КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" вересня 2015 р. Справа№ 911/1360/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Алданової С.О.

суддів: Коршун Н.М.

Дикунської С.Я.

при секретарі Шмиговській А.М.

за участю представників:

від позивача - Ситенок О.Д. (довіреність №01-01 від 05.01.2015 р.)

від відповідача - Сибільов В.В. (довіреність №125 від 27.07.2015 р.)

розглянувши матеріали апеляційної скарги Київської регіональної спілки споживчої кооперації

на рішення господарського суду Київської області від 10.06.2015 р.

у справі №911/1360/15 (суддя Лопатін А.В.)

за позовом Київської регіональної спілки споживчої кооперації

до Дочірнього підприємства Вишгородського РАЙСТ «Сузір'я»

про усунення перешкод у користуванні майном

ВСТАНОВИВ:

Київська регіональна спілка споживчої кооперації звернулась до господарського суду Київської області з позовною заявою до Дочірнього підприємства Вишгородського РАЙСТ «Сузір'я» про усунення перешкод у користуванні нежитловою будівлею, площею 1379,4 кв.м. за адресою : Київська область, Вишгородський район, м. Вишгород, вул. Шолуденка, 15, шляхом виселення.

Рішенням господарського суду Київської області від 10.06.2015 р. у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції є безпідставним та необгрунтованим.

Представник позивача в судовому засіданні повністю підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, просив скаргу задовольнити, рішення скасувати, позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив відмовити в її задоволенні, рішення залишити без змін.

Через відділ інформаційного забезпечення суду від позивача надійшли клопотання про витребування додаткових доказів у цій у відповідача та Вишгородського МВ ГУ МВС України.

Колегія суддів, вислухавши думку представника відповідача, не знаходить підстав для задоволення вказаних клопотань у зв'язку з їх необґрунтованістю. Крім того, позивачем не обгрунтовано неможливості витребування вказаних доказів в процесі розгляду даної справи в суді першої інстанції, відповідно до приписів ст. 101 ГПК України.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

02.01.2013 р. державним реєстратором реєстраційної служби Вишгородського районного управління юстиції Київської області було внесено запис про реєстрацію права власності на об'єкт нерухомого майна - будівлю ринку, площею 1379,4 кв.м., який знаходиться за адресою Київська область, Вишгородський район, місто Вишгород, вулиця Шолуденка, будинок 15, за Київською регіональною спілкою споживчої кооперації, що підтверджується витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 04.01.2013 р. № 2159 та від 28.09.2015 р. №44607783.

Як стверджує позивач, вказане нерухоме майно використовується Дочірнім підприємством Вишгородського РАЙСТ «Сузір'я», на підставі постанови Вишгородського районного споживчого товариства № 8 від 16.04.2003 р. та акта приймання-передачі від 30.04.2003 р. основних засобів як довгострокових інвестицій Вишгородським районним споживчим товариством до статутного капіталу ДП Вишгородського РАЙСТ без передачі права власності (а.с. 27-30).

Частиною 2 ст. 386 ЦК України передбачено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до вищенаведеної норми, право власності підлягає захисту у разі, якщо таке право порушене без безпосереднього вилучення майна у власника.

Особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу.

З аналізу вказаних норм вбачається, що вони регулюють захист права власності не в будь-якому випадку, а саме в разі його порушення шляхом вчинення перешкод у здійсненні власником його правомочностей з користування та (або) розпорядження майном. Цей спосіб захисту спрямований на усунення порушення прав власника, які не пов'язані з позбавленням володіння майном. В разі ж порушення прав власника щодо його правомочності з володіння належним йому майном цивільне законодавство передбачає інші способи його захисту шляхом подання віндикаційного позову.

У п. 7 листа Вищого арбітражного суду України «Про деякі приписи законодавства, яке регулює питання, пов'язані із здісненням права власності та його захистом» № 01-8/98 від 31.01.2001 р. роз'яснено, що для подання негаторного позову не вимагається, щоб перешкоди до здійснення права користування й розпорядження були результатом винних дій відповідача чи спричиняли збитки. Достатньо, щоб такі дії (бездіяльність) об'єктивно порушували права власника і були протиправними. Позовна давність до відповідних вимог не застосовується, оскільки правопорушення триває у часі. Якщо ж на момент подання позову воно припинилося, то підстав для задоволення позову немає.

Тобто вищезазначений негаторний позов пред'являється власником за відсутності спорів з приводу належності позивачу майна на праві власності чи іншому майновому праві.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням господарського суду Київської області від 10.04.2013 р. у справі №911/649/13-г, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 10.07.2013 р. та постановою Вищого господарського суду України від 18.12.2013 р., позов Вишгородського районного споживчого товариства та Дочірнього підприємства Вишгородського РАЙСТ «Сузір'я» до Київської регіональної спілки споживчої кооперації та Виконавчого комітету Вишгородської міської ради, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Комунального підприємства «Вишгородське бюро технічної інвентаризації», про визнання недійсним п. 36 рішення виконавчого комітету Вишгородської міської ради №311 від 20.12.2012 р. про оформлення Київській регіональній спілці споживчої кооперації (Регіонспоживспілка) права власності на цілісний майновий комплекс Вишгородського ринку та визнання права власності на майновий комплекс Вишгородського ринку за Вишгородським районним споживчим товариством, а саме: літера А - нежитлова будівля (ринок), Літера Б - туалет, № 1,2 - бетоновані та асфальтовані торгові площадки, № 3-7 - огорожа, № 8-9 - водопровід та каналізація залишено без задоволення.

Відповідно до ч. 3 ст. 35 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

У п. 2.6. постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26.12.2011 р. №18, вказано, що не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо.

Позивачем не надано суду належних доказів здійснення відповідачем перешкод у користуванні Київською регіональною спілкою споживчої кооперації вказаним вище нерухомим майном, яке належить останньому на праві власності.

Враховуючи вищевикладене, оцінюючи докази у справі в їх сукупності, законодавство, що регулює спірні правовідносини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги Київської регіональної спілки споживчої кооперації до Дочірнього підприємства Вишгородського РАЙСТ «Сузір'я» про усунення перешкод у користуванні майном є необґрунтованими, недоведеними належними та допустимими доказами та такими, що задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивачем, в порушення зазначеної норми, належним чином апеляційну скаргу не обґрунтовано, доказів та підстав для скасування рішення суду першої інстанції апеляційному суду не наведено.

З огляду на викладене, посилання скаржника на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необгрунтованим, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Крім того, доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду та не підтверджуються наявними матеріалами справи.

Тому колегія суддів вважає, що рішення господарського суду Київської області від 10.06.2015 р. у даній справі є таким, що відповідає нормам матеріального та процесуального права, фактичним обставинам та матеріалам справи, у зв'язку з чим підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 102, п. 1 ч. 1 ст. 103, ст. 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Київської регіональної спілки споживчої кооперації залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Київської області від 10.06.2015 р. у справі №911/1360/15 залишити без змін.

Справу №911/1360/15 повернути до господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання судовим рішенням апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя С.О. Алданова

Судді Н.М. Коршун

С.Я. Дикунська