ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" вересня 2015 р. Справа № 922/3720/15

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Черленяк М.І., суддя Хачатрян В.С. , суддя Шепітько І.І.

при секретарі Кузнєцовій І.В.

за участю представників:

позивача - Назаренко П.О. (довіреність № 6, від 28.04.2015 р.),

третя особа яка не заявляє самостійних позовних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Довгий В.Є. (посвідчення № 16, від 04.10.2013 року),

відповідача - Столяров І.В. (довіреність б/н, від 20.04.2015 р.), Кравець А.В. (довіреність б/н, від 17.07.2015 р.), Станкевич А.І. (витяг №27, від 15.04.2013 р.),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача (вх.№4426 Х/1-12) на рішення господарського суду Харківської області від 10 серпня 2015 року у справі № 922/3720/15,

за позовом Харківського обласного центра зайнятості, м. Харків,

третя особа яка не заявляє самостійних позовних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Державна фінансова інспекція в Харківській області, м. Харків,

до Приватного акціонерного товариства "Харків Онлайн", м. Харків,

про стягнення 434116,41 грн.

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2015 року Харківський обласний центр зайнятості звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства "Харків Онлайн" про стягнення збитків в сумі 434116,41 грн. за порушення умов укладених договорів, п. 2 Інструкції про порядок укладання договорів з навчальними закладами, підприємствами і громадянами, які звертаються в державну службу зайнятості, щодо підготовки, перепідготовки та підвищення кваліфікації, затвердженої наказом Міністерства праці України 29.03.1993 року № 19, зареєстрованих безробітних, затвердженого наказом Мінсоцполітики та Міносвіти від 31.05.2013 року № 318/655, п. 14 ч. 3 ст. 15 Закону України "Про зайнятість населення" від 01.03.1991 року, організаціями, які здійснювали навчання, завищено вартість наданих послуг, а саме: ПАТ "Харків Онлайн" на суму 434116,41 грн.

Рішенням господарського суду Харківської області від 10 серпня 2015 року у справі № 922/3720/15 (суддя Добреля Н.С.) в задоволені позву відмовлено.

Позивач з рішенням господарського суду першої інстанції не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій вважає рішення прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просить рішення господарського суду від 10 серпня 2015 року у справі № 922/3720/15 скасувати повністю і прийняти нове рішення про задоволення позову.

Відповідач надав відзив (вх. № 13378, від 23.09.2015 року), на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення залишити без змін.

Представник третьої особи Державної фінансової інспекції в Харківській області надав пояснення (вх. №13382, від 23.09.2015 року) в яких просить задовольнити апеляційну скаргу Обласного центру зайнятості в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення присутніх у судовому засіданні представників позивача, відповідача та третьої особи, дослідивши доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню, зважаючи на наступне.

Як свідчать матеріали справи, відповідно до п. 2.16 Плану контрольно - ревізійної роботи Державної фінансової інспекції України та п. 1.1.2.1 Плану контрольно-ревізійної роботи Держфінінспекції в Харківській області на 1 квартал 2015 року в Харківському обласному центрі зайнятості (далі - Центр) проведено ревізію використання коштів Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування на випадок безробіття за період з 01.10.2011 р. по 01.02.2015 р.

За результатами проведеної ревізії, Держфінінспекцією в Харківській області складено акт ревізії від 07.05.2015 №04-11/04 та Харківському обласному центру зайнятості надана вимога про усунення виявлених ревізією порушень від 11.06.2015 №04-25/4248. При перевірці виявлено наступне порушення, а саме: в порушення умов укладених договорів, п. 2 Інструкції про порядок укладання договорів з навчальними закладами, підприємствами і громадянами, які звертаються в державну службу зайнятості, щодо підготовки, перепідготовки та підвищення кваліфікації, затвердженої наказом Міністерства праці України 29.03.1993 №19, зареєстрованих безробітних, затвердженого наказом Мінсоцполітики та Міносвіти від 31.05.2013 №318/655, п.14 ч. З ст. 15 Закону України "Про зайнятість населення" від 01.03.1991 року, організаціями, які здійснювали навчання, завищено вартість наданих послуг, а саме: ПАТ "Харків Онлайн" (відповідач) на суму 434116,41 грн.

Як свідчать матеріали справи, вимогою ДФІ в Харківській області про усунення виявлених ревізією порушень від 11.06.2015 №04-25/4248, було пред'явлено у тому числі вимогу щодо стягнення з відповідача збитків в сумі 434116, 41 грн.

Між Харківським обласним центром зайнятості (позивачем) та відповідачем укладались договори щодо надання послуг з професійного навчання із числа зареєстрованих безробітних.

В ході ревізії було проведено зустрічну звірку за надані послуги з професійного навчання безробітних у відповідача. Під час проведення зустрічної звірки було встановлено, що вартість господарських витрат (орендна плата, комунальні та експлуатаційні послуги), яка врахована при складанні виконавчих кошторисів, у період з 01.10.2011 р. по 01.01.2014 р. не відповідає фактично понесеним товариством витрат з орендної плати, комунальних та експлуатаційних послуг на утримання 419,90 м2.

На стор.79 - 80 акту зазначено: "на виконання п. 5.1 та п. 5.2 договорів сторони мали внести зміни до договорів у разі настання підстав, які впливають на складові вартості профнавчання, а також у відповідності до п. 2.1.2 договорів Центр зобов'язаний сплачувати лише витрати на профнавчання. Таким чином, до виконавчих кошторисів ПАТ "Харків Онлайн" включено фактично не понесені видатки, на загальну суму 434116,41 грн., що призвело до внесення неправдивих даних до виконавчих кошторисів та до актів виконаних робіт, які є первинними документами бухгалтерського обліку".

16.06.2015 року позивачем було направлено відповідачу лист про результати перевірки та отримання вищевказаної вимоги, на який 18.06.2015 року отримана відповідь про відсутність будь - яких підстав для стягнення коштів.

Враховуючи те, що збитки відшкодовуються у судовому порядку, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача збитків в розмірі 434116,41 грн.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України вбачається, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

У відповідності до пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України договір - є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків. Цивільні права і обов'язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

З приписів статті 3 Цивільного кодексу України вбачається, що однією із загальних засад цивільного законодавства є свобода договору.

Разом із тим частиною 7 статті 179 Господарського кодексу України передбачено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами; сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд (стаття 6 Цивільного кодексу України).

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 Цивільного кодексу України).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 Цивільного кодексу України).

Правові позиції втілені у статті 638 Цивільного кодексу України визначають, що договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди за всіма істотними умовами. Істотними є умови про предмет договору, а також ті, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою однієї зі сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з частиною 4 статті 179 Господарського кодексу України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначити зміст договору на основі, зокрема, вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь - які умови договору, що не суперечать законодавству.

Матеріали справи свідчать, що між сторонами склалися господарські відносини на підставі договорів надання послуг, що підтверджується реєстром укладених договорів.

Відповідно до ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 903 ЦК України, за договором про надання послуг, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором

За змістом частин 1 та 3 статті 632 Цивільного Кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

При цьому, з матеріалів справи не вбачається, що договори в частині визначення ціни було визнано в установленому порядку недійсними повністю або частково з підстав її завищення, чи до них були внесені відповідні зміни. Будь - які дії щодо коригування суми оплати за участю відповідача позивачем в установленому порядку не вчинялись.

Сторони підтвердили та не заперечують, що ними було виконано умови, укладених договорів.

Також це підтверджується матеріалами справи, а саме довідкою Державної фінансової інспекції України в Харківській області, в якій зазначено про обсяг та якість операцій та розрахунків, що здійснювались між позивачем та відповідачем.

Крім того, позивач не мав претензій щодо обсягу і якості наданих послуг та повністю оплатив їх вартість. Мотивованої відмови від приймання наданих послуг з боку позивача не надходило, обсяг наданих послуг погоджений сторонами.

Таким чином, позивач, вимагаючи повернення частини виконаного за договором, фактично вимагає перегляду ціни договору після його виконання, що є порушенням вказаних вимог чинного законодавства.

У роз'ясненні Вищого господарського суду України N 02-5/215 від 01.04.94 "Про деякі питання практики вирішення спорів пов'язаних з відшкодуванням шкоди" зазначається, що вирішуючи спори про стягнення заподіяних збитків (відшкодування шкоди), господарський суд перш за все повинен з'ясувати правові підстави покладення на винну особу зазначеної майнової відповідальності, а саме

наявність правил поведінки, встановленого законом або договором; наявність факту порушення такого правила поведінки винною особою; наявність збитків у потерпілої особи; наявність безпосереднього причинно - наслідкового зв'язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоду, та збитками потерпілої сторони.

Збитками відповідно до пункту 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, зокрема, є втрати, які особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Право на відшкодування завданих збитків виникає при наявності складу цивільного правопорушення: порушення цивільного права чи інтересу; завдання збитків, причинного зв'язку між порушенням права та збитками, наявність винної поведінки.

Крім того, кошти, які позивач просить стягнути з відповідача, отримано останнім як оплату за належне надання послуг за договорами про надання послуг, а тому такі кошти набуто за наявності правової підстави - договори про надання послуг і вони не можуть вважатися збитками.

Доводи позивача про те, що підставою для стягнення збитків з відповідача є акт Державної фінансової інспекції №04-11/04 від 07.05.2015 року, довідка ревізії фінансово-господарської діяльності 04-11/15-з від 27.03.2015 року та вимога Державної фінансової інспекції про усунення порушень від 11.06.2015 року № 04-25/4248, є необґрунтованими, враховуючи наступне.

Згідно зі статтею 15 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" законні вимоги службових осіб органу державного фінансового контролю є обов'язковими для виконання службовими особами об'єктів, що контролюються.

Отже, за умови існування між сторонами договірних правовідносин, посилання на висновки перевірки Головного контрольно - ревізійного управління України, як на підставу для задоволення позовних вимог, є неправомірними. Виявлені контролюючим органом порушення не впливають на умови укладеного між сторонами договору і не можуть їх змінювати.

Разом з тим, виявлені за результатами ревізії фінансово - господарської діяльності Публічного акціонерного товариства "Харків Онлайн" порушення можуть бути підставою для притягнення до відповідальності відповідних посадових осіб у встановленому чинним законодавством порядку.

Так, згідно з підпунктом 4 пункту 4 Положення про Державну фінансову інспекцію України (затверджено Указом Президента України від 23.04.2011р. № 499/2011) врегульовано вжиття Держфінінспекцією України відповідно до покладених на неї завдань заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб. Такі заходи вживаються в установленому порядку Держфінінспекцією України як центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України та який входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю. Акт перевірки вказаного контролюючого органу може бути підставою для вжиття ним в межах своєї компетенції відповідних заходів реагування, в тому числі, притягнення до відповідальності посадових осіб позивача у встановленому чинним законодавством порядку, а не для встановлення певного зобов'язання в межах господарсько-договірних відносин.

З наведеного слідує, що акт ревізії фінансово - господарської діяльності не може розглядатись як підстава виникнення господарсько - правового зобов'язання відповідача повернути сплачені йому позивачем кошти.

Таким чином, пред'явлена на основі проведеної Державною фінансовою інспекцією України перевірки вимога про усунення порушень від 11.06.2015 року № 04-25/4248 не підтверджує порушення відповідачем умов укладених між сторонами договорів надання послуг.

Також слід зазначити, що акт контрольно - ревізійного органу не визначений законодавством як безумовний доказ, а тому не повинен прийматися як беззаперечний доказ про встановлені порушення з боку господарюючого суб'єкта (підконтрольної установи).

Згідно Листа ВСУ від 09.08.2006р. № 1-11/477 обставини, висвітлені у актах КРУ, та факти про їх порушення, встановлені КРУ під час перевірок, підлягають доказуванню стороною та оцінці судом на загальних підставах за правилами, встановленими чинним процесуальним законодавством України, зокрема статтями глави 5 Цивільного процесуального Кодексу України.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача, є необґрунтованою, безпідставною і підлягає залишенню без задоволення, оскільки апелянт не довів ті обставини, на які він посилався в апеляційній скарзі, як на підставу для скасування рішення суду першої інстанції.

При таких обставинах колегія суддів, з урахуванням зазначеного дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв оскаржуване рішення обґрунтовано, з урахуванням матеріалів справи, тому рішення господарського суду Харківської області від 10 серпня 2015 року у справі № 922/3720/15 підлягає залишенню без змін.

Керуючись статтями 99, 101, пунктом 1 статті 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України судова колегія Харківського апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 10 серпня 2015 року у справі № 922/3720/15 залишити без змін.

Повний текст постанови складено 24.09.2015 року

Головуючий суддя Черленяк М.І.

Суддя Хачатрян В.С.

Суддя Шепітько І.І.