ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"25" вересня 2015 р. справа № 911/4362/15

Господарський суд Київської області у складі судді Яреми В.А. перевіривши матеріали справи

за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик»

до 1. ОСОБА_1

2. ОСОБА_2

3. Товариства з обмеженою відповідальністю «МОНА»

про звернення стягнення на заставлене майно

Встановив:

24.09.2015 Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Хрещатик» (далі-ПАТ «Комерційний банк «Хрещатик»/позивач) звернулось до господарського суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 (далі-відповідач 1), ОСОБА_2 (далі-відповідач 2) та Товариства з обмеженою відповідальністю «МОНА» (далі-ТОВ «МОНА»/відповідач 3) про:

- звернення стягнення на корпоративні права ОСОБА_1 у ТОВ «МОНА» шляхом визнання за позивачем права власності на частку у статутному капіталі ТОВ «МОНА» у розмірі 1 000 000,00 грн, що складає 50% статутного капіталу означеного товариства;

- звернення стягнення на корпоративні права ОСОБА_2 у ТОВ «МОНА» шляхом визнання за позивачем права власності на частку у статутному капіталі ТОВ «МОНА» у розмірі 1 000 000,00 грн, що складає 50% статутного капіталу означеного товариства.

В обґрунтування заявлених позовних покладено матеріально-правовий факт невиконання відповідачем 3, як боржником, грошових зобовязань за договором про відкриття кредитної лінії №643 від 14.11.2006, забезпечених укладеними з відповідачами 1, 2 договорами застави корпоративних прав від 14.11.2006.

Перевіривши подані матеріали суд дійшов висновку про наступне.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 62 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суддя відмовляє у прийнятті позовної заяви, якщо заява не підлягає розгляду в господарських судах України.

Згідно з п. 3.2 постанови пленуму Вищого господарського сулу України від 26.12.2011 №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», на підставі п. 1 ч. 1 ст. 62 ГПК України суддя відмовляє у прийнятті позовної заяви, якщо спір непідвідомчий господарському суду, зокрема, коли його вирішення законодавством України віднесено до компетенції іншого органу або заява взагалі не підлягає розглядові в судовому порядку.

Частиною 1 ст. 12 ГПК України унормовано, що господарським судам підвідомчі, зокрема, справи, що виникають з корпоративних відносин у спорах між юридичною особою та її учасниками (засновниками, акціонерами, членами), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи, пов'язаними із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності такої особи, крім трудових спорів.

У відповідності до п. 3.2 постанови пленуму Вищого господарського сулу України від 24.10.2011р. №10 «Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам», господарські суди на загальних підставах вирішують усі спори між суб'єктами господарської діяльності, а також спори, пов'язані з приватизацією державного та комунального майна (крім спорів про приватизацію державного житлового фонду), в тому числі спори про визнання недійсними відповідних актів органів місцевого самоврядування та органів приватизації, а також спори зі справ, що виникають з корпоративних відносин.

З огляду на приписи частини другої статті 1 та статті 12 ГПК зазначені справи підвідомчі господарським судам і в тому разі, якщо сторонами в судовому процесі виступають фізичні особи, що не є суб'єктами підприємницької діяльності.

Справи, що виникають з корпоративних відносин, - це справи зі спорів між юридичними особами та їх учасниками (засновниками, акціонерами, членами), у тому числі учасниками, які вибули, а також між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи, що пов'язані із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності такої особи.

Так, судом встановлено, що предметом даного позову є вимога позивача, як кредитора, зокрема, до ОСОБА_1 та ОСОБА_2, як заставодавців, про звернення стягнення на заставлене майно.

Водночас, враховуючи, що позовні вимоги у даній справі предявлені позивачем до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за своїм субєктним складом не належать до спору, що виник між господарським товариством та його учасником (засновником, акціонером), у тому числі учасником, який вибув та/або спору, що виник між учасниками господарських товариств, суд дійшов висновку про непідвідомчість даної справи в означеній частині господарським судам України у розумінні ст. 12 ГПК України.

У відповідності до п. 14 постанови пленуму Вищого господарського сулу України від 24.10.2011р. №10 «Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам», ГПК не передбачено можливості об'єднання в одне провадження вимог, що підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства. Тому в разі подання позову, в якому такі вимоги об'єднано, господарський суд приймає позовну заяву в частині вимог, що підлягають розглядові господарськими судами, а в іншій частині з посиланням на пункт 1 частини першої статті 62 ГПК - відмовляє у прийнятті позовної заяви.

Відтак, беручи до уваги наведені нормативні приписи, суб'єктний склад та характер правовідносин сторін, суд дійшов висновку про відмову у прийнятті позовної заяви ПАТ «Комерційний банк «Хрещатик» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в порядку п. 1 ч. 1 ст. 62 ГПК України.

Що ж до позовної заяви ПАТ «Комерційний банк «Хрещатик» в частині вимог до ТОВ «МОНА» слід зазначити наступне.

У відповідності до ст. 57 ГПК України, до позовної заяви додаються документи, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Пунктом 2.21 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 №7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» передбачено, що платіжне доручення на безготівкове перерахування судового збору, квитанція установи банку про прийняття платежу готівкою додаються до позовної заяви (заяви, скарги) і мають містити відомості про те, яка саме позовна заява (заява, скарга, дія) оплачується судовим збором.

Відповідні документи подаються до господарського суду тільки в оригіналі; копії, у тому числі виготовлені із застосуванням технічних засобів (фотокопії тощо), цих документів не можуть бути належним доказом сплати судового збору.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 63 ГПК України встановлено, що суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо не подано доказів сплати судового збору у встановлених порядку та розмірі.

Водночас, в порушення вимог вищезазначених норм Закону позивачем не додано до позовної заяви доказів сплати судового збору у встановлених порядку та розмірі, що є підставою для повернення позовної заяви без розгляду в порядку п. 4 ч. 1 ст. 63 ГПК України.

При повторному зверненні до суду позивачу слід звернути увагу на необхідність дотримання вимог ст. 54 ГПК України в частині визначення змісту позовних вимог до ТОВ «МОНА»; викладу обставин, на яких ґрунтуються такі вимоги; зазначення доказів, що підтверджують позов та, відповідно, законодавства, на підставі якого подається позов.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 1, 12, 21, 54, 57, 86, п. 1 ч. 1 ст. 62, п. 4 ч. 1 ст. 63 ГПК України, суд

Ухвалив:

1. Відмовити Публічному акціонерному товариству «Комерційний банк «Хрещатик» у прийнятті позовної заяви до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про звернення стягнення на заставлене майно.

2. Позовну заяву Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» в частині позовних вимог до Товариства з обмеженою відповідальністю «МОНА» та додані до неї документи повернути позивачу без розгляду.

Суддя В.А. Ярема