживачами (крім населення). Які мають сумарне середньомісячне споживання активної електроенергії за всіма точками обліку на одній площадці 5000 кВт/год та більше.

Зазначене нарахування здійснює ПАТ «ДТЕК «Дніпробленерго» на підставі укладеного Договору № 018001 від 01.04.2011 р. На адресу АТ «НВО «Созидатель» щомісяця надходять рахунки по кожному будинку по активній та реактивній електроенергії.

Позивач вважає, що відсутність договору про технічне забезпечення є підставою для не сплати за такі послуги, але відповідач ОСОБА_3 № 584 від 28.08.2013 р. про технічне забезпечення направив позивачу, доказом отримання та розгляду направленого Догоовру є лист вих. № 77 від 12.11.2013 р.. в якому було зазначено погодження у підписанні направленого договору.

По Закону України «Про житлово-комунальні послуги» оплата житлово-комунальних послуг проводиться споживачем у строки встановлені договором або законом.

Обовязок споживача сплачувати вартість одержаних послуг випливає з прямої вказівка закону. а також із правовідносин в силу яких особа не відмовляється від прийняття житлово-комунальних послуг. Та породжує таким чином до певної поведінки стосовно оплати.

Відповідач вказує, що власники та орендарі нежитлових приміщень, які не уклали відповідні договори, не звільняються від відповідальності по оплаті послуг, так як обовязок сплачувати житлово-комунальні послуги передбачено законом, не залежно від існування договору.

Відповідач звертає увагу суду на те, що АТ «НВО «Созидатель» не одноразово пропонував позивачу перейти на прямий договір з постачання електроенергії та обслуговування з ПАТ «ДТЕК «Дніпрообленерго».

Розпорядженням секретаря судової палати від 16.09.2015 р. № 946, у звязку з перебуванням у відпустці судді Кощеєва І.М., змінено склад колегії суддів.

В судовому засіданні оголошено перерву до 22.09.2015 р. до 10 год. 15 хвилн.

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення представників сторін, які були присутні у судовому засіданні, розглянувши та обговоривши доводи апеляційної скарги, доводи, викладені у запереченні на апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила, що між Товариством з обмеженою відповідальністю "Інженерно-виробниче підприємство "Інтертех" (споживач) та Акціонерним товариством закритого типу "Науково-виробниче об'єднання "Созидатель" (правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство "Науково-виробниче об'єднання "Созидатель", (том 1 а.с. 12-17) (виконавець) було укладено договір про надання послуг з утримання житлового будинку, споруд та прибудинкової території (нежитловий фонд) № 323 від 01.12.2010 р. з Додатком № 1.

Відповідно до умов пункту 1.1. договору № 323, виконавець зобов'язується надати послуги з утримання житлового будинку і прибудинкової території та забезпечити надання інших комунальних послуг через приєднані зовнішньобудинкові мережі, що утримуються виконавцем, згідно переліку, наведеного у додатку № 1 до договору (надалі - комунальні послуги), а споживач зобов'язується своєчасно оплачувати комунальні послуги, в строки та на умовах, передбачених цим договором.

Згідно з п. 2.1 договору № 323 розрахунковим періодом є календарний місяць. Споживач зобов'язується оплачувати комунальні послуги за поточний місяць не пізніше 25 (двадцять п'ятого) числа такого місяця.

Пунктом 2.3.1 договору № 323 встановлено, що розмір щомісячної плати за комунальні послуги на дату укладання цього договору визначається у додатку № 1 до договору Розрахунок щомісячних платежів за утримання будинку, споруд та прибудинкової території, надання комунальних послуг на підставі погоджених тарифів. У разі зміни витрат на виробництво комунальних послуг виконавець має право змінювати тарифи, повідомивши про це споживача у строки, встановлені законодавством. Інформація про зміну тарифів надається споживачеві або листом, або шляхом розміщення у рахунках на оплату, або в Інтернеті на сайті: www.sozidatel.dp.ua. У цьому випадку сторони мають право оформити додаткову угоду до договору. Тарифи на комунальні послуги є обов'язковими для сторін з моменту їх введення у дію.

У додатку № 1 до договору № 323 встановлено перелік послуг, що надаються за договором та розрахунок щомісячних платежів (арк. с. 16).

У Додатку № 1 до договору № 323 (т.1, а.с. 16) вказано перелік послуг, що надається за договором, та розрахунок щомісячних платежів, в тому числі в п.13 переліку послуг передбачено освітлення міст загального користування, підвалів та підкачка води, а в п.14 переліку енергопостачання для ліфтів.

Пунктом 2.9 договору сторони зобов'язалися оформляти надання комунальних послуг за місяць актом наданих послуг, що складається виконавцем та надається споживачу не пізніше 10 (десятого) числа наступного місяця. Споживач протягом трьох робочих днів після отримання акту зобов'язується підписати акт наданих послуг або надати виконавцю мотивовану письмову відмову. У випадку невиконання споживачем цього обов'язку, послуги вважаються належним чином виконаними і прийнятими, а акт наданих послуг оформлений виконавцем в односторонньому порядку є підставою для взаєморозрахунків між сторонами.

Згідно з п.4.2.1 виконавець зобовязався забезпечувати вчасно та відповідної якості надання послуг згідно із законодавством, а на підставі п.4.2.2. забезпечувати технічну можливість надання у приміщення через приєднану зовнішньобудинкову мережу, що утримується виконавцем, комунальних послуг, що передбачені у Додатку № 1 до Договору; та згідно п. 4.2.3 надавати споживачу необхідну інформацію про перелік складових послуг. Структуру тарифу, загальну суму місячного платежу, норми споживання, режим послуг, їх споживчі властивості.

На виконання умов договору № 323, відповідач у період липень 2013 року - березень 2015 року надав, а відповідач прийняв послуги на загальну суму 123214, 93 грн., що підтверджується актами здачі-прийняття продукції за договором № 0-323 Т-313 від 01.12.2010, підписаними обома сторонами та скріпленими печатками підприємств ( т.1, арк. с. 18, 21, 24, 27, 28, 33, 36, 37, 41, 44, 47, 50, 53, 56, 60). Дані акти були сплачені позивачем у повному обсязі, що підтверджується копіями платіжних доручень, які містяться у матеріалах справи (т. 1, а.с. 18-86).

Позивач в позовній заяві зазначає, що відповідачем у акти виконаних робіт безпідставно були включені послуги, які не передбачені умовами вказаного договору, а саме такі послуги як "обслуговування електромереж" (з липня 2013 року), а також "реактивна електроенергія" (з липня 2014 року).

Позивач вказує, що з квітня 2014 р. відмовився від прийняття не передбачених договором послуг, про що ним зазначалось у актах здачі-прийняття послуг (арк. с. 44, 47, 50, 53, 56, 60, 62, 66, 70, 75, 80, 83). Всього відповідач відмовився від прийняття послуг на суму 4681,76 грн., однак дані акти були сплачені позивачем у повному обсязі.

Посилаючись на вищевикладені обставини, позивач зазначає, що сторонами не узгоджувались вищезазначені послуги та не було укладено договору на технічне забезпечення електропостачання, а тому він просить суд стягнути з відповідача кошти у розмірі 4681, 76 грн., одержаних без належної правової підстави (за послуги непередбачені умовами договору).

Відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог, вказуючи на те, що додатком № 1 до договору № 323 встановлений перелік послуг, що надаються позивачу, зокрема, постачання електроенергії.

На підставі Правил користування електричною енергією, затвердженими НКРЕ від 31.07.1996 № 28 та зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 02.08.1996 за № 417/1442, відповідачем було укладено договір № 018001 від 01.01.2011 про постачання електричної енергії (т.1. а.с. 107-111).

Пунктом 8.1.1 договору № 018001 від 01.01.2011 встановлено, що до електромереж споживача приєднані в установленому порядку електроустановку субспоживачів, відносини між ними регулюються договором про технічне забезпечення електропостачання споживача.

Зазначений договір про технічне забезпечення електропостачання, з метою його укладання, відповідач направляв позивачу, але узгоджений сторонами не був.

Відсутність письмового договору не є підставою для звільнення позивача від оплати фактично отриманих житлово-комунальних послуг.

Предметом розгляду даної справи є надання послуг з утримання житлового будинку і прибудинкової території та забезпечення надання інших комунальних послуг через приєднання зовнішньобудинкові мережі, що утримуються виконавцем згідно переліку наведеного у додатку № 1 до договору № 323 від 01.12.2010.

Взаємовідносини, які виникають в процесі продажу і купівлі електричної енергії між виробниками або постачальниками електричної енергії та споживачами регулюються Правилами користування електричною енергією (далі - ПКЕЕ), затвердженими постановою НКРЕ від 31.07.1996 № 28 та зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 02.08.1996 за № 417/1442 .

Відповідно до положень п.п.42 пункту 1.2 ПКЕЕ населений пункт - юридична особа - споживач (власник електроустановок населеного пункту або уповноважена власником (співвласниками) експлуатаційна організація, в господарському віданні якої є електроустановки населеного пункту), об'єднує населення на визначеній території та утримує ці електроустановки з метою забезпечення електричною енергією споживачів населеного пункту.

Особливості постачання електричної енергії для населених пунктів визначені розділом 12 ПКЕЕ.

Згідно із п.12.1 ПКЕЕ електрична енергія постачається населеному пункту на підставі договору про постачання електричної енергії.

Відповідно до пункту 12.3 ПКЕЕ населений пункт на підставі договору про постачання електричної енергії здійснює закупівлю електричної енергії у постачальника електричної енергії з метою її подальшого використання споживачам населеного пункту для задоволення комунально-побутових потреб споживачів населеного пункту, для технічних цілей та інших потреб населеного пункту.

Абзацом першим пункту 12.15 ПКЕЕ встановлено, що населений пункт розраховується з постачальником електричної енергії за обсяги електричної енергії, спожитої для потреб населеного пункту, у тому числі на технічні цілі.

01.04.2011 між Відкритим акціонерним товариством "Енергопостачальна компанія "Дніпрообленерго" (далі - постачальник) та відповідачем було укладено договір № 018001 про постачання електричної енергії (далі - договір № 018001).

Відповідно до розділу 1 договору № 018001 постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача з приєднаною потужністю 8034, 0 кВт, величини якої по площадках вимірювання та точках продажу визначені додатком "Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії", а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору.

Точка (точки) продажу електричної енергії - межа балансової належності, на якій відбувається перехід права власності на електричну енергію, визначена додатками ОСОБА_2 розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін та Загальна схема електропостачання, які є невід'ємною частиною даного договору (арк. с. 5, 11 том 2).

Розділом 8 договору № 018001 передбачено відносини із третьою стороною, об'єктивно присутньої у процесі забезпечення споживача електричною енергією.

У пункті 8.1.1 договору № 018001 зазначено, якщо до електромереж споживача приєднані в установленому порядку електроустановки субспоживачів, відносини між ними регулюються договором про технічне забезпечення електропостачання споживача.

Умови договору про технічне забезпечення електропостачання узгоджені сторонами не були.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки, регулюються Законом України "Про житлово-комунальні послуги" (далі - Закон).

Суб'єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого cамоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень або будинків та балансоутримувачі, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником послуг (стаття 1, частина друга статті 3, стаття 19 Закону).

Відповідно до частини першої статті 1 Закону балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд (далі - балансоутримувач) - власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом.

Згідно зі статтею 13 Закону залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Відповідно до п.1.5 Правил користування електричною енергією у разі підключення електроустановок споживача до електричних мереж, власник яких не є постачальником електричної енергії, та виникнення у споживача відповідно до законодавства України зобов'язань вносити плату за перетікання реактивної електроенергії, між споживачем та цим власником електричних мереж на основі типового договору. Таким чином Правилами передбачена плата за перетікання реактивної електроенергії це плата за послуги, які електропередавальна організація або власник технологічних мереж змушені надавати споживачу, якщо він експлуатує електромагнітно незбалансовані електроустановки. Реактивна потужність Це складова повної потужності, яка залежно від параметрів, схеми та режиму роботи електричної мережі спричиняє додаткові технологічні втрати активної електричної енергії та впливає на показники якості електричної енергії.

Пунктом 3.1 Методики обчислення плати за перетікання реактивної електроенергії, затвердженої Наказом Міністерства палива та енергетики № 19 від 17.01.2002 зазначено, що розрахунки за перетікання реактивної електроенергії з мережі електропередавальної організації та за генерацію в її мережу згідно з відповідними додатками до договорів, передбаченими Правилами користування електричною енергією, здійснюються з усіма споживачами ( крім населення) які мають сумарне середньомісячне споживання активної електроенергії за всіма точками обліку на одній площадці 5000 кВт/год. та більше. Площадками називаються територіально відокремлені (розташовані за різними адресами) об'єкти споживача, які не мають внутрішніх електричних зв'язків між собою. Середньомісячне споживання визначається, як правило, за даними року, що передує розрахунку.

Таким чином, підставою для виникнення зобовязання зі сплати за перетікання реактивної електроенергії є досягнення споживачем обсягу споживання активної електроенергії 5 000 кВт/год. та більше.

З наданих до матеріалів справи актів здачі-прийняття продукції, які знаходяться в матеріалах справи, споживачем (позивачем) не спожито реактивної електроенергії в кількості 5 000 кВт/год., а тому у позивача не виникло зобовязання щодо сплати її вартості в сумі 257 грн. 84 коп. (разом з 20 % ПДВ), а тому позовні вимоги позивача слід задовольнити в цій сумі. В решті позовних вимог відмовити, так як позивачем не доведено, що відповідач не надавав йому послуги на суму 4 423 грн. 92 коп., які вказані в актах, доданих до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України.

На підставі викладеного, керуючись статями 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Дніпропетровський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Інженерно-виробниче підприємство «Інтертех» м.Дніпропетровськ задовольнити частково.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 05.08.2015 р. у справі № 904/2794/15 змінити, виклавши в наступній редакції:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з приватного акціонерного товариства Науково-виробничого обєднання «Созидатель» м. Дніпропетровськ на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Інженерно-виробниче підприємство «Інтертех» м. Дніпропетровськ 257 грн. 84 коп., сплачених за реактивну енергію і 5 грн.15 коп. судового збору.

В решті позову відмовити.

Стягнути з приватного акціонерного товариства Науково-виробничого обєднання «Созидатель» м. Дніпропетровськ на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Інженерно-виробниче підприємство «Інтертех» м. Дніпропетровськ 50 грн. 24 коп. судового збору за подачу апеляційної скарги.

Господарському суду Дніпропетровської обл., відповідно до вимог ст. 116-117 ГПК України, видати накази.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена протягом двадцяти днів, з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили, до Вищого Господарського Суду України через Дніпропетровський апеляційний господарський суд.

Головуючий Р.М. Бахмат

Судді О.С. Євстигнеєв

ОСОБА_4