РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.09.2015Справа №910/14407/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Продімпекс"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лотос-Енергія"

про стягнення грошових коштів

Суддя Цюкало Ю.В.

Представники сторін:

від позивача: Подопригова В.О. - за довіреністю від 21.07.2015р.;

від відповідача: не з'явились.

В судовому засіданні 02 вересня 2015 року, відповідно до положень ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

СУТЬ СПОРУ:

В червні 2015 року до канцелярії Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Продімпекс" (позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лотос-Енергія" (відповідач) про стягнення 4 725,20 грн. основного боргу, 53,42 грн. річних, 812,37 грн. пені, 1 782,34 грн. інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов Договору № ОД-511/Т поставки нафтопродуктів від 01.02.2014 року щодо поставки пального.

25 серпня 2015 року через канцелярію до суду від позивача надійшла заява № 221 від 10.08.2015 року, у якій останній просить збільшити розмір позовних вимог, стягнути з відповідача 4 725,20 грн. основного боргу, 90,70 грн. річних, 1 558,05 грн. пені, 1 810,88 грн. інфляційних втрат, яка прийнята судом до розгляду на підставі ст. 22 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.06.2015р. суддею Цюкало Ю.В. прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження у справі №910/14407/15. Розгляд справи призначено на 13.07.2015р.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.07.2015р. розгляд справи було відкладено на 04.08.2015р.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.08.2015 року продовжено строк розгляду спору на 15 днів. Відкладено розгляд справи у судовому засіданні на 02.09.2015 року.

Клопотання щодо фіксації судового процесу учасниками процесу не заявлялось, у зв'язку з чим, розгляд справи здійснювався без застосуванням засобів технічної фіксації судового процесу у відповідності до статті 811 Господарського процесуального кодексу України.

У відповідності до п. 3.9.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року N 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для повного та об'єктивного вирішення справи, розгляд справи відбувався з урахуванням положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представника позивача, суд, -

ВСТАНОВИВ:

01.09.2014р. між позивачем (покупець) та відповідачем (постачальник) (разом - сторони) укладено Договір № ОД-511/Т поставки нафтопродуктів (далі - Договір або Договір поставки), відповідно до п. 2.1. якого постачальник зобов'язався передати у власність покупця ПММ (надалі - паливно-мастильні матеріали), а покупець зобов'язався отримувати ПММ і оплачувати їх вартість.

Позивач стверджує, що через неналежне виконання відповідачем умов Договору № ОД-511/Т поставки нафтопродуктів від 01.02.2014 року щодо поставки пального, у останнього виникло зобов'язання оплатити 4 725,20 грн. основного боргу, 90,70 грн. річних, 1 558,05 грн. пені, 1 810,88 грн. інфляційних втрат.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають залишенню без задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

У відповідності до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язань - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

За ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 655 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) сплатити за нього певну грошову суму.

Як встановлено судом, 01.09.2014р. між сторонами укладено Договір № ОД-511/Т поставки нафтопродуктів, відповідно до п. 2.1. якого постачальник зобов'язався передати у власність покупця ПММ (надалі - паливно-мастильні матеріали), а покупець зобов'язався отримувати ПММ і оплачувати їх вартість.

Загальна вартість договору визначається шляхом складання вартості всіх ПММ, поставлених покупцю за цим договором. Ціна договору складається з загальної ціни палива, що відображені сторонами у всіх видаткових накладних (п. 4.1. Договору поставки).

Відповідно до п. 4.3. Договору вартість ПММ визначається постачальником самостійно та з урахуванням ринкових цін на конкретні види товару, індексу інфляції, зміни курсу гривні стосовно курсів іноземних валют, збільшення розміру податків, зборів, інших обов'язкових платежів тощо. Ціна на ПММ є динамічною і може змінюватись постачальником в односторонньому порядку.

Згідно з п. 5.1. Договору поставки покупець здійснює розрахунки за даним договором на умовах 100% передплати вартості ПММ вказаної у рахунку, наданому постальником.

Пунктом 4.2. Договору встановлено, що відпуск (передача) палива здійснюється відповідно до цін, вказаних у видатковій накладній у термін дії бланку-дозволу.

Відповідно до п. 3.1.3. Договору постачальник зобов'язується поставляти покупцю ПММ (за фактичної наявності відповідного виду палива на АЗС), при пред'явлені ним (пред'явником) дійсного бланку-дозволу, відповідно до умов цього договору.

При цьому згідно з п. 3.3.1. Договору поставки покупець зобов'язується пред'являти для отримання ПММ тільки дійсні бланки-дозволи.

Судом встановлено, що на виконання умов Договору відповідач передав позивачу бланки-дозволи (дійсні до 23 грудня 2014 року) на паливно-мастильні матеріали на суму 7 495,50 грн. на підставі видаткової накладної № 10617 від 24 вересня 2014 року; бланки-дозволи (дійсні до 06 січня 2015 року) на паливно-мастильні матеріали на суму 10 198,00 грн. на підставі видаткової накладної № 11540 від 08 жовтня 2014 року; бланки-дозволи (дійсні до 22 січня 2014 року) на паливно-мастильні матеріали на суму 3 381,50 грн., на підставі видаткової накладної № 12240 від 24 жовтня 2014 року.

Позивач зазначив, що з листопада 2014 року відповідач не передав йому ПММ на загальну суму 4 725,00 грн. за наданими раніше бланками-дозволами. При цьому, останнім не було повідомлено позивача про відсутність ПММ на АЗС або інших обставин, що зумовили ненадання ПММ.

Згідно з ч. 2 ст. 672 Цивільного кодексу України, якщо продавець передав покупцеві частину товару, асортимент якого відповідає умовам договору купівлі-продажу, і частину товару з порушенням асортименту, покупець має право на свій вибір: 1) прийняти частину товару, що відповідає умовам договору, і відмовитися від решти товару; 2) відмовитися від усього товару; 3) вимагати заміни частини товару, що не відповідає асортименту, товаром в асортименті, який встановлено договором; 4) прийняти весь товар.

Відповідно до ст. 673 Цивільного кодексу України продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу. У разі відсутності в договорі купівлі-продажу умов щодо якості товару продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, придатний для мети, з якою товар такого роду звичайно використовується. Якщо продавець при укладенні договору купівлі-продажу був повідомлений покупцем про конкретну мету придбання товару, продавець повинен передати покупцеві товар, придатний для використання відповідно до цієї мети. У разі продажу товару за зразком та (або) за описом продавець повинен передати покупцеві товар, який відповідає зразку та (або) опису. Якщо законом встановлено вимоги щодо якості товару, продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, який відповідає цим вимогам.

Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати (ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України).

З системного аналізу зазначених правових норм вбачається, що у покупця, який здійснив попередню оплату товару виникає право вимагати повернення сплачених грошових коштів за умови, якщо постачальником порушено взяті на себе зобов'язання щодо поставки товару.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно з п. 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012р. "Про судове рішення" рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Однак, доказів пред'явлення бланків-дозволів на суму заявлених позовних вимог в розмірі 4 725,00 грн. в межах строку їх дійсності позивачем суду не надано.

Враховуючи викладене, доказів настання строку виконання зобов'язання відповідача поставити ПММ на суму позовних вимог в розмірі 4 725,00 грн. судом не отримано.

Крім того, суд відзначає, що посилання позивача на те, що останній звертався до відповідача з претензіями щодо поставки ПММ є необґрунтованими оскільки з вказаних претензій не вбачається пред'явлення саме спірних бланків-дозволів.

Враховуючи викладене, позовні вимоги про стягнення з відповідача 4 725,00 грн. основного боргу підлягають залишенню без задоволення. Крім того, позовні вимоги про стягнення 90,70 грн. річних, 1 558,05 грн. пені та 1 810,88 грн. інфляційних втрат підлягають залишенню без задоволення, як похідні від вимоги про стягнення основного боргу.

Судові витрати, відповідно до положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

2. Копію даного рішення направити відповідачу у справі № 910/14407/15-г.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 07.09.2015р.

Суддя Ю.В. Цюкало