ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" вересня 2015 р. Справа № 922/2643/15

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Лакіза В.В., суддя Бородіна Л.І., суддя Білоусова Я.О.,

при секретарі Міракові Г.А.,

за участю представників:

від позивача ОСОБА_1 за довіреністю від 08.12.2014р. № 36,

від відповідача ОСОБА_2 за довіреністю від 06.10.2014р. № 733/01,

від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3 на підставі угоди про надання правової допомоги від 04.06.2015р., свідоцтва на право заняття адвокатською діяльністю від 24.12.1999р. № 118,

від інших третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача не зявились,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "ОСОБА_4 ОСОБА_5" (вх.№3984 Х/2) на рішення господарського суду Харківської області від 15.06.2015р. у справі № 922/2643/15,

за позовом Публічного акціонерного товариства "ОСОБА_4 ворота", м. Харків,

до Комунального підприємства "Шляхрембуд", м. Харків,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача:

ОСОБА_3, м. Харків,

ОСОБА_6, м. Київ,

ОСОБА_7, м. Київ,

ОСОБА_8, м. Київ,

ОСОБА_9, м. Київ,

ОСОБА_10, м. Київ,

про визнання недійсним договору,

ВСТАНОВИЛА:

Публічне акціонерне товариство ОСОБА_4 ОСОБА_5 23.04.2015р. звернулося до господарського суду Харківської області з позовом до Комунального підприємства Шляхрембуд про визнання недійсним нікчемний договір про зміни № 1 від 26.07.2013р. до договору № 138 від 26.07.2013 р.; стягнення недоотриманої суми відсотків за договором № 138 на кредитну лінію від 26.07.2013 року за період з 10.06.2014р. по 29.12.2014р. у розмірі 320.986,30 дол. США (гривневий еквівалент 7.480.521,20 грн.) та суми пені за прострочення виконання кредитних зобовязань в розмірі 209.035,60 грн.

Рішенням господарського суду Харківської області від 15.06.2015р. у справі №922/2643/15 (суддя Бринцев О.В.) в позові відмовлено повністю.

Місцевий господарський суд, посилаючись на вичерпний перелік підстав, з яких правочини (у тому числі договором) неплатоспроможного банку є нікчемними, визначений положеннями частини 3 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (далі - Закон), а також зважаючи на те, що жодна норма чинного законодавства України не забороняє змінювати строк повернення кредиту на підставі згоди між кредитором та позичальником, дійшов висновку, що позивачем не доведено обставин, на які він посилається в обґрунтування позову, у звязку з чим позов про визнання недійсним договору про зміни від 26.07.2013р. № 1 до договору від 26.07.2013р. № 138 не підлягає задоволенню.

Крім того, враховуючи відмову в задоволенні позову про визнання недійсним договору про зміни від 26.07.2013р. № 1 до договору від 26.07.2013р. № 138, господарський суд зазначає про відсутність підстав для стягнення суми відсотків за період з 10.06.2014р. по 29.12.2014р. у розмірі 320986,30 дол. США та суми пені за прострочення виконання кредитних зобовязань в розмірі 209035,60 грн.

Не погодившись з рішенням місцевого господарського суду, Публічне акціонерне товариство "ОСОБА_4 ОСОБА_5" звернулось до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати повністю рішення господарського суду Харківської області від 15.06.2015р. у справі № 922/2643/15 та прийняти нове судове рішення, яким позові вимоги АТ "ОСОБА_4 ОСОБА_5" задовольнити в повному обсязі.

На думку апелянта, внаслідок скорочення терміну користування кредитними коштами та укладення нікчемного договору про зміни від 06.06.2014р. №1 до договору на кредитну (невідновлювальну) лінію від 26.07.2013р. № 138, а також договорів про заставу майнових прав та договорів поруки, банк відмовився від власних майнових вимог на суму 320986,30 дол. США (відсотки), які мали бути сплачені позичальником за умови не скорочення терміну повернення кредитних коштів, чим було завдано банку збитків у вигляді недоотримання відсотків за користування кредитним договором, які станом на 06.04.2015р. складають 7480521,20 грн., а також пені - у розмірі 209035,60 грн.

Крім того, апелянт зазначає, що місцевий господарський суд призначив розгляд справи на 26.06.2015р. та не повідомив банк про нову дату слухання справи 15.06.2015, чим порушив приписи ст.ст. 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України та позбавив банк можливості користуватися процесуальними правами, передбаченими статтею 22 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 29.07.2015р. у справі № 922/2643/15 апеляційну скаргу прийнято до провадження, справу призначено до розгляду.

Розпорядженням секретаря другої судової палати Харківського апеляційного господарського суду від 10.09.2015р. у звязку з відпусткою судді Гетьмана Р.А. для розгляду справи №922/2643/15 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Лакіза В.В., суддя Бородіна Л.І., суддя Білоусова Я.О.

Пунктом 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про судове рішення" від 23.03.2012р. №6 встановлено, що в разі необхідності заміни судді в процесі розгляду справи або додаткового введення судді (суддів) до складу суду розгляд справи з огляду на встановлений пунктом 3 частини четвертої статті 47 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" принцип незмінності судді слід починати спочатку. При цьому заново розпочинається й перебіг передбачених статтею 69 ГПК строків вирішення спору, а його подальше продовження новим (зміненим) складом суду здійснюється у випадках і в порядку, передбачених частиною третьою цієї статті.

У відзиві на апеляційну скаргу третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3 просить рішення господарського суду Харківської області від 15.06.2015р. у справі № 922/2643/15 залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення (вх.№ 12854 від 10.09.2015р.).

Обґрунтовуючи свою позицію у справі, ОСОБА_3 посилається на наступні обставини справи:

-укладення договору про зміни від 06.06.2014р. № 1 та подальше погашення заборгованості за рахунок коштів майнових поручителів не підпадає під визначення "відмови від власних майнових вимог", передбаченої п. 1 ч. 3 ст. 38 Закону, на яку посилається позивач.

-перевищення скорочення суми процентних витрат над скороченням процентних доходів в результаті погашення частини кредиту депозитами в результаті укладення договору про зміни від 06.06.2014р. № 1 склало 59630,14 дол. США, тобто в результаті операції було отримано не збиток, а прибуток за рахунок скорочення суми процентних витрат за депозитами.

-перевірка джерел погашення кредитів в супереч положень п. 4 ст. 38 Закону була проведена в період з 22.12.2014р. по 25.12.2014р., тобто в той час, коли уповноважена особа на ліквідацію вже не мала повноважень на проведення відповідної перевірки.

У відзиві на апеляційну скаргу КП "Шляхрембуд" погоджується в висновком місцевого господарського суду, що позивачем не доведено обставини, на які він посилається в обґрунтування позову про визнання договору недійсним, у звязку з чим просить рішення господарського суду Харківської області від 15.06.2015р. у справі № 922/2643/15 залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення (вх.№12853 від 10.09.2015р.).

Обґрунтовуючи свою позицію, КП "Шляхрембуд" зазначає наступне:

- по-перше, враховуючи, що положеннями п. 1.1 договору № 138 визначений граничний строк погашення кредиту не пізніше 29.12.2014р., навіть при підписанні договору про зміни № 1 не було жодної підтвердженої вимоги по сплаті процентів саме за період до 29.12.2014р.;

- по-друге, станом на день укладення договору зміни № 1 банк не мав жодних вимог до відповідача, від яких він міг би відмовитися;

- по-третє, відповідач та банк уклали договір про зміни № 1 у відповідності до приписів ст. 627 Цивільного кодексу України, при цьому, дії позивача з обґрунтування підстав позову прямо порушують принцип свободи договору.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 10.09.2015р. у звязку з неявкою в судове засідання представника апелянта, а також з метою повного, всебічного та обєктивного розгляду справи, відкладено розгляд апеляційної скарги.

КП "Шляхрембуд" подано додаткові письмові пояснення у справі (вх.№ 13443 від 24.09.2015р.), в яких відповідач зазначає, що у судовому засіданні 04.06.2015р. спочатку було повідомлено про дату наступного слухання справи - 26.06.2015р. Однак, у звязку з тим, що у представника третьої особи адвоката ОСОБА_11 на цю дату було призначене судове засідання поза межами міста Харкова, нею було заявлено клопотання про призначення іншої дати. При цьому, усі сторони, що були присутні у судовому засіданні, в тому числі і позивач, були повідомлені про дату наступного судового засідання - 15.06.2015р., що підтверджується протоколом судового засідання та ухвалою господарського суду Харківської області від 04.06.2015р.

ОСОБА_3 подано додаткові письмові пояснення у справі (вх.№ 13440 від 24.09.2015р.), в яких також зазначено, що у звязку з тим, що у представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача було призначено судове засідання в іншому суді на дату, запропоновану судом для проведення наступного засідання (26.06.2015р.), господарським судом було вирішено відкласти розгляд справи на іншу дату 15.06.2015р., що підтверджується протоколом судового засідання та ухвалою суду від 04.06.2015р. При цьому, на думку учасника судового процесу, заповнення явочного листа при проведенні судового засідання не передбачено Господарським процесуальним кодексом України, що виключає правові підстави встановлення факту порушення процесуального порядку розгляду справи на підставі вказаного документу.

Представник позивача підтримав вимоги апеляційної скарги, просив суд рішення господарського суду Харківської області від 15.06.2015р. у справі №922/2643/15 скасувати повністю та прийняти нове судове рішення, яким позові вимоги АТ "ОСОБА_4 ОСОБА_5" задовольнити в повному обсязі.

В судовому засіданні представник відповідача, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3 заперечували проти вимог апеляційної скарги, просили рішення господарського суду Харківської області від 15.06.2015р. у справі № 922/2643/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Оскільки судом апеляційної інстанції створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, вжито заходи для належного повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, що підтверджується штемпелем вихідної кореспонденції Харківського апеляційного господарського суду на зворотному боці останнього аркуша ухвали суду від 10.09.2015р., виходячи з того, що явка сторін не визнавалася обов'язковою судом апеляційної інстанції, а участь в засіданні суду (як і інші права, передбачені статтею 22 Господарського процесуального кодексу України) є правом, а не обов'язком сторін, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_8, ОСОБА_10

Дослідивши матеріали справи, а також обставини, викладені в апеляційній скарзі, заслухавши пояснення учасників судового процесу, перевіривши правильність застосування господарським судом Харківської області норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

06.07.2013р. між КП "Шляхрембуд" (іменований "позичальник") та АТ "Банк "ОСОБА_5" (іменований "банк") було укладено договір на кредитну лінію (невідновлювальну) від 26.07.2013 р. № 138 (далі - договір № 138), згідно з п.1.1. якого, у період з 26.07.2013р. по 29.12.2014р. банк, за наявності вільних кредитних ресурсів, зобовязується надати позичальникові кредит у рамках кредитної лінії у розмірі, що не перевищує 4000000 (чотири мільйони) дол. США (ліміт) без додаткових спеціальних переговорів, а позичальник зобовязується повернути кредит у строк не пізніше 29.12.2014 р. та сплачувати проценти за користування ним за ставкою 14,5% річних на визначених договором умовах. (т. І а.с. 11-12)

Відповідно до п.3.1 договору № 138, проценти є платою за користування кредитом і сплачуються за весь час користування кредитом до дня його фактичного повернення, у тому числі і після закінчення строку, на який було надано кредит.

Згідно з п.3.2 договору за користування кредитом банк, не рідше одного разу на місяць, нараховує проценти на рахунок № 5381, а позичальник у строк до 25 числа (включно) кожного поточного місяця (включаючи місяць надання кредиту, якщо кредит було надано до 20 числа включно), а також на день закінчення строку дії договору, сплачує проценти банку за період з 21 числа попереднього місяця (у місяці надання кредиту - з дня фактичного надання кредиту) по 20 число поточного місяця включно (або по день, що передує дню повного погашення кредиту) на рахунок № 5381.

06.06.2014р. між КП "Шляхрембуд" (іменований "позичальник") та АТ "Банк "ОСОБА_5" (іменований "банк") укладено договір про зміни до договору № 138 на кредитну лінію (невідновлювальну) від 26.07.2013 р. № 1, згідно п.1.1. якого у період з 26.07.2013р. по 06.06.2014р. банк, за наявності вільних кредитних ресурсів, зобовязується надати позичальникові кредит у рамках кредитної лінії у розмірі, що не перевищує 4000000,00 (чотири мільйони) дол. США (ліміт) без додаткових спеціальних переговорів, а позичальник зобовязується повернути кредит у строк не пізніше 06.06.2014р. 17:00 та сплачувати проценти за користування ним за ставкою 14,5% річних на визначених договором умовах (т. І а.с. 13).

У визначений договором про зміни № 1 термін, відповідач зобовязання по поверненню кредиту, отриманого за договором № 138, не виконав, у звязку з чим, банком 10.06.2014р. було списано:

- за договором застави № 138/8 майнових прав від 10.06.2014р., укладеним між АТ ОСОБА_4 ОСОБА_5 та ОСОБА_8 (ІН НОМЕР_1) суму у розмірі 106714,62 (сто шість тисяч сімсот чотирнадцять дол. США 62 центів) дол. США в рахунок погашення прострочених процентів за кредитом(т. І а.с. 38);

- за договором застави № 138/8 майнових прав від 10.06.2014 (т. І а.с. 38), укладеним між АТ ОСОБА_4 ОСОБА_5 та ОСОБА_8 (ІН НОМЕР_1) суму у розмірі 375655,68 (триста сімдесят пять тисяч шістсот пятдесят пять дол.США 68 центів) дол. США в рахунок погашення простроченого кредиту;

- за договором застави № 138/9 майнових прав від 10.06.2014 (т. І а.с. 40), укладеним між АТ ОСОБА_4 ОСОБА_5 та ОСОБА_8 (ІН НОМЕР_1) суму у розмірі 158885, 00 (сто пятдесят вісім тисяч вісімсот вісімдесят пять) грн., в рахунок погашення простроченого кредиту;

- за договором поруки 138/13 від 10.06.2014, укладеним між АТ ОСОБА_4 ОСОБА_5 та ОСОБА_8 (ІН НОМЕР_1) суму у розмірі 23401,49 (двадцять три тисячі чотириста одна грн. 79) грн., в рахунок погашення простроченого кредиту;

- за договором поруки 138/13 від 10.06.2014 (т. І а.с. 42), укладеним між АТ ОСОБА_4 ОСОБА_5 та ОСОБА_8 (ІН НОМЕР_1) суму у розмірі 46474,52 (сорок шість тисяч чотириста сімдесят чотири дол.США 52 центів) дол.США, в рахунок погашення простроченого кредиту;

- за договором застави № 138/12 майнових прав від 10.06.2014 (т. І а.с. 48), укладеним між АТ ОСОБА_4 ОСОБА_5 та ОСОБА_8 (ІН НОМЕР_2), суму у розмірі 100000,00 (сто тисяч) дол. США, в рахунок погашення простроченого кредиту;

- за договором поруки № 138/16 від 10.06.2014 (т. І а.с. 50), укладеним між АТ ОСОБА_4 ОСОБА_5 та ОСОБА_8 (ІН НОМЕР_2), суму у розмірі 184,93 (сто вісімдесят чотири дол.США 93 центи) дол. США, в рахунок погашення кредиту;

- за договором застави 138/10 майнових прав від 10.06.2014 (т. І а.с. 43), укладеним між АТ ОСОБА_4 ОСОБА_5 та ОСОБА_7 (ІН НОМЕР_3), суму у розмірі 173369,00 (сто сімдесят гри тисячі триста шістдесят девять) дол. США, в рахунок погашення простроченого кредиту;

- за договором застави 138/11 майнових прав від 10.06.2014 (т. І а.с. 45), укладеним між АТ ОСОБА_4 ОСОБА_5 та ОСОБА_7 (ІН НОМЕР_3), суму у розмірі 54217,00 (пятдесят чотири тисячі двісті сімнадцять) дол. США, в рахунок погашення простроченого кредиту;

- за договором поруки 138/15 від 10.06.2014 (т. І а.с. 47), укладеним між АТ ОСОБА_4 ОСОБА_5 та ОСОБА_7 (ІН НОМЕР_3), суму у розмірі 5100,71 (пять тисяч сто грн. 71 коп.) грн., в рахунок погашення простроченого кредиту;

- за договором поруки 138/15 від 10.06.2014 (т. І а.с. 47), укладеним між АТ ОСОБА_4 ОСОБА_5 та ОСОБА_7І, (ІН НОМЕР_3), суму у розмірі 9157,44 (девять тисяч сто пятдесят сім дол. США 44 цента) дол. США, в рахунок погашення простроченого кредиту;

- за договором застави 138/6 майнових прав від 10.06.2014 (т. І а.с. 31), укладеним між АТ ОСОБА_4 ОСОБА_5 та ОСОБА_10 (ІН НОМЕР_4) суму у розмірі 800000,00 (вісімсот тисяч) грн. в рахунок погашення простроченого кредиту;

- за договором застави 138/7 майнових прав від 10.06.2014 (т. І а.с. 34), укладеним між АТ ОСОБА_4 ОСОБА_5 та ОСОБА_10 (ІН НОМЕР_4) суму у розмірі 6 500 000,00 (шість мільйонів пятсот тисяч) грн., в рахунок погашення простроченого кредиту;

- за договором поруки 138/13 від 10.06.2014 (т. І а.с. 42), укладеним між АТ ОСОБА_4 ОСОБА_5 та ОСОБА_10 (ІН НОМЕР_4) суму у розмірі 205 559,90 (двісті пять тисяч пятсот девять грн. 99 коп.) грн. в рахунок погашення простроченого кредиту;

- за договором застави 138/5 майнових прав від 06.06.2014 (т. І а.с. 27), укладеним між АТ ОСОБА_4 ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (ІН НОМЕР_5), суму у розмірі 1007000,00 (один мільйон сім тисяч) дол. США, в рахунок погашення простроченого кредиту;

- за договором застави 138/17 майнових прав від 10.06.2014 (т. І а.с. 29), укладеним між АТ ОСОБА_4 ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (ІН НОМЕР_5), суму у розмірі 82191,21 (вісімдесят дві тисячі сто девяносто один дол. США 21 цент) дол. США, в рахунок погашення простроченого кредиту;

- за договором застави 138/1 майнових прав від 05.06.2014 (т. І а.с. 15), укладеним між АТ ОСОБА_4 ОСОБА_5 та ОСОБА_3 суму у розмірі 450000,00 (чотириста пятдесят тисяч) дол. США в рахунок погашення простроченого кредиту;

- за договором застави 138/2 майнових прав від 05.06.2014 (т. І а.с. 18), укладеним між АТ ОСОБА_4 ОСОБА_5 та ОСОБА_3 суму у розмірі 450000,00 (чотириста пятдесят тисяч) дол. США в рахунок погашення простроченого кредиту;

- за договором застави 138/3 майнових прав від 05.06.2014 (т. І а.с. 21), укладеним між АТ ОСОБА_4 ОСОБА_5 та ОСОБА_3 суму у розмірі 450000,00 (чотириста пятдесят тисяч) дол. США в рахунок погашення простроченого кредиту;

- за договором застави 138/4 майнових прав від 05.06.2014 (т. І а.с. 24), укладеним між АТ ОСОБА_4 ОСОБА_5 та ОСОБА_3 суму у розмірі 150000,00 (сто пятдесят тисяч) дол. США в рахунок погашення простроченого кредиту.

Після списання перелічених вище грошових сум, зобовязання відповідача перед банком за договором № 138 були виконані у повному обсязі.

При цьому, до ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_10, ОСОБА_6О, ОСОБА_3, як до осіб, що виконали зобовязання відповідача за договором № 138, перейшли усі права кредитора у цьому зобовязанні.

На підставі Постанови Правління Національного банку України від 04.12.2014р. "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства "ОСОБА_4 ОСОБА_5" та на підставі рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 05.12.2014р. № 142 розпочато процедуру ліквідації АТ "ОСОБА_4 ОСОБА_5" з 05.12.2014р. по 04.12.2015р. включно.

Як зазначено в позовній заяві, що під час здійснення Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб перевірки правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними, було виявлені договори, які підпадають під ознаки нікчемності, встановлені Законом, зокрема, договір про зміни від 06.06.2014р. № 1 до договору від 26.07.2013р. № 138, який підпадає під ознаки п. 1 ч. 3 ст. 38 Закону.

Як стверджує позивач, спірний правочин вчинено без наміру створення наслідків, які обумовлювалися цим правочином і внаслідок скорочення терміну користування кредитними коштами та укладення вказаного договору, банк відмовився від власних майнових вимог на суму 320986,30 дол. США - відсотки, які мали бути сплачені позичальником, у разі відсутності спірного правочину, а також пені, що становить 209035,60 дол. США.

Позивач, вважаючи, що вказані обставини є підставою визнання недійсним нікчемного договору про зміни № 1 від 26.07.2013р. до договору № 138 від 26.07.2013 р. та стягнення недоотриманої суми відсотків за договором № 138 на кредитну лінію від 26.07.2013 року за період з 10.06.2014 по 29.12.2014 у розмірі 320.986,30 дол. США (гривневий еквівалент 7.480.521,20 грн.) та суми пені за прострочення виконання кредитних зобовязань в розмірі 209.035,60 грн., звернувся до господарського суду з даним позовом.

Перевіривши матеріали справи, правильність їх юридичної оцінки та застосування місцевим господарським судом норм законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

В силу ст. 627 Цивільного кодексу України, відповідно до ст. 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 638 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання правочину недійсним.

Пунктом 7 та п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009р. №9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" передбачено, що правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Частиною 1 статті 215 Цивільного кодексу України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, за якою зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч. 2 статті 215 Цивільного кодексу України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).

Відповідно до ч. 3 ст. 215 Цивільного кодексу України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до статті 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін.

Таким чином, у разі визнання за рішенням уповноваженої особи Фонду договору банківського вкладу або банківського рахунку нікчемним, кошти вкладника мають бути повернуті на рахунок, з якого вони були перераховані за договором, що визнаний нікчемним.

Відповідно до частини другої статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (далі - Закон) протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Згідно з ч. 3 ст. 38 Закону правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав:

1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог;

2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим;

3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору;

4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна;

5) банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України "Про банки і банківську діяльність";

6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України.

Колегія суддів, враховуючи підстави подання позову, зазначає, що нормами чинного законодавства не встановлено заборони на скорочення строку погашення кредиту за домовленістю сторін договору.

З огляду на визначений ст. 627 Цивільного кодексу України принцип "свободи договору", а також домовленість обох сторін договору на кредитну лінію (невідновлювальну) від 26.07.2013 р. № 138 щодо скорочення строку погашення кредиту, колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість твердження позивача, що укладенням спірного договору банк фактично відмовився від власних майнових вимог.

При цьому, враховуючи, що умовами договору № 138 не встановлено заборони на дострокове погашення кредиту, у банку не було жодних підтверджених підстав для визначення суми відсотків та пені за договором № 138 за період до 29.12.2014р.

Як встановлено судом попередньої інстанції, з позицією яких погоджується судова колегія, договір про зміни від 06.06.2014р. до договору № 138 на кредитну лінію (невідновлювальну) від 26.07.2013 р. № 1, укладений між КП "Шляхрембуд" та АТ "Банк "ОСОБА_5", не суперечить положенням чинного законодавства, зокрема, частині 3 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", якою визначено вичерпний перелік підстав визнання нікчемними правочини неплатоспроможного банку, що виключає підстави для задоволення позовних вимог в цій частині.

Крім того, відсутні правові підстави для застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, шляхом стягнення недоотриманої за договором № 138 на кредитну лінію від 26.07.2013 року суми відсотків за період з 10.06.2014р. по 29.12.2014р. у розмірі 320986,30 дол. США (гривневий еквівалент 7480521,20 грн.) та суми пені за прострочення виконання кредитних зобов'язань в розмірі 209035,60 грн., які ґрунтуються на припущеннях позивача про порушення відповідачем строків виконання своїх зобовязань.

Враховуючи зазначене, місцевий господарський суд надав належну правову оцінку спірним правовідносинам на основі повного дослідження обставин справи, у звязку з чим дійшов законного та обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Щодо твердження позивача про неповідомлення його належним чином про час та місце розгляду справи місцевим господарським судом, чим порушено норми ст.ст. 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України, а також позбавлено банк можливості користуватися правами, передбаченими ст. 22 Кодексу, колегія суддів зазначає наступне.

Як встановлено судовою колегією, в судовому засіданні, проведеному господарським судом першої інстанції 04.06.2015р., приймали участь представники позивача, відповідача, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, ОСОБА_3, що підтверджується протоколом судового засідання від 04.06.2015р. (т.1, а.с. 120, 121).

У вказаному протоколі зазначено про відкладення розгляду справи на 15.06.2015р. на 10:15 год.

Відповідно до п. 3.9.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду від 26.12.2011р. №18 "Про деякі питання застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у разі присутності сторони або іншого учасника судового процесу в судовому засіданні протокол судового засідання, в якому відображення відомості ро явку сторін (пункт 4 частини другої статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України), є належним підтвердженням повідомлення такої сторони (іншого учасника судового процесу) про час і місце наступного судового засідання.

Згідно з ч. 4 ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають право знайомитися з протоколами і протягом пяти днів після їх підписання подавати письмові зауваження з приводу допущених у протоколах неправильностей або неповноти протоколу. Зауваження на протоколи у всіх випадках долучаються до матеріалів справи.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач після проведення судового засідання, в якому було прийнято оскаржуване рішення, був ознайомлений з матеріалами справи, що підтверджується відміткою на заяві про ознайомлення з матеріалами справи (вх.№ 23.06.2015р., т.2, а.с. 55). При цьому, жодних зауважень на протокол вказаним учасником судового процесу до суду не було подано.

Крім того, в ухвалі господарського суду Харківської області від 04.06.2015р., якою відкладено розгляд позовної заяви, також зазначена дата проведення судового засідання у справі 15.06.2015р. о 10:15 год. (т.1, а.с. 123, 124). Вказана ухвала була надіслана до Єдиного державного реєстру судових рішень, відомості якого є офіційними та загальнодоступними для будь-якої особи.

В судовому засіданні господарського суду апеляційної інстанції 24.09.2015р. присутніми учасниками судового процесу (уповноваженим представником відповідача та ОСОБА_3В.) було надано пояснення, що місцевим господарським судом при визначенні дати судового засідання з розгляду даної справи, спочатку було запропоновано дату - 26.06.2015р.

Проте, у зв'язку з неможливість представника ОСОБА_3 взяти участь у розгляді справи в запропонований суддею день, зазначеним учасником в судовому засіданні було заявлено клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату.

У звязку з цим, господарським судом було вирішено відкласти розгляд справи на 15.06.2015р., про що було оголошено учасникам судового процесу, присутнім в судовому засіданні 04.06.2015р.

Відповідні письмові пояснення вказаними учасниками судового процесу також подано до суду для долучення до матеріалів справи.

При цьому, присутнім у судовому засіданні апеляційної інстанції 24.09.2015р. представником позивача не спростовані надані іншими учасниками судового процесу пояснення щодо визначення місцевим господарським судом дати проведення судового засіданні, в якому було прийнято оскаржуване рішення.

Таким чином, колегія суддів, враховуючи наявні матеріали справи, а також пояснення учасників судового процесу, дійшла висновку про безпідставність тверджень позивача про порушення господарським судом норм процесуального права, які спростовуються матеріалами справи.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги в зв'язку з її юридичною та фактичною необґрунтованістю та відсутністю фактів, які свідчать про те, що оскаржувана постанова прийнята з порушенням судом норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують наведені висновки місцевого господарського суду, у звязку з чим апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства "ОСОБА_4 ОСОБА_5" не підлягає задоволенню з підстав, викладених вище, а оскаржуване рішення господарського суду Харківської області від 15.06.2015р. у справі № 922/2643/15 має бути залишене без змін.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 44, 49, 99, 101, п.1 ч.1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "ОСОБА_4 ОСОБА_5" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 15.06.2015р. у справі №922/2643/15 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складено 29.09.2015р.

Головуючий суддя Лакіза В.В.

Суддя Бородіна Л.І.

Суддя Білоусова Я.О.