ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

15.09.2015р. Справа №917/1448/15

за позовом Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", вул. Б.Хмельницького, 6, м. Київ ,01001

до Публічного акціонерного товариства Крюківський вагонобудівний завод вул. Івана Приходька, буд. 139, м. Кременчук , Полтавська область,39621

про стягнення 233 1334,33 грн.

Суддя Іваницький Олексій Тихонович

секретар судового засідання Жадан Т.С.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1 -дов. №14-126 вд 15.05.2014р.

від відповідача: ОСОБА_2- дов. №49юр-118 від 04.06.2014р.

СУТЬ СПРАВИ: розглядається позовна заява про стягнення 233 1334,33 грн. із яких: пеня- 79 685,72 грн., інфляційні втрати 136 042,73 грн., три проценти річних -17 404,88 грн. за договором купівлі-продажу природного газу № 4313/082036/з-ТЕ -24 від 31.07.2013 року.

Представник позивача наполягає на задоволенні позову.

Представник відповідача заперечу проти задоволення позову у звязку з його безпідставністю і просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі .

Справа розглядається за наявними в ній матеріалами відповідно до приписів статті 75 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників стоорін та дослідивши і оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності, а також за результатами оцінки поданих сторонами господарського процесу доказів, у нарадчій кімнаті суд приходить до висновку про відмову у задоволення позовних вимог повністю виходячи з наступного:

На виконання умов договору купівлі-продажу природного газу № 4313/082036/з-ТЕ -24 від 31.07.2013 року продавець НАК Нафтогаз України передав у власність покупцю - ПАТ Крюківський вагонобудівний завод по актам приймання передачі від 31.08.2013р.- імпортований природний газ за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 0000 для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням за період з серпня по грудень 2013 рокузгідно А К Т І В: від 31.08.2013р. природний газ обсягом - 143 , 340 тис. куб. м. по ціні за 1000 куб. м., без ПД, з урахуванням цільової надбавки 2 відсотки на суму - 136 815,17 грн.; транспортування- 50 845,56 грн., разом - на суму - 187 660,73 грн.; 30.09.2013р. 389,593тис.куб. м.без ПДВ, з урахуванням цільової надбавки 2 відсотки на суму - 371 858,72 грн.; транспортування- 138 196,43 грн., разом- на суму - 510055,15 грн.; 30.10.2013р. 1351,240тис.куб. м.без ПДВ, з урахуванням цільової надбавки 2 відсотки на суму - 1 289 731 56, грн.; транспортування- 479 311,85 грн., разом - на суму - 1 769 043,41 грн.; 30.11.2013р. - 1 466,430 тис.куб. м.без ПДВ, з урахуванням цільової надбавки 2 відсотки на суму 1 399 678,10 грн.; транспортування- 520172,05 грн., разом - на суму - 1 919 850,15 грн.; 31.12.2013р. - 2 112,148тис.куб. м.без ПДВ, з урахуванням цільової надбавки 2 відсотки на суму 2 01600302 грн.; транспортування-749 221,14 грн., разом - на суму - 2 765 224,16 грн.

Таким чином позивачем на виконання умов договору та взятих на себе зобовязань було передано відповідач у імпортований природний газ за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 0000 для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням, релігійними організаціями і їх осередками, національними творчими спілками ( крім обсягів, що використовуються для виробничо-комерційної діяльності ) за період з серпня по грудень 2013 року на загальну суму 7 151 833,60 грн.

Відповідач станом на 15.10 2014 року в повному обсязі та своєчасно сплатив основний борг, що підтверджується платіжними дорученнями а якими платником є ПАТ Крюківський вагонобудівний завод а отримувачем НАК Нафтогаз , а саме:№43/42747 від 25.09.2013р. передплата за природний газ ( вересень 2013р.) на суму - 327300,00 грн., в т.ч. ПДВ 20% - 54550,00 грн.; № 43/42221 від 12.09.2013р. за природний газ ( серпень 2013р.) на суму 187660,73 грн. в т.ч. ПДВ 20% - 31276,79 грн.; № 43/45357 від 24.10.2013р.передплата за природний газ на суму 903348,00 грн. в т.ч. ПДВ 20%- 150 558,00 грн.; № 43/47253 від 27.11.2013р.передплата за природний газ на суму 1 345 957,00 грн. в т.ч. ПДВ 20% - 224326,17 грн.; 43/44049від 14.10.2013р.за природний газ на суму 182755,82грн. в т.ч.ПДВ 20% - 30459,30 грн.; № 1 від 19.11.2013р. за природний газ на суму - 179775.29грн. в т.ч. ПДВ 20% - 29962.55 грн.; № 2 від 20.12.2013р. на суму 203 542.62 грн. за природний газ та транспортування в т.ч. ПДВ 20% - 33923,77 грн., код 05763814; №3 від 19.03. 2014 р. на суму 241 954,97 грн.за природний газ та транспорту- вання в т.ч. ПДВ 20% - 40325.73 грн.; № 2 від 17.02.2014р. на суму 232048,48 грн. за природний газ та транспортування в т.ч. ПДВ 20% - 38774.75 грн.; № 43/126 від 09.01.2014р. передплата за природний газ на суму 1 000 000 грн. в т.ч. ПДВ 20% - 166666,67 грн.; 43/48247від 16.12.2013р.за природний газ на суму 370349,65 грн. в т.ч. ПДВ 20% - 61724,94 грн.; № 5 від 20.05.2014р. за природний газ на суму 207 150,40 грн. в т.ч. ПДВ 20% - 34525 грн.; № 6 від 25.06.2014р. на суму 190 816,58 грн.за природний газ та транспортування в т.ч. ПДВ 20% - 31802,76грн.; № 8 від 22.08.2014р. на суму 137 747,37 грн.за природний газ та транспортування в т.ч. ПДВ 20% - 22957,90 грн., код 05763814; № 9 від 18.09.2014р. на суму 100 863,62 грн. за природний газ та транспортування в т.ч. ПДВ 20% - 16810,60грн.,код 05763814 - див. а.с. 104-120.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України Про теплопостачання ( відомості ВР України, 2005р., № 28,ст. 373 із наступними змінами ) визначено, що державна підтримка у сфері теплопостачання надається відповідно до обсягів коштів, передбачених законом про Державний бюджет України та місцевими бюджетами на відповідний рік.

Постановою Кабінету Міністрів України № 20 від 11.01.2005 року затверджено Порядок та умови надання субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв`язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання, що затверджувалася та погоджувалася органами державної влади та місцевого самоврядування.

У силу пункту 7 Порядку та п. 2.1наказу Міністерства палива та енергетики, Національної акціонерної компанії Нафтогаз України та Державного казначейства України № 55/57/43 від 03.02.2009 року, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 15.04. 2009р. за № 342/16358 «Про затвердження Порядку проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію» розрахунки проводяться за згодою сторін на підставі актів звіряння за нарахованими пільгами, субсидіями та компенсаціями населенню або договорів, що визначають величину щомісячного споживання ресурсів (товарів, послуг), та спільного протокольного рішення про організацію взаєморозра- хунків за природний газпідписаних усіма учасниками таких розрахунків.

Керуючись нормами вищевказаних нормативних актів між Національною акціонерною компанією Нафтогаз України / позивачем у справі / та Публічним акціонерним товариством Крюківський вагонобудівний завод / відповідачем у справі /, Комунальним підприємством «Теплоенерго»,м. Кременчука, Департаментом фінансів Полтавської держадміністрації, Територіальним органом Казначейства у Полтавській області, Департаментом житлово комунального господарства Полтавської обласної державної адміністрації, Управлінням житлово комунального господарства м. Кременчука було укладено 5 ти сторонні «Спільні протокольні рішення метою проведення взаєморозрахунків між сторонами шляхом перерахування грошових коштівна користьПозивача (Національної акціонерної компанії Нафтогаз України ) згідно умов договору купівлі-продажу природного газу № 4313/082036/з-ТЕ -24 від 31.07.2013 року про організацію взаєморозрахунків за природний газ та транспортування, а саме: № 1968 від 15.11.2013 року на суму 179 775, 29 грн., № 2282 від 18.12.2013 року на суму 203 542, 62 грн., № 27 від 20.01.2014 року на суму 228 799, 15 грн., № 235 від 12.02.2014 року на суму 232 048, 48 грн., № 526 від 13.03.2014 року на суму 241 954, 97 грн., № 843 від 14.04.2014 року на суму 232 983, 09 грн., № 1078 від 13.05.2014 року на суму 207 150, 40 грн., № 1322 від 12.06.2014 року на суму 190 816, 58 грн., № 1490 від 10.07.2014 року на суму 162 154, 91 грн., № 1805 від 16.09.2014 року на суму 100 863, 62 грн. договір про організацію взаєморозрахунків № 1151/30 від 14.12.2014 року.

Відповідно до Договору (Спільних протоколів рішень), Відповідачем було сплачено на користь Позивача на виконання умов Договору наступні суми:

1. Сума субвенції 179 775, 29 грн. відповідно до спільного протоколу рішення № 1968 від 15.11.2013 року врахована як сплата коштів за отриманий газ за жовтень 2013 року.

2. Сума субвенції 203 542, 62 грн., відповідно до спільного протоколу рішення № 2282 від 18.12.2013 року врахована як сплата коштів за отриманий газ за листопад 2013 року.

3. Сума субвенції 1 765 206, 37 грн. відповідно до спільних протоколів рішень № 27 від 20.01.2014 року, № 235 від 12.02.2014 року, № 526 від 13.03.2014 року, № 843 від 14.04.2014 року, № 1078 від 13.05.2014 року, № 1322 від 12.06.2014 року, № 1490 від 10.07.2014 року, № 1805 від 16.09.2014 року враховано як сплата коштів за отриманий газ за грудень 2013 року- див. а.с. 52-103.

Відповідачем належним чином виконано умови Договору про організацію взаєморозрахунків (спільних протокольних рішень), а саме здійснено розрахунки між сторонами в повному обсязі та своєчасно.

Загальна сума субвенції, відповідно до договору та спільних протокольних рішень, виділена на проведення взаєморозрахунків між сторонами складає 2 148 524, 28 грн.

Відповідно до п 13 Договору про проведення взаєморозрахунків, сторони не вправі вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості.

Згідно з п. 18 Договору про проведення взаєморозрахунків, сторони засвідчують, що після виконання договору, вони не мають одна до одної жодної претензії стосовно предмета Договору.

Враховуючи вищенаведене Позивач і Відповідач фактично узгодили зміну порядку проведення розрахунку по Договору купівлі - продажу природного газу № 4313/082036/з-ТЕ -24 від 31.07.2013 року.

Законом України Про внесення змін до деяких законів України щодо стабілізації фінансового стану Національної компанії Нафтогаз України № 423-УІІІ від 14 травня 2015 року опублікованому в газеті Голос України № 98 ( 6102 ) від 05.06.2015 року внесено зміни у статтю 1 Закону України Про теплопостачання ( відомості ВР України,2005р.,№ 28,ст. 373 « абзац пятнадцятий після слів вносяться споживачами теплової енергії доповнено словами та теплопостачальними організаціями, які отримують теплову енергію для її подальшого постачання споживачам.

2. Пункт 3.4 статті 3 Закону України Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу ( відомості ВР України,2005р.,№ 33,ст. 430; 2014р.,№ 34,ст. 1176) викласти в такій редакції: « 3.4. Процедура погашення заборгованості підприємствами паливно-енергетичного комплексу діє до 1 вересня 2015 року, крім державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом , що має стратегічне значення для енергетичної безпеки держави, для якого процедура погашення заборгованості діє до 1 січня 2016 року.

13. Заборгованість теплогенеруючих та/або теплопостачальних організацій за природний газ спожитий в період з 1 січня 2014 року по 31 грудня 2014 року ( без урахування пені, штрафних та фінансових санкцій, що підлягають стягненню на підставі рішення суду), не погашена на день набрання чинності Законом України Про внесення змін до деяких законів України щодо стабілізації фінансового стану Національної компанії Нафтогаз України , підлягає реструктуризації шляхом розстрочення на 24 місяці на підставі типового договору про реструктуризацію заборгованості.

Ця реструктуризація здійснюється за умови погашення в трьохмісячний строк з дня набрання чинності Законом України Про внесення зміндо деяких законів України щодо стабілізації фінансового стану Національної компанії Нафтогаз України теплогенеруючими та/або теплопостачальними організаціями заборгованості за природний газ, спожитий до 1 січня 2014 року ( без урахування пені, штрафних та фінансових санкцій, що підлягають стягненню на підставі рішення суду), що залишилася непогашеною на день набрання чинності Законом України Про внесення зміндо деяких законів України щодо стабілізації фінансового стану Національної компанії Нафтогаз України . Зазначені пені, штрафні та фінансові санкції підлягають списанню та не можуть бути предметом подальшого продажу за умови виконання вимог цієї частини. У типовому договорі про реструктуризацію заборгованості визначаються, зокрема, порядок реструктуризації і погашення заборгованості, загальна сума реструктуризованої заборгованості, строк її погашення, розмір щомісячних платежів, права та обовязки сторін.

Форма типового договору про реструктуризацію заборгованості затверджується Кабінетом Міністрів України .

Згідно Прикінцевих положень норм Закону № 423-УІІІ від 14 травня 2015 року яким визначено, що Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування (опублікований в газеті Голос України № 98 ( 6102 ) від 05.06.2015 року.

Позивач у тексті позовної заяви ( вхід.№ 1603/15 від 13.07.2015р. ( канцелярії суду) вказує, що станом на 15.10 2014 року відповідачем було повністю сплачено основний борг на загальну суму 7 151 833,60 грн./ див. а.с. 3, 52 - 120/.

Враховуючи викладене суд приходить до висновку про припинення провадження в частині суми основного боргу за період з серпня по грудень 2013 року на загальну суму 7 151 833,60 грн. на підставі п.1.1 ст. 80 ГПК України, в звязку з відсутністю предмету спору.

В порушення вишевикладеного, спеціальної норми закону та у зв`язку з відсутністю порушення умов договірних зобов`язань, з боку відповідача, позивачем неправомірно нараховано пеня - 79 685,72 грн., інфляційні втрати 136 042,73 грн., три проценти річних -17 404,88 грн. за договором купівлі-продажу природного газу № 4313/082036/з-ТЕ -24 від 31.07.2013 року з посилкою на пункт 9.3 вищезазначеного договору, що сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), утому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється у 5-ть /пять/ року, тому проситьсуд стягнути - 233 1334,33 грн.

Відповідач у відзиві( вхід.№ 13318 від 15.09.2015р. канцелярії суду) з додатками просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі з підстав викладених у ньому. Вважає позовні вимоги безпідставними, необгрунтованими та неправомірними -див. а.с. 48-120.

З огляду на ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Частиною 1 статті 203 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 217 Цивільного кодексу України, встановлено, що недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Відповідно до п. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право визнати недійсним повністю чи у певній частині пов'язаний з предметом спору договір, який суперечить законодавству.

Здійснивши правовий аналіз п.9.3 договору, суд дійшов висновку про його невідповідність вимогам статей 260, 261 ЦК України та положенням частини шостої статті 232 ГК України щодо строків нарахування неустойки, що відповідно до приписів п.1 ч.1 ст. 203, ч.1 ст. 215 ЦК України є підставою для визнання зазначеного пункту договору (його частини) недійсним з моменту його укладення.

Відповідно до ст.546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі (ст.547 ЦК України). Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст.549 ЦК України). Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ст.551 ЦК України).

З огляду на ч.6 ст.232 Господарського кодексу, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до частини першої статті 223 ГК України при реалізації в судовому порядку відповідальності за правопорушення у сфері господарювання застосовуються загальний та скорочені строки позовної давності, передбачені ЦК України, якщо інші строки не встановлено ГК України.

Стаття 259 Цивільного кодексу України надає сторонам право за взаємною домовленістю збільшувати позовну давність, яка встановлена законом, а не визначати початок перебігу позовної давності, що врегульовано ст. 261 Цивільного кодексу України. Статтею 261 Цивільного кодексу України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. При цьому, частиною 2 ст. 260 Цивільного кодексу України закріплено імперативну норму, відповідно до якої порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін.

Зі змісту зазначеної норми слідує, що сторонам за договором надається право змінити лише строк, протягом якого управненна сторона може нарахувати штрафні санкції, тоді як момент виникнення права на нарахування відповідних штрафних санкцій є незмінним та пов'язується законом з днем, коли зобов'язання мало бути виконане, що відповідно, кореспондується з положеннями ст.ст. 260, 261 ЦК України щодо початку перебігу позовної давності за вказаними вимогами з урахуванням імперативу встановленого ч.2 ст. 260 ЦК України щодо заборони зміни порядку обчислення позовної давності. Така ж правова позиція викладена Верховним Судом України у постанові від 04.12.2012р. (справа № 17/034-11), а також у постановах Верховного Суду України від 11.12.2012 № 10/065-11, від 11.12.2012 №15/046-11, прийнятих на підставі п.1 ч.1 ст. 111-16 ГПК України за результатом перегляду судових рішень з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах. Зазначена правова позиція також доведена до господарських судів Інформаційним листом Вищого господарського суду України від 22.01.2013р. № 01-06/85/2013.

Відповідно до ст.111-28 ГПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішеннями Верховного Суду України.

У ч. 3 ст. 82 ГПК України зазначено, що обираючи при прийнятті рішення правову норму, що підлягатиме застосуванню до спірних правовідносин, господарський суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України, які викладені у рішеннях, прийнятих за результатом розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 111-16 цього Кодексу.

Відповідно до висновків Вищого господарського суду України, вказаних в постановах від 29.10.2014 року по справі № 924/428/14 та № 924/1265/13 від 21.04.2015 року, а також постанови Верховного суду України від 25.03.2015 року встановлено, що за умовами договору про взаєморозрахунки сторін (спільні протокольні рішення) передбачалося не тільки надання державою коштів на погашення заборгованості, але й змінювалися строки виконання зобов`язань, а отже, у Позивача відсутні підстави для стягнення пені, 3% річних та інфляційних витрат з Відповідача.

Відповідно до статті 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивач в порушення вимог статей 32-34,36,38 ГПК України не надав належні докази, не довів обставини на які він посилався як на підставу своїх вимог та не обґрунтував їх, що не дає підстав суду задовольнити позов.

Керуючись статтями 4 - 47, 22, 28, 32-34,36,38,43,49,69,75,81-1,82, 82-1, 83-85 Господарського процесуального кодексу України, у нарадчій кімнаті, суд, - ГПК України суд дійшов висновку визнати пункт 9.3 договору купівлі-продажу природного газу № 4313/082036/з ТЕ -24 від 31.07.2013 року недійсним з моменту його укладення. Відмовити у позові повністю.

Враховуючи викладене, матеріали справи, обставин справи в їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши і оцінивши подані додаткові докази, керуючись статтями 32 - 34, 36, 43, 44 - 45, 49, 75, 82 -

В И Р І Ш И В :

1.Визнати пункт 9.3 договору купівлі-продажу природного газу № 4313/082036/з

ТЕ -24 від 31.07.2013 року недійсним з моменту його укладення.

2. Відмовити у позові повністю.

СУДДЯ Іваницький О.Т.

Повне рішення складено 21.09.2015 року.

Відповідно до ч. 5 ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.