ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" вересня 2015 р.Справа № 922/5026/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Лавренюк Т.А.

при секретарі судового засідання Вознюк С.В.

розглянувши справу

за позовом Державного підприємства "Національна енергетична компанія "Укренерго" в особі відокремленого підрозділу "Північна електроенергетична система" Державного підприємства "Національна енергетична компанія "Укренерго" м. Харків 3-я особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Державна фінансова інспекція України, м. Київ
до Приватного підприємства "Будівельна компанія "Ікон", м. Харків
про стягнення 27 540,00грн.
за участю представників сторін:

позивача - Страшок В.М., дов. № 243 від 19.06.2015р.;

3-ї особи - Медведєва І.А., дов. № 25/7/101-Д від 29.07.2015р.;

відповідача - Желанова О.Б., дов. б/н від 01.08.2015р.

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з відповідача збитки в розмірі 27 540,00грн. за договором № 81-4/1877-13 від 14.05.2013р., а також покласти на відповідача понесені витрати зі сплати судового збору.

Представник позивача позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити в повному обсязі.

Представник 3-ї особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача у письмових поясненнях та в судовому засіданні зазначив, що в ході проведення ревізії підприємства позивача, при дослідженні акту приймання виконаних будівельних робіт за травень 2013р., складеного при проведенні взаєморозрахунків між Полтавськими МЕМ та відповідачем, до інших витрат включено витрати на проживання працівників у відрядженні в сумі 27 540,00грн., чим позивачу було завдано збитки на вказану суму. Просить позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача у відзиві на позов та в судовому засіданні проти позовних вимог заперечує, вважає їх необґрунтованими, не доведеними та такими, що не підлягають задоволенню, посилаючись на те, що позивач не зазначив яке саме порушення вчинено відповідачем, в чому полягає його вина, як і не доведено факту зайвості сплачених коштів. Просить суд в задоволенні позову відмовити.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги за первісним та зустрічним позовом, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

14.05.2013р. між Державним підприємством "Національна енергетична компанія "Укренерго" в особі відокремленого підрозділу "Північна електроенергетична система" Державного підприємства "Національна енергетична компанія "Укренерго" (позивач) та Приватним підприємством "Будівельна компанія "Ікон" (відповідач) укладено договір № 81-4/1877-13 (далі договір), відповідно до умов якого позивач доручив відповідачу, а відповідач прийняв на себе зобов'язання виконати на власний ризик своїми силами за власною технологією, із застосуванням своїх машин, механізмів, інструментів, пристосувань та матеріалів, роботи з капітального ремонту - заміна з/б опор на ПЛ 330 кВ Кременчук-Миргород (інв. № 07), згідно з актами дефектів (додатки № 1-8 до договору) та Технічними вимогами (додаток № 9 до договору), що є невід'ємними частинами договору.

Вартість робіт за цим договором є твердою та визначається договірною ціною (додаток № 10), складеною на підставі локального кошторису 2-1-1 (додаток № 11), що є невід'ємними частинами даного договору і становить 667 307,99грн. (п.3.1 договору).

У п.3.2 договору сторони погодили порядок здійснення розрахунків, а саме: позивач зобов'язався перерахувати відповідачу попередню оплату в розмірі 30% від вартості робіт, що становить 200 192,40грн. Подальші розрахунки позивач зобов'язався здійснювати протягом 20 банківських днів з моменту підписання актів приймання виконаних будівельних робіт (форма № КБ-2в) та довідок про вартість виконаних будівельних робіт та витрат (форма КБ-3), підписаних уповноваженими представниками сторін (3.3 договору).

Відповідно до п.4.1 договору сторони погодили, що роботи повинні бути виконані протягом 9 календарних днів у травні 2013р., 12 календарних днів у жовтні 2013р. з моменту виведення ПЛ в ремонт.

Як зазначив позивач, та не заперечує відповідач, останній на виконання умов договору здійснив заміну чотирьох опор № 128, 134, 137, 144 ПЛ 330 кВ Кременчук-Миргород (інв. № 107) із використанням чотирьох залізобетонних стійок, які отримані від ПАТ "Бетон Нова" та чотирьох залізобетонних стійок, які обліковувались в запасах підприємства на субрахунку 20/110 "Матеріали на складі виробничого призначення".

Факт виконання робіт відповідачем підтверджується актами виконаних робіт КБ-2в, які були підписані з боку позивача без будь-яких зауважень та заперечень. Після чого, позивачем були повністю оплачені ці роботи на загальну суму 602 848,49грн., що підтверджується копіями платіжних доручень, наявних у справі.

18.10.2013р. Державною фінансовою інспекцією України за період з 01.07.2011р. по 30.06.2013р. проведено ревізію фінансово-господарської діяльності позивача, за результатами якої складено акт ревізії № 05-21/259. В даному акті відображено оплату завищеної вартості робіт, у зв'язку з чим позивачу нанесено матеріальну шкоду на суму 27 540,00грн.

Позивач на адресу відповідача направив претензію за вих. № 175/42 від 16.12.2013р. з вимогою повернути зайво сплачені кошти в розмірі 27 540,00грн.

Дана претензія відповідачем не визнана, що підтверджується листом за вих. № 379/02/14 від 13.02.2014р.

Оскільки відповідач грошові кошти не повернув, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з Приватного підприємства "Будівельна компанія "Ікон" збитків у розмірі 27 540,00грн.

Надаючи правову кваліфікацію спірним відносинам сторін суд встановив наступне.

Предметом позову у даній справі є стягнення з відповідача збитків в розмірі 27 540,00грн.

Відповідна вимога позивача мотивована тим, що ним за спірним договором оплачено завищену вартість виконаних відповідачем робіт з капітального ремонту на суму 27 540грн., що встановлено в акті Державної фінансової інспекції України.

Приписами ст. 22 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ч. 1 ст. 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Таким чином погоджена сторонами у договорі вартість робіт не може вважатись збитками, у розумінні ст. 22 Цивільного кодексу України та ст. 225 Господарського кодексу України.

При цьому суд вважає за необхідне зазначити, що обов'язковою умовою відшкодування збитків є порушення особою свого зобов'язання.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 623 Цивільного кодексу України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Позивач суду не довів в чому саме полягає порушення відповідачем договірних зобов'язань.

Судом вбачається, що між сторонами виникли зобов'язальні правовідносини на підставі укладеного ними договору, який за своєю правовою природою є договором підряду.

У відповідності до приписів ст. 837 Цивільного кодексу України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Судом встановлено, що умови спірного договору виконані сторонами в повному обсязі та без будь - яких зауважень та заперечень з боку жодної із сторін.

Що стосується посилання позивача на акт Державної фінансової інспекції, яким встановлено завищення договірної вартості робіт, на що позивач посилається як на підставу поданого ним позову, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

За приписами ст.15 Закону України від 26.01.93р. № 2939-XII "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" законні вимоги службових осіб державної контрольно-ревізійної служби є обов'язковими для виконання службовими особами об'єкта, що ревізується.

Виявлені під час проведення ревізії Державною фінансовою інспекцією порушення не впливають на умови спірних договірних відносин і не можуть їх змінювати, а виявлення перевіркою будь-яких порушень у діяльності посадових осіб позивача є підставою для звернення до правоохоронних органів (у випадку виявлення ознак кримінально караних діянь) і вирок суду загальної юрисдикції (якщо буде встановлено факт незаконних дій посадових осіб відповідача) може бути підставою для звернення до суду з позовом до відповідних посадових осіб про стягнення понесених збитків при наявності їх об'єктивної та суб'єктивної сторони.

Саме така правова позиція викладена Верховним судом України в постанові № 5006/18/13/2012 від 22.01.13р.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст.43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Позивач не довів суду належними та допустимими доказами факт порушення зобов'язання з боку відповідача, а також наявність між сторонами кондиційних, а не договірних правовідносин.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується ст.49 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої судовий збір при відмові в позові покладається на позивача.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст.1, 4, 12, 32, 33, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Повне рішення складено 28.09.2015 р.

Суддя Т.А. Лавренюк