РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.09.2015Справа №916/1336/15-г
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма МЕТ-ПРОМ"

до Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит"

про стягнення 142 675, 29 грн.

Суддя Картавцева Ю.В.

Представники сторін:

від позивача Лукаш О.Ю. за дов. № б/н від 28.08.2015 р.;

від відповідача не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Фірма МЕТ-ПРОМ" звернулося до господарського суду Одеської області з позовом до Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" в особі Відділення №2 про стягнення 142 675, 29 грн.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 31 березня 2015 року порушено провадження у справі № 916/1336/15-г та призначено розгляд справи.

В процесі розгляду справи господарським судом Одеської області встановлено, що місцезнаходженням відповідача є м. Київ, вул. Артема, 60, а отже зазначена справа підлягає розгляду Господарським судом міста Києва.

За таких обставин, ухвалою господарського суду Одеської області від 18.06.2015 р. справу №916/1336/15-г за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма МЕТ-ПРОМ" до Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" про стягнення 142 675, 29 грн. передано за підсудністю до Господарського суду міста Києва.

У результаті автоматичного розподілу справи № 916/1336/15-г, останню передано до розгляду судді Картавцевій Ю.В.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 02.07.2015 р. справу № 916/1336/15-г прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 14.07.2015 р.

У судове засідання 14.07.2015 р. представники сторін не з?явились, про поважні причини неявки суд не повідомили, вимоги ухвали суду не виконали, про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином.

09.07.2015 р. через відділ діловодства суду від позивача надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника.

У зв'язку з нез'явленням у судове засідання представників сторін, невиконанням вимог ухвали суду, суд відповідно до ст. 77 ГПК України відклав розгляд справи на 11.08.2015 р., про що виніс відповідну ухвалу.

У судове засідання 11.08.2015 р. представники сторін повторно не з?явились, про поважні причини неявки суд не повідомили, вимоги ухвали суду не виконали, про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином.

У зв'язку з нез'явленням у судове засідання представників сторін, невиконанням вимог ухвали суду, суд ухвалою відклав розгляд справи № 916/1336/15-г на 31.08.2015 р.

У судове засідання 31.08.2015 р. представник відповідача не з'явився, про поважні причини неявки суд не повідомив, вимоги ухвали суду не виконав, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

У судовому засіданні представник позивача заявив усне клопотання про відкладення розгляду справи, з метою підготовки необхідних документів для розгляду справи.

Клопотання судом задоволено.

Також, у даному судовому засіданні представник позивача надав суду клопотання про продовження строку розгляду справи.

Оскільки відповідно до ч. 3 ст. 69 ГПК України у виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду спору, господарський суд ухвалою може продовжити строк розгляду спору, але не більш як на п'ятнадцять днів, то суд задовольнив зазначене клопотання.

За таких обставин, у зв'язку з нез'явленням в судове засідання представника відповідача, невиконанням вимог ухвали суду, суд, відповідно до ст. 77 ГПК України, відклав розгляд справи на 14.09.2015 р., про що виніс відповідну ухвалу.

У судове засідання 14.09.2015 р. представник відповідача не з'явився, про поважні причини неявки суд не повідомив, вимоги ухвали суду не виконав, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 64 ГПК України ухвала про порушення провадження у справі надсилається сторонам за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала про порушення провадження у справі надсилається за адресою місцезнаходження (місця проживання) сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі відсутності сторін за такою адресою, вважається, що ухвала про порушення провадження у справі вручена їм належним чином.

Поштові відправлення з ухвалами Господарського суду міста Києва № 916/1336/15-г були направлені відповідачу за адресою, вказаною у позовній заяві (04050, м. Київ, вул. Артема, 60), яка відповідає адресі місцезнаходження відповідача згідно даних з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

За наведених обставин та з урахуванням приписів ст. 64 ГПК України, вважається, що ухвала про порушення провадження у справі, так само як і інші ухвали суду вручена відповідачу належним чином (повідомлення про вручення наявні в матеріалах справи).

Письмових заяв, повідомлень суду щодо поважності причин відсутності відповідача в судових засіданнях від останнього до суду не надходило.

Приписами ст. 77 Господарського процесуального кодексу України визначений перелік обставин, за яких суд відкладає розгляд справи. Зокрема, відповідно до п. 1 ч. 1 названої статті, у разі нез'явлення в засідання представників сторін, інших учасників судового процесу та, відповідно до п. 2 ч. 1 названої статті, у разі неподання витребуваних доказів. Однак стаття 77 ГПК України встановлює не обов'язок суду відкласти розгляд справи, а визначає лише право суду при наявності зазначених випадків.

За таких обставин суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи в судовому засіданні 14.09.2015 р., запобігаючи одночасно безпідставному затягуванню розгляду спору.

Після виходу суду з нарадчої кімнати, в судовому засіданні 14.09.2015 р. було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд, -

ВСТАНОВИВ:

09.04.2014 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фірма Мет-Пром» (Клієнт) та Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» було укладено Договір № 19124 на розрахунково-касове обслуговування (Договір), відповідно до якого Банк відкрив позивачу поточний рахунок № 1101 в гривнях та зобов'язався здійснювати їх та розрахунково-касове обслуговування, а клієнт зобов'язався оплачувати послуги банку відповідно до тарифів банку на розрахунком-касове обслуговування рахунків в порядку і на умовах, визначених договором.

За змістом п. 2.1. Договору, банк здійснює розрахунково-касове обслуговування рахунків в операційний день банку в порядку і на умовах, визначених чинним законодавством України та банківськими правилами.

Згідно з пунктом 3.1.1 вказаного Договору Банк має право використовувати грошові кошти, що знаходяться на рахунках позивача, гарантуючи при цьому право останнього безперешкодно розпоряджатися цими коштами.

Пунктом 3.2.1 Договору передбачено право клієнта самостійно розпоряджатися грошовими коштами на його рахунках, окрім випадків обмеження такого права, встановлених чинним законодавством України.

Даний Договір набирає чинності з моменту його підписання і дії протягом невизначеного строку (п. 8.1.).

При цьому, за змістом п. 8.2. Договору, останній може бути розірваний за заявою будь-якої із сторін, а також в інших випадках та з підстав, передбачених Договором та чинним законодавством України.

З матеріалів справи та пояснень позивача вбачається, що ним 11.03.2015 було подано до відповідача заяву про закриття поточного рахунку на умовах Договору, відповідно до якої позивач просив розірвати Договір, закрити поточний рахунок № 1101 та перерахувати кошти на суму 141 000, 00 грн. та 1 475, 29 грн., відповідно до платіжного доручення № 1765 та платіжного доручення № 1766 з рахунку позивача № 1101.

Вказана заява, так само як платіжні доручення були прийняті Банком 11.03.2015, про що свідчать відмітки Банку на правому нижньому куті заяви та правому верхньому куті зазначених платіжних доручень, однак останні виконані не були, доказів іншого суду не надано.

За таких обставин, позивач просить суд стягнути з відповідача 142 675, 29 грн. на підставі ст. 1212 ЦК України, оскільки Договір розірвано.

Відповідач в судові засідання не з'явився, пояснень по суті спору не надав. Разом з тим, з наявного у справі відзиву відповідача вбачається, що останній зазначає, що між позивачем та відповідачем існують договірні зобов'язання по Договору, а отже підстав для застосування ст. 1212 ЦК України немає.

Проаналізувавши матеріали справи та пояснення представника позивача, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до норм статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За приписами частин 1, 2 статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами.

Частиною 1 статті 1068 ЦК України передбачено, що банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.

Згідно з частиною 3 статті 1068 ЦК України банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом (ст. 1074 ЦК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

В той же час, відповідно до ст. 1075 ЦК України, договір банківського рахунка розривається за заявою клієнта у будь-який час. При цьому, залишок грошових коштів на рахунку видається клієнтові або за його вказівкою перераховується на інший рахунок в строки і в порядку, встановлені банківськими правилами.

За змістом п. 8.2. Договору, останній може бути розірваний за заявою будь-якої із сторін, а також в інших випадках та з підстав, передбачених Договором та чинним законодавством України. При розірванні договору клієнт зобов'язаний закрити рахунок, подавши в банк документи, що передбачені чинним законодавством України для закриття рахунку. Закриття рахунку здійснюється виключно за умови повного розрахунку клієнта перед банком по сплаті послуг за розрахунково-касове обслуговування рахунку.

Судом встановлено, що 11.03.2015 було подано до відповідача заяву про закриття поточного рахунку на умовах Договору, відповідно до якої позивач просив розірвати Договір, закрити поточний рахунок № 1101 та перерахувати кошти на суму 141 000, 00 грн. та 1 475, 29 грн., відповідно до платіжного доручення № 1765 та платіжного доручення № 1766 з рахунку позивача № 1101. Вказана заява була прийнята Банком 11.03.2015.

З огляду на передбачене умовами Договору та Цивільного кодексу України право клієнта розірвати договір банківського рахунку в будь-який час та встановлений судом факт подання позивачем відповідної заяви до Банку - відповідача, Договір вважається судом розірваним з цього моменту.

Судом встановлено, що прийняті Банком 11.03.2015 платіжні доручення на перерахування у зв'язку з розірванням Договору залишку коштів позивача виконані банком не були, доказів іншого суду не надано.

Згідно з ч. 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Аналіз вказаної правової норми права дає підстави для висновку, що цей вид позадоговірних зобов'язань породжують такі юридичні факти: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали.

Така позиція суду узгоджується із правовою позицією Верховного суду України у Постанові від 22.01.2013 р.

З огляду на встановлені судом обставини щодо розірвання Договору з 11.03.2015 р. та неповернення належних позивачу коштів, суд приходить до висновку, що такі кошти зберігаються у відповідача без достатньої правової підстави, у зв'язку з чим суд приходить до висновку про обґрунтованість вимоги позивача про стягнення належних йому грошових коштів з відповідача.

Разом з тим, щодо суми коштів, що безпідставно знаходиться у відповідача, то з відзиву на позов та наданої самим позивачем виписки по рахунку № 1101 вбачається, що сума залишку коштів позивача складає 102 982, 79 грн.

Таким чином, заявлені вимоги про стягнення 142 675, 29 грн. не відповідають сумі коштів, яка власне знаходиться у володінні банку відповідача, у зв'язку з чим позов підлягає задоволенню частково, а саме в межах такої суми - 102 982, 79 грн.

Згідно з ч. 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ч. 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідач доказів на спростування обставин, повідомлених позивачем, не надав. Доводи відповідача про чинність Договору станом на час подання позову спростовуються зазначеним вище.

Положеннями статті 34 ГПК України встановлено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 43 ГПК України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином позовні вимоги у даній справі є обґрунтованими, такими, що підтверджуються наявними у справі доказами, однак такими, що підлягають задоволенню частково.

Витрати позивача по сплаті судового збору відповідно до приписів ст. 49 ГПК України також покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» (04050, м. Київ, вул. Артема, будинок 60, ідентифікаційний код 09807856) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма Мет-Пром» (01021, м. Київ, вул. Шовковична, 13/2, ідентифікаційний код 38488597) кошти у розмірі 102 982 (сто дві тисячі дев'ятсот вісімдесят дві) грн. 79 коп. та суму судового збору у розмірі 2 059 (дві тисячі п'ятдесят дев'ять) грн. 66 коп.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

4. Наказ видати після набранням рішення законної сили.

5. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення

складено 21.09.2015 р.

Суддя Ю.В. Картавцева