ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.09.15 Справа№ 914/2329/15

За позовною заявою: Товариства з обмеженою відповідальністю Еквівес, м. Київ

до відповідача: ОСОБА_1 акціонерного товариства ДТЕК ЗАХІДЕНЕРГО, м. Львів

про: стягнення 70 276,19 грн.

Суддя Ділай У.І.

За участі представників сторін:

Від позивача: ОСОБА_2 представник (Довіреність №1965 від 01.01.2015р.)

Від відповідача: ОСОБА_3 представник (Довіреність №147 від 22.12.2014р.)

Права і обовязки передбачені ст.ст.20, 22 ГПК України розяснено. Клопотань в порядку ч. 6 ст. 811 ГПК України про технічну фіксацію судового процесу не поступало.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглядається справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Еквівес до відповідача ОСОБА_1 акціонерного товариства ДТЕК ЗАХІДЕНЕРГО про стягнення 70 276,19 грн.

Ухвалою суду від 16.07.2015р. за даним позовом порушено провадження у справі та призначено її до розгляду на 28.07.2015р.

27.07.2015р. від представника позивача через канцелярію суду поступило Клопотання (№2852 від 24.07.15р.) про відкладення розгляду справи у звязку з неможливістю забезпечити явку повноважного представника в судове засідання.

28.07.2015р. від представника відповідача через канцелярію суду поступив Відзив №82/2203 від 27.0.2015р. на позовну заяву, в якому відповідачем зазначено, що в матеріалах справи відсутні докази, які б підтвердили дату поставки товару та дату підписання сторонами видаткових накладних, так як видаткові накладні підписані сторонами без зазначення дати підписання. Окрім того, позивачем при обґрунтуванні позовних вимог не враховано, що поставка товару за договором Б-307 здійснювалась окремими партіями в різні дні, що підтверджується видатковими накладними №Е-1548 від 14.07.2014р.на суму 250 800,00 та № Е-1094 від 25.07.2014р. на суму 21 480,00 грн. Таким чином, доводи позивача про закінчення передбаченого договором Б-307 строку для оплати товару 16.10.2014р. є безпідставними і не можуть братися до уваги судом при вирішення даного спору. Окрім зазначеного, відповідачем доводами зазначеними у відзиві спростовуються і нараховані штрафні санкції за договором Б-307. Аналогічну позицію, відповідачем викладено щодо нарахувань за договором Б-308 від 12.05.2014р.

Ухвалою суду від 28.07.2015р. розгляд справи відкладено на 10.09.2015р.

Представники сторін в судовому засіданні 10.09.2015р. з метою подання додаткових доказів заявили клопотання про продовження строку вирішення спору, в порядку ст. 69 ГПК України.

В судовому засіданні 10.09.2015р. винесено ухвалу про продовження строку вирішення спору та оголошено перерву до 24.09.2015р.

Представник позивача в судовому засіданні 24.09.2015р. позовні вимоги підтримав, просив їх задоволити, з підстав наведених у позовній заяві та з посиланням на матеріали справи, а також подав додаткові пояснення у справі (вх. №40834/15 від 24.09.2015р.).

В судовому засіданні 24.09.2015р. представник відповідача заперечив проти позовних вимог.

В процесі розгляду матеріалів справи суд -

встановив:

12.05.2014р. між позивачем та відповідачем укладено договір закупівлі товару № Б-307 та договір № Б-308, відповідно до п. 1.1 якого позивач зобовязувався поставити відповідачу товар, зазначений в специфікації, а відповідач прийняти і оплатити такий товар.

У п. 4.1. вказаних договорів сторони узгодили, що розрахунки проводяться шляхом оплати відповідачем поставленого товару протягом 90-то днів після його поставки на склад відповідача, проведення вхідного контролю товару, предявлення позивачем рахунка на оплату товару та за умови надання позивачем належним чином оформленої податкової накладної і документів.

На виконання умов вказаних договорів закупівлі товару позивач поставив відповідачу товар, що підтверджується копіями видаткової накладної №Е-1548 від 14.07.2014р., видаткової накладної № Е-1092 від 14.07.2014р., видаткової накладної № Е-1094 від 25.07.2014р., долученими до матеріалів справи.

Проте, відповідач порушив умови договорів закупівлі товару № Б-307 та договір № Б-308 від 12.05.2014р. та в обумовлені п. 4.1. строки не розрахувався з позивачем за поставлений товар.

В порядку досудового врегулювання спору, позивач звертався до відповідача із вимогами оплатити заборгованість.

09.01.2015р. відповідачем оплачено заборгованість за поставлений товар за договором № Б-307 від 12.05.2014р. в розмірі 272 280,00грн. та 04.12.2014р. оплачено заборгованість за поставлений товар по договору № Б-308 від 12.05.2014р. в розмірі 160 800,00 грн.

Як зазначив позивач у позовній заяві, відповідач свої зобовязання виконав у повному обсязі, проте порушив строки виконання зобовязання.

Спір виник внаслідок того, що відповідач не виконав договірних зобов'язань щодо своєчасної сплати вартості товару, ТзОВ Еквівес звернулося до господарського суду Львівської області із позовною заявою про стягнення з відповідача заборгованості. Зокрема, позивач, керуючись умовами п.7.7. договору, нарахував відповідачу 10% штрафу за договором № Б-307 від 12.05.2014р. в розмірі 27 228,00грн. та 10% штрафу по договору № Б-308 від 12.05.2014р. в розмірі 16 000,00 грн.

Крім того, позивач згідно умов ст.625 ЦК України нарахував відповідачу 24 430,61 грн. інфляційних нарахувань та 2 617,58 грн. 3% річних.

Відповідач заперечив проти позовних вимог, вважаючи їх незаконними, безпідставними та необґрунтованими, оскільки вважає, що в матеріалах справи відсутні докази, які б підтвердили дату поставки товару та дату підписання сторонами видаткових накладних, так як видаткові накладні підписані сторонами без зазначення дати підписання.

Крім того, відповідач зазначив, що позивачем при обґрунтуванні позовних вимог не враховано, що поставка товару за договором Б-307 здійснювалась окремими партіями в різні дні, що підтверджується видатковими накладними №Е-1548 від 14.07.2014р.на суму 250 800,00 та № Е-1094 від 25.07.2014р. на суму 21 480,00 грн. Аналогічну позицію, відповідачем викладено щодо нарахувань за договором Б-308 від 12.05.2014р.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини (ст. 11 ЦК України).

Як підтверджується матеріалами справи, позивач та відповідач уклали договір закупівлі товару № Б-307 від 14.05.2014р. та договір № Б-308 від 14.05.2014р., у звязку із чим набули взаємних прав і обовязків.

За договором поставки, відповідно до вимог п. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із ч. 2 ст. 692 ЦК України, покупець зобовязаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Позивач відповідно до п.6.3.1 вказаних договорів зобовязувався забезпечити поставку товару, а відповідач згідно з п.6.1.1. договору своєчасно та в повному обсязі сплачувати за поставлений товар.

Факт поставки позивачем відповідачу товару згідно умов вказаних договорів відповідачем не заперечено.

Проте, відповідач прострочив виконання зобовязання за спірними договорами виконав невчасно.

Отже, відповідач своїх зобовязань за договорами не виконав у строки встановлені догворами, чим порушив вимоги ч. 2 ст. 193 ГК України, якою передбачено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що в судовому засіданні позивачем доведено факт несвоєчасного виконання відповідачем зобовязань за договором закупівлі товару № Б-307 від 14.05.2014р. та договором № Б-308 від 14.05.2014р.

Щодо позовної вимоги про стягнення 10% штрафу за договором № Б-307 від 12.05.2014р. в розмірі 27 228,00грн. та 10% штрафу за договором № Б-308 від 12.05.2014р. в розмірі 16 000,00 грн. від суми договору суд зазначає наступне.

Одним із видів господарських санкцій згідно з частиною другою статті 217 ГК України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (частина перша статті 230 ГК України).

Розмір штрафних санкцій відповідно до частини четвертої статті 231 ГК України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам частиною четвертою статті 231 ГК України.

Відповідно до умов п. 7.7 договорів сторони узгодили, що за односторонню безпідставну відмову від виконання своїх зобовязань, що випливають з договору, винна сторона несе відповідальність у вигляді штрафу в розмірі 10-ти відсотків від суми договору.

У випадку порушення виконання господарських зобов'язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі стягнення штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою статтею 627 ЦК України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання за договором штрафу не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України, штраф є формою неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України - видом штрафної санкції.

За змістом п. 7.7 договорів відповідальність наступає «за односторонню безпідставну відмову від виконання своїх зобовязань». Однак, згідно із матеріалами справи, відповідач не відмовлявся від виконання своїх зобовязань, а виконав їх в повному обсязі, хоча і несвоєчасно. Доказів відмови відповідача від виконання зобовязань за договором позивачем суду не надано. Відтак, вимога позивача про стягнення штрафу 10% з відповідача є неправомірною та безпідставною, у звязку із чим суд прийшов до висновку відмовити у задоволенні позову в цій частині.

Щодо стягнення 16 714,48грн. інфляційних втрат за договором № Б-307 від 12.05.2014р. та 7 716,13грн. інфляційних втрат за договором № Б-308 від 12.05.2014р. суд зазначає наступне.

У п. 4.1. вказаних договорів сторони узгодили, що розрахунки проводяться шляхом оплати відповідачем поставленого товару протягом 90-то днів після його поставки на склад відповідача, проведення вхідного контролю товару, предявлення позивачем рахунка на оплату товару та за умови надання позивачем належним чином оформленої податкової накладної і документів.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За договором № Б-308 від 12.05.2014р. поставка товару відбулась згідно із видатковою накладною №Е-1092 14 липня 2014 року, тобто останній день оплати припав на 12 жовтня 2014 року. Відтак, нарахування інфляційних втрат слід проводити з 13 жовтня 2014 року до дня оплати відповідачем отриманого товару 04.12.2014р.

Перевіривши поданий позивачем розрахунок, підстави та правильність нарахування інфляційних нарахувань, відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, судом встановлено, що позивачем допущено помилки у визначенні періоду прострочення, а також допущено помилку у визначенні індексу в цілому за період прострочення. Відтак, судом самостійно проведено перерахунок суми інфляційних втрат за договором № Б-308 від 12.05.2014р., згідно із яким до стягнення з відповідача підлягає 6952,96грн. В решті позовних вимог в цій частині слід відмовити.

За договором № Б-307 від 12.05.2014р. поставка товару відбулась згідно із видатковою накладною №Е-1548 14 липня 2014 року, тобто останній день оплати припав на 12 жовтня 2014 року та згідно із видатковою накладною №Е-1094 25 липня 2014 року, тобто останній день оплати припав на 23 жовтня 2014 року. Відтак, нарахування інфляційних втрат на суму 250 800,00грн. слід проводити з 13 жовтня 2014 року до дня оплати відповідачем отриманого товару 09.01.2015р. А нарахування інфляційних втрат на суму 21 480,00грн. слід проводити з 24 жовтня 2014 року до дня оплати відповідачем отриманого товару 09.01.2015р. При цьому, слід зазначити, що на суму 21 480,00грн. інфляційні нарахування за жовтень 2014р. не проводяться

Перевіривши поданий позивачем розрахунок, підстави та правильність нарахування інфляційних нарахувань, відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, судом встановлено, що позивачем допущено помилки у визначенні періоду прострочення, а також допущено помилку у визначенні індексу в цілому за період прострочення. Відтак, судом самостійно проведено перерахунок суми інфляційних втрат за договором № Б-307 від 12.05.2014р. За розрахунком суду позивачем допущені помилки у нарахуванні інфляційних втрат за договором № Б-307 від 12.05.2014р., які не зменшують суму, що підлягає до стягнення, оскільки загальна сума таких проведених нарахувань є більшою, ніж просить стягнути позивач. Враховуючи, що суд при прийнятті рішення не може вийти за межі позовних вимог, а позивач не подавав такої заяви, відтак позовні вимоги про стягнення з відповідача 16714,48 грн. інфляційних втрат за договором № Б-307 від 12.05.2014р. підлягають задоволенню.

Щодо стягнення 1946,90грн. 3% річних за договором № Б-307 від 12.05.2014р. та 670,68грн. 3% річних за договором № Б-308 від 12.05.2014р. суд зазначає наступне.

Перевіривши поданий позивачем розрахунок, підстави та правильність нарахування 3% річних, відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, судом встановлено, що позивачем допущено помилки у визначенні періоду прострочення так само як і розрахунку інфляційних втрат. Відтак, при нарахуванні 3% річних необхідно застосовувати зазначені вище періоди.

Самостійно провівши перерахунок 3% річних, судом встановлено, що допущені позивачем помилки у нарахуваннях за договором № Б-307 від 12.05.2014р. та за договором № Б-308 від 12.05.2014р. не зменшують суму, що підлягає до стягнення, оскільки загальна сума таких проведених нарахувань є більшою, ніж просить стягнути позивач. Враховуючи, що суд при прийнятті рішення не може вийти за межі позовних вимог, а позивач не подавав такої заяви, відтак позовні вимоги про стягнення з відповідача 1946,90грн. 3% річних за договором № Б-307 від 12.05.2014р. та 670,68грн. 3% річних за договором № Б-308 від 12.05.2014р. підлягають задоволенню.

Таким чином, дослідивши матеріали справи та оцінивши представлені докази, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, документально підтвердженими і такими, що підлягають задоволенню частково.

Судовий збір покладається на відповідача, пропорційно до задоволених вимог.

Враховуючи викладене, керуючись вимогами ст.ст. 11, 655, 692 ЦК України, ст. ст. 174, 193, 265 ГК України, ст.ст. 28, 33, 34, 44, 48, 49, 82-84 ГПК України суд, -

ВИРІШИВ:

1.Позовні вимоги задоволити частково.

2.Стягнути з ОСОБА_1 акціонерного товариства ДТЕК ЗАХІДЕНЕРГО (79026, м. Львів, вул. Козельницька, 15, ідентифікаційний код 23269555) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Еквівес (02094, м. Київ, вул. Червоноградська, 8, оф. 199, ідентифікаційний код 37502259) 23 667,44грн. інфляційних втрат, 2617,58грн. 3% річних та 683,34 грн. судового збору.

3.В решті позовних вимог відмовити.

4.Наказ видати згідно ст.116 ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 29.09.2015р.

Суддя Ділай У.І.