РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.09.2015Справа №910/17520/15

За позовомДержавного підприємства «Український державний центр радіочастот»
доТовариства з обмеженою відповідальністю «Ведекон»
простягнення 51 389,04 грн.
Суддя Босий В.П.

Представники сторін:

від позивача:Григорчук А.С.
від відповідача:не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державне підприємство «Український державний центр радіочастот» (надалі - «Підприємство») звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ведекон» (надалі - «Товариство») про стягнення 24 863,52 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на виконання умов договору №197/2009 від 04.01.2009 р. позивач надав послуги, а відповідач зобов'язання по оплаті наданих послуг не виконав, у зв'язку з чим виникла заборгованість у розмірі 24 863,52 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 13.07.2015 р. порушено провадження у справі та призначено її до розгляду на 29.07.2015 р.

Судове засідання 29.07.2015 р. не відбулося, у зв'язку з чим ухвалою господарського суду міста Києва від 04.08.2015 р. розгляд справи призначено на 26.08.2015 р.

Розгляд справи 26.08.2015 р. не відбувся та був перенесений на 07.09.2015 р.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 07.09.2015 р. розгляд справи відкладено на 21.09.2015 р. у зв'язку із неявкою представника відповідача та неподанням витребуваних доказів.

08.09.2015 р. до канцелярії суду представником позивача подано заяву про збільшення розміру позовних вимог та стягнення з Товариства заборгованості у розмірі 44 475,12 грн., яка прийнята судом для подальшого розгляду.

21.09.2015 р. представником позивача до суду подані ще дві заяви про збільшення позовних вимог, в яких позивач просив суд стягнути з відповідача суму основної заборгованості у розмірі 51 389,04 грн., а також стягнути з відповідача заборгованість розмірі 26 654,04 грн., яка виникла на підставі договору №3216/92е-13 від 01.04.2013 р.

Суд приймає для подальшого розгляду заяву Підприємства про збільшення позовних вимог до 51 389,04 грн. в частині неналежного виконання умов договору №197/2009 від 04.01.2009 р.

Стосовно заяви позивача про збільшення позовних вимог за договором №3216/92е-13 від 01.04.2013 р. суд відзначає наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі до прийняття рішення по справі змінити підставу або предмет позову, збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Згідно з п. 3.10 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» передбачені частиною четвертою статті 22 ГПК права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві.

Із поданої позовної заяви вбачається, що предметом позову у даній справі є стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 51 389,04 грн. за договором №197/2009 від 04.01.2009 р.

Відповідно до п. 3 Інформаційного листа Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2005 році» від 02.06.2006 р. № 01-8/1228 під збільшенням розміру позовних вимог (частина друга статті 22 ГПК) слід розуміти збільшення суми позову за тією ж вимогою, яку було заявлено у позовній заяві (абзац другий підпункту 3.7 пункту 3 роз'яснення президії Вищого арбітражного суду України від 18.09.1997 р. № 02-5/289 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України»).

Тому збільшення розміру позовних вимог не може бути пов'язано з пред'явленням додаткових позовних вимог, про які не йшлося в позовній заяві. Якщо такі додаткові позовні вимоги зв'язані з раніше заявленими позовними вимогами підставою виникнення або поданими доказами (наприклад, коли позов подано на суму основного боргу і позивач до прийняття рішення просить додатково стягнути пеню за прострочку платежу), то їх може бути пред'явлено з дотриманням, зокрема, приписів статті 58 ГПК України.

З урахуванням викладеного, заява позивача про збільшення позовних вимог в частині пред'явлення додаткових вимог (стягнення заборгованості за договором №3216/92е-13 від 01.04.2013 р.) не може бути прийняті судом, а тому залишається без розгляду.

Представник позивача в судове засідання з'явився, подані заяви про збільшення розміру позовних вимог підтримав, позов просив задовольнити повністю.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, вимоги ухвал суду не виконав, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, що підтверджується відмітками на звороті ухвали суду.

Згідно із абз. 3 п. 3.9.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Ухвала про порушення провадження у справі від 13.07.2015 р. була отримана представником відповідача 24.07.2015 р., що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення №359, а відтак саме з цього моменту відповідач був обізнаний про наявність даного провадження, і міг скористатися наданим йому правом на подання відзиву в порядку ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач повідомлений про час та місце судового розгляду належним чином, а матеріали справи містять достатні докази для її розгляду по суті.

Оскільки про час та місце судового засідання відповідач був належним чином повідомлений, на підставі статті 75 Господарського процесуального кодексу України справа може бути розглянута за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У судових засіданнях складалися протоколи згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

04.01.2009 р. між Підприємством в особі Вінницької філії (після зміни найменування - Подільська філія Підприємства) (виконавець) та Товариством (замовник) було укладено договір на виконання робіт, пов'язаних з оформленням дозволів на експлуатацію радіоелектронних засобів та роботи з радіочастотного моніторингу випромінювання та забезпеченню електромагнітної сумісності радіоелектронних засобів №197/2009 (надалі - «Договір»).

Відповідно до п. 1.1 Договору предметом цього договору є розгляд заяв та надання виконавцем дозволів на експлуатацію радіоелектронних засобів (далі РЕЗ) замовника. Роботи з радіочастотного моніторингу (раді РЧМ) параметрів випромінювання з метою забезпечення електромагнітної сумісності (далі ЕМС) РЕЗ замовника та РЕЗ інших користувачів.

За змістом п. 2.2.3 Договору замовник зобов'язується своєчасно сплачувати на користь виконавця плату за виконання робіт, передбачених цим договором.

Згідно з п. 4.2 Договору розрахунки між виконавцем і замовником за роботи з радіочастотного моніторингу та забезпечення ЕМС РЕЗ проводяться за затвердженими у встановленому порядку «Тарифами на роботи (послуги) Підприємства, пов'язані з користуванням радіочастотним ресурсом України», шляхом перерахування суми, що виставлена в платіжному документів, на розрахунковий рахунок виконавця.

Пунктом 4.3 Договору встановлено, що оплата вартості робіт здійснюється замовником протягом 10 банківських днів з дня отримання ним рахунку.

На виконання умов Договору у період з листопада 2014 року по липень 2015 року позивач надав відповідачу послуги на загальну суму 58 236,49 грн., на підтвердження чого були складені відповідні рахунки та акти.

Відповідач частково оплатив надані позивачем послуги у розмірі 6 847,44 грн., що підтверджується випискою по рахунку позивача.

Спір у справі виник у зв'язку із неналежним, на думку позивача, виконанням відповідачем грошового зобов'язання по оплаті наданих послуг, у зв'язку з чим позивач вказує на існування заборгованості у розмірі 51 389,04 грн.

Договір є договором надання послуг, а тому права та обов'язки сторін визначаються в тому числі положеннями глави 63 Цивільного кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно з ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Із матеріалів справи вбачається, що у період з листопада 2014 року по липень 2015 року позивачем було надано, а відповідачем прийнято послуги на загальну суму 58 236,49 грн.

На виконання умов п. 4.2 Договору позивачем на адресу відповідача були направлені відповідні рахунки на оплату та акти виконаних робіт, що підтверджується реєстрами на відправку поштової кореспонденції та зворотними повідомлення про отримання відповідачем вказаних документів.

Частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Отже, з урахуванням положень ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України та п. 4.3 Договору грошове зобов'язання відповідача по сплаті заборгованості за надані позивачем послуги повинно було бути виконане протягом 10 банківських днів з дня отримання ним рахунку.

Відповідач частково оплатив надані позивачем послуги у розмірі 6 847,44 грн., що підтверджується випискою по рахунку позивача.

Таким чином, заборгованість відповідача за надані послуги становить 51 389,04 грн., а з урахуванням положень ст. 530 Цивільного кодексу України, враховуючи приписи п. 4.3 Договору, строк виконання грошового зобов'язання відповідача по оплаті наданих послуг в цій частині на момент звернення позивача із позовом до суду настав.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Матеріалами справи підтверджується наявність у відповідача грошового зобов'язання по сплаті на користь позивача на підставі Договору за надані послуги станом на момент звернення до суду із позовною заявою у розмірі 51 389,04 грн. Відповідачем вказана заборгованість не спростована, доказів її погашення не надано.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Товариством обставин, з якими чинне законодавство пов'язує можливість звільнення його від відповідальності за порушення зобов'язання, не наведено.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність повного задоволення позовних вимог та стягнення з Товариства на користь Підприємства заборгованості у розмірі 51 389,04 грн.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Державного підприємства «Український державний центр радіочастот» в особі Подільської філії Українського державного центру радіочастот задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Ведекон» (01030, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 51-Б, кім. 4; ідентифікаційний код 32162049) на користь Державного підприємства «Український державний центр радіочастот» в особі Подільської філії Українського державного центру радіочастот (03179, м. Київ, просп. Перемоги, 15-й км.; ідентифікаційний код 01181765) заборгованість у розмірі 51 389 (п'ятдесят одна тисяча триста вісімдесят дев'ять) грн. 04 коп. та судовий збір у розмірі 1 827 (одна тисяча вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп. Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 25.09.2015 р.

Суддя В.П. Босий