КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" вересня 2015 р. Справа№ 908/2866/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Рябухи В.І.

суддів: Ропій Л.М.

Калатай Н.Ф.

при секретарі: Бовсунівській Л.О.,

за участю представників:

від позивача Беляєв Ю.Л. дов. від 09.02.2015 №123/15,

від відповідача Датій О.А. дов. від 02.01.2015 №36,

від третьої особи Любомирський А.О. дов. від 15.07.2015 №15-07-2015,

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування»

на рішення Господарського суду міста Києва від 27.07.2015 (підписане 31.07.2015)

у справі №908/2866/15 (суддя Карабань Я.А. )

за позовом Товариства з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування»

до Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Оранта-Січ»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Інститут геофізики імені Субботіна НАН України

про стягнення 31 911,03 грн,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з додатковою відповідальністю «Експрес страхування» (далі - позивач) звернулось до Господарського суду Запорізької області з позовом до Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Оранта-Січ» (далі - відповідач) про стягнення 31 911, 03 грн.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 21.05.2015 матеріали справи №908/2866/15 направлено за територіальною підсудністю до Господарського суду міста Києва.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.07.2015 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Інститут геофізики імені Субботіна НАН України.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 27.07.2015 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 27.07.2015 скасувати та прийняте нове, яким позовні вимоги задовольнити. Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції дав неправильну оцінку фактичним обставинам справи та наданим сторонами доказам, оскільки відсутність дати укладення полісу АС/7335914, за твердженнями апелянта, сталась з вини відповідача і не тягне за собою недійсність правочину та відсутність правових підстав для виплати страхового відшкодування.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 20.08.2015 прийнято апеляційну скаргу до розгляду та порушено апеляційне провадження, розгляд справи призначено на 23.09.2015. Ухвалу від 20.08.2015 надіслано відповідно до вимог Інструкції з діловодства в господарських судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 20.02.2013 №28.

14.09.2015 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Оранта-Січ» надійшли заперечення на апеляційну скаргу.

16.09.2015 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від Інституту геофізики імені Субботіна НАН України надійшов відзив на апеляційну скаргу.

У судовому засіданні 23.09.2015 представник позивача та третьої особи підтримали доводи апеляційної скарги, просили її задовольнити, рішення Господарського суду міста Києва від 27.07.2015 скасувати та прийняте нове, яким позовні вимоги Товариства з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування» задовольнити.

Представник відповідача заперечив доводи апеляційної скарги, просив залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Відповідно до ст. 99 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі.

Згідно зі ст.101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін та третьої особи, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 24.10.2013 між позивачем та ОСОБА_6 укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів № 202.13.2201772, відповідно до якого застраховано майнові інтереси страхувальника, пов'язані із володінням, користуванням та розпорядженням застрахованим транспортним засобом, а саме автомобілем марки «ЗАЗ/Sens», реєстраційний номер НОМЕР_1.

Строк дії договору визначений з 24.10.2013 до 23.10.2014.

Безумовна франшиза за договором становить 1,00 % від страхової суми.

За умовами договору транспортний засіб застраховано, в тому числі, на випадок дорожньо-транспортної пригоди.

26.01.2014 на дорозі М-07 Київ-Ковель-Ягодин (на Люблін) (міжнародні дороги) 37 км 450 м. сталася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого у позивача транспортного засобу «ЗАЗ/Sens», реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_6 та автомобіля УАЗ 315195-030, реєстраційний номер НОМЕР_2, що належить Інституту геофізики ім. Субботіна, під керуванням ОСОБА_7.

Постановою Святошинського районного суду міста Києва від 24.04.2014, з урахуванням постанови від 13.05.2014 у справі № 759/6410/14-п, ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено на нього стягнення у вигляді штрафу в сумі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таким чином, через пошкодження внаслідок ДТП застрахованого транспортного засобу у позивача виник обов'язок виплатити страхове відшкодування згідно з умовами договору від 24.10.2013 № 202.13.2201772.

Пунктом 10.10 вказаного вище договору встановлено, що у разі обрання страхувальником опції «пріоритет СТО», розмір збитку страхувальника визначається на підставі рахунка акцептованої страховиком СТО.

Згідно з рахунком СТО ПАТ «Українська автомобільна корпорація «АФ «Універсал-Авто» від 04.02.2014 № КА-0001016 та від 05.03.2014 №КА-0001095 вартість робіт з ремонту складає 32 510, 03 грн.

Страховими актами позивача від 21.02.2014 № 3.14.204-1 та від 12.03.2014 № 3.14.204-2 визначена сума страхового відшкодування у розмірі 31 911, 03 грн, виходячи з суми рахунку СТО за вирахуванням франшизи за договором.

Судом першої інстанції встановлено, що вказана сума була перерахована на рахунок ПАТ «Українська автомобільна корпорація «АФ «Універсал-Авто», що підтверджується платіжними дорученнями від 28.02.2014 №2495 та від 13.03.2014 № 2891.

Таким чином, позивач виконав свої зобов'язання страховика за договором добровільного страхування наземних транспортних засобів перед страхувальником в повному обсязі.

Відповідно до ст. 993 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Після виплати страхового відшкодування до позивача перейшло право вимоги щодо сплати шкоди в розмірі виплаченого страхового відшкодування - 31 911, 03 грн до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, Господарський суд міста Києва виходив з того, що на дату настання дорожньо-транспортної пригоди 26.01.2014 цивільно-правова відповідальність особи, винної у скоєнні ДТП, а саме Інституту геофізики імені Субботіна НАН України, не була застрахована у відповідача. Поліс № АС/7335914, на який посилається позивач, не набрав чинності у зв'язку з несплатою страхувальником суми першого страхового платежу.

Київський апеляційний господарський суд погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Стаття 1166 ЦК України встановлює, що майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно зі ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Наявність вини ОСОБА_7 у порушенні правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження застрахованого транспортного засобу, підтверджена постановою суду.

Законом України «Про страхування» передбачено, що цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів підлягає обов'язковому страхуванню (ст. 7 Закону).

Звертаючись до суду, позивач зазначив, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_7 на час скоєння дорожньо-транспортної пригоди була застрахована у Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Оранта Січ» відповідно до договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 23.01.2014 № АВ/006/14. Страхувальником за договором є Інститут геофізики імені Субботіна НАН України.

15.08.2014 позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку регресу в сумі 31 911, 03 грн, на що отримав відповідь, що цивільно-правова відповідальність водія Інституту геофізики імені Субботіна НАН України в ПАТ «СК «Оранта-Січ» не була застрахована.

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Істотними умовами договору страхування є предмет договору страхування, страховий випадок, розмір грошової суми, в межах якої страховик зобов'язаний провести виплату у разі настання страхового випадку (страхова сума), розмір страхового платежу і строки його сплати, строк договору та інші умови, визначені актами цивільного законодавства (ст.982 ЦК України).

Згідно з ст. 983 ЦК України договір страхування набирає чинності з моменту внесення страхувальником першого страхового платежу, якщо інше не встановлено договором.

Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч.1 ст.530 ЦК України).

Договір страхування набирає чинності з моменту внесення першого страхового платежу, якщо інше не передбачено договором страхування. Тобто момент укладення договору може не збігатися з моментом набранням ним чинності. У випадку, що розглядається, моментом укладення договору є момент набрання ним чинності. Юридичне значення має той факт, що коли договір страхування укладено, але перший платіж не внесено (тобто договір не набрав чинності), страховик не зобов'язаний здійснювати страхову виплату, навіть якщо випадок відбувся.

Стосовно моменту набрання чинності договором страхування, тобто здійснення першого платежу, слід враховувати, що коли він здійснюється готівкою, то цей факт має підтверджуватися видачею встановленого законодавством розрахункового документа - квитанції, касового чека тощо. При сплаті першого платежу у безготівковій формі договір набирає чинності з дати надходження коштів на рахунок страховика, якщо сторони не домовилися про інше в договорі (лист Верховного суду України від 19.07.2011).

Згідно з умовами договору від 23.01.2014 №АВ/006/14, договір діє з моменту сплати страхового платежу (п. 5.1 договору).

На підставі вказаного договору відповідачем був виданий страховий поліс АС/7335914.

Як встановлено місцевим господарським судом, третьою особою, яка є страхувальником за договором від 23.01.2014 №АВ/006/14, було перераховано кошти на рахунок відповідача у сумі 1 601, 86 грн, що підтверджується реєстром бюджетних фінансових зобов'язань розпорядників (одержувачів) бюджетних коштів від 23.01.2014 та платіжним дорученням від 23.01.2014 №27.

З наявного в матеріалах справи платіжного доручення від 23.01.2014 №27 (а.с.182) вбачається, що останнє хоча й датоване 23.01.2014, проте до банку було подано саме 28.01.2014.

Факт надходження спірних грошових коштів на рахунок відповідача 28.01.2014, підтверджується такою випискою з банку АТ «Укрсиббанк».

Статтею ст.11 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик подає інформацію про укладені та достроково припинені договори обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності до централізованої бази даних у порядку, встановленому у положенні про централізовану базу даних щодо обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, яке затверджується Уповноваженим органом за поданням МТСБУ.

Відповідно до п.1.3 Положення про єдину централізовану базу даних щодо обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів база даних Моторного транспортного страхового бюро України - це єдина централізована база даних Моторного транспортного страхового бюро України щодо обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

У п.5.3 вказаного Положення визначено, що інформація, отримана з бази даних Моторного транспортного страхового бюро України, використовується з метою отримання відомостей про наявність чи відсутність договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на дату скоєння дорожньо-транспортної пригоди та отримання відомостей про страховика, який застрахував цивільно-правову відповідальність власника наземного транспортного засобу на дату ДТП або на дату укладення договору обов'язкового страхування.

З наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що страховий поліс АС/7335914 вилучений та відмічений як зіпсований, про що свідчить виписка з газети «Урядовий кур'єр».

Водночас, з листа від 26.06.2015 №7/2-5/18377 МТСБУ (а.с.112) слідує, що договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АС/7335914 в ЦБД - відсутній.

Стаття 997 ЦК України і стаття 28 Закону України «Про страхування» містять переліки підстав припинення договору страхування. Зокрема, встановлено, що дія договору страхування припиняється у разі несплати страхувальником страхових платежів у встановлені договором строки. При цьому договір вважається достроково припиненим у випадку, якщо перший (або черговий) страховий платіж не був сплачений за письмовою вимогою страховика протягом десяти робочих днів з дня пред'явлення такої вимоги страхувальнику, якщо інше не передбачено умовами договору.

Враховуючи вищевикладене, місцевий господарський суд прийшов до правомірного висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача зазначеної суми, оскільки страховий поліс АС/7335914, на який посилається апелянт, не набрав чинності.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Вищого господарського суду України від 19.02.2015 у справі №910/10769/14.

В подальшому, на підставі договору від 24.01.2014 №АВ/006/14 та проведеного страхувальником страхового платежу 28.01.2014 був виданий новий поліс - АС/7335972 від 28.01.2014.

Строк дії полісу № АС/7335972 встановлено з 29.01.2014 до 28.01.2015.

Таким чином, судом першої інстанції вірно встановлено, що на дату настання дорожньо-транспортної пригоди 26.01.2014, цивільно-правова відповідальність особи, винної у скоєнні ДТП, а саме водія Інституту геофізики імені Субботіна НАН України, не була застрахована у відповідача.

Доводи апеляційної скарги були предметом розгляду в суді першої інстанції та обґрунтовано відхилені при прийнятті оскаржуваного рішення.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України встановлено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З огляду на викладене вище, колегія Київського апеляційного господарського суду не вбачає підстав для скасування рішення Господарського суду міста Києва від 27.07.2015 у даній справі, оскільки воно відповідає нормам матеріального та процесуального права, фактичним обставинам та матеріалам справи.

Керуючись ст.ст. 99, 101-103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування» залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 27.07.2015 у справі №908/2866/15 - без змін.

2. Матеріали справи №908/2866/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

Дану постанову може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя В.І. Рябуха

Судді Л.М. Ропій

Н.Ф. Калатай