ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2015 року Справа № 910/3335/15-г

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Іванової Л.Б. - головуючого, Гольцової Л.А., Козир Т.П.,

за участю представників сторін: позивача - Луцюк С. С. дов. № 51 від 31.03.2015 року, відповідача - Мамедової О. А. дов. від 22.05.2015 року,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві касаційну скаргу ПАТ "ДТЕК Крименерго" на постанову Київського апеляційного господарського суду від 25 червня 2015 року у справі Господарського суду міста Києва за позовом Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" до ПАТ "ДТЕК Крименерго" про стягнення суми,

УСТАНОВИВ:

У лютому 2015 року Державне підприємство зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" (далі - позивач) звернулось до ПАТ "ДТЕК Крименерго" (далі - відповідач) з позовом про стягнення 290133 гривень 68 коп. штрафу.

Позовні вимоги обгрунтовано порушенням відповідачем договірного зобов'язання щодо розрахунку за електричну енергію.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 6 квітня 2015 року позов задоволено повністю.

З ПАТ "ДТЕК Крименерго" на користь Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" стягнуто 290133 гривень 68 коп. штрафу.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 25 червня 2015 року апеляційну скаргу ПАТ "ДТЕК Крименерго" залишено без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 6 квітня 2015 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ПАТ "ДТЕК Крименерго" просить скасувати постанову Київського апеляційного господарського суду від 25 червня 2015 року та рішення Господарського суду міста Києва від 6 квітня 2015 року, прийняти рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Посилається на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм ст. ст. 526, 530 Цивільного кодексу України, ч. 2 ст. 180, п. 6 ст. 193 Господарського кодексу України.

Зазначає, що позивач не скористався своїм правом на нарахування штрафу у порядку, визначеному у відповідності до умов договору.

Заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи касаційної скарги та вивчивши матеріали справи, суд вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 30 травня 2014 року між Державним підприємством зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" (продавець) та ПАТ "ДТЕК Крименерго" (покупець) на виконання постанови Кабінету Міністрів України № 148 від 7 травня 2014 року "Про особливості регулювання відносин у сфері електроенергетики на тимчасово окупованій території Автономної Республіки Крим та м.Севастополя" укладено договір № 44/1-48, відповідно до умов якого продавець зобов'язується продавати, а покупець зобов'язується купувати електричну енергію у точках купівлі-продажу електричної енергії та своєчасно здійснювати оплату за придбану електричну енергію.

У відповідності до ч. 1 ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно п. 2.3 договору продавець продає електричну енергію покупцю в точках купівлі-продажу електричної енергії на підставі показів розрахункових приладів диференційного (погодинного) обліку електроенергії. Право власності на електричну енергію, яка постачається за цим договором, переходить від продавця до покупця в точках купівлі-продажу електричної енергії.

За умовами п. п. 3.1, 3.3 договору покупець до 19 числа місяця, що передує розрахунковому, надає продавцю заявку, яка повинна бути підписана покупцем та містити інформацію про заявлений покупцем обсяг купівлі електричної енергії у продавця відповідно до умов договору у розрахунковому місяці і розрахунковий період. У випадку погодження заявки продавцем, не пізніше ніж за 2 робочих дні до розрахункового місяця сторони підписують щомісячне доповнення, яке має містити інформацію щодо заявленого обсягу, орієнтовної ціни однієї кВт*г та орієнтовної вартості електричної енергії у розрахунковому місяці.

Відповідно до п. 3.4 договору фактичні обсяги продажу електричної енергії покупцю за цим договором за розрахунковий період визначаються НЕК в точках купівлі-продажу електричної енергії на підставі показів розрахункових приладів диференційного (погодинного) обліку електроенергії.

За п. п. 3.11, 3.12 продавець надає покупцю до 8 (включно) числа місяця, наступного за розрахунковим, акт купівлі-продажу електроенергії, підписаний зі свого боку у двох примірниках, а покупець до 10 (включно) числа місяця, наступного за розрахунковим, зі свого боку підписує акт купівлі-продажу електроенергії у двох примірниках, завіряє печаткою, вказує посаду особи, що підписала акт купівлі-продажу електроенергії, та надає продавцю один примірник.

Згідно підписаних сторонами щомісячних доповнень до договору від 30 травня 2014 року, 29 жовтня 2014 року та 26 листопада 2014 року заявлений обсяг електричної енергії, який продавець продає, а покупець купує у точках купівлі-продажу електричної енергії, у червні 2014 року складає 405000000 кВтг, з орієнтовною ціною 1 кВтг - 99,68676 коп. з ПДВ, орієнтовною вартістю - 403731378 гривень 00 коп. з ПДВ; у листопаді 2014 року складає 395000000 кВтг, з орієнтовною ціною 1 кВтг - 108,41976 коп. з ПДВ, орієнтовною вартістю - 428258052 гривень 00 коп. з ПДВ та у грудні 2014 року складає 408000000 кВтг, з орієнтовною ціною 1 кВтг - 113,27052 коп. з ПДВ, орієнтовною вартістю - 462143721 гривень 60 коп. з ПДВ.

За умовами п. 4.4 договору покупець здійснює оплату вартості купленої електроенергії шляхом перерахування на поточний рахунок продавця суми, визначеної відповідно до п. 4.3 цього договору. При здійсненні платежів покупець повинен вказувати у платіжному дорученні призначення платежу, в якому обов'язково зазначається відповідний договір, за яким здійснюється купівля-продаж електроенергії, розрахунковий місяць та етап, за який здійснюється оплата.

1 липня 2014 року сторонами підписано додаткову угоду № 1 до договору, в якій пп. 4.4.1 договору викладено в наступній редакції: "Першу частку оплати покупець зобов'язується здійснити у другий банківський день розрахункового місяця не пізніше 17-00 години у розмірі не меншому 1/3 від суми, визначеної відповідно до п. 4.3, з урахуванням ПДВ; подальша оплата може здійснюватись щоденно або шляхом сплати 1/6 від суми, визначеної відповідно до п. 4.3 у кожен з наступних періодів: (II) з 05 до 11; (III) з 12 до 14; (IV) з 15 до 21; (V) з 22 до 24 числа розрахункового місяця. У разі надання покупцем скоригованої заявки оплата до 14 числа розрахункового місяця має становити не менше 2/3, а у період (IV) з 15 до 21 числа та період (V) з 22 до 24 числа розрахункового місяця - 1/6 від вартості, визначеної у підписаному на підставі скоригованої заявки доповненні до договору. Якщо день оплати припадає на неробочий день, оплата здійснюється покупцем у день, який передує дню оплати. Датою оплати за цим договором вважається дата зарахування коштів на банківський рахунок продавця.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Судами встановлено, що ПАТ "ДТЕК Крименерго" належним чином не виконало зобов'язання з оплати вартості поставленої електроенергії в першому, другому та четвертому етапах розрахунків за червень 2014 року, в першому етапі розрахунків за листопад 2014 року та першому і другому етапах розрахунків за грудень 2014 року, позивач звернувся до відповідача з вимогою № 44/22-1713 від 3 вересня 2014 року про сплату штрафу за порушення строків розрахунків у червні 2014 року на суму 118221 гривень 41 коп., а також вимогою № 44/22-20 від 6 січня 2015 року про сплату штрафу за порушення строків розрахунків у листопаді 2014 року у розмірі 56376 гривень 34 коп. та грудні 2014 року на суму 115535 гривень 93 коп., яка була направлена відповідачу 13 січня 2015 року за його місцезнаходженням та повернута відділенням поштового зв'язку за закінченням встановленого строку зберігання.

Вказані обставини стали підставою звернення до суду з даним позовом.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За ст. 218 Господарського кодексу України у разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов'язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов'язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Пунктом 4.5 договору сторони погодили, що у разі якщо сума оплати, здійсненої покупцем за відповідний етап, менша за суму, визначену відповідно до п. 4.4.1 з урахуванням суми переплати за попередній етап розрахункового місяця, продавець наступного банківського дня після закінчення відповідного етапу може виставити покупцю вимогу про сплату штрафу у розмірі 0,05 % від несплаченої суми, який повинен бути сплачений в термін, не більший від 3 банківських днів з моменту отримання покупцем письмового повідомлення від продавця.

Враховуючи ті, встановлені судами попередніх інстанцій обставини, що ПАТ "ДТЕК Крименерго" не виконало зобов'язання, визначене п. 4.4.1 договору, з оплати вартості електроенергії у розмірі, не меншому 1/3 від суми, визначеної відповідно до п. 4.3 договору, з урахуванням ПДВ, та визнає прострочення у сплаті коштів, суд касаційної інстанції погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про наявність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача суми штрафу у зв'язку з порушенням виконання зобов'язання.

Суд відхиляє посилання заявника касаційної скарги на те, що Державне підприємство зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" втратило право на стягнення штрафу у зв'язку з тим, що заявило вимогу про сплату штрафу не у встановлений у договорі термін, з наступних підстав.

Частинами 1, 2 ст. 549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через 6 місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Суди попередніх інстанцій перевірили доводи сторін щодо строків сплати неустойки, ретельно дослідили відповідний пункт договору та дали йому оцінку, визначивши, що у пункті 4.5 сторони обумовили початок перебігу строку для вимоги про сплату неустойки, а договір не містить умови про скорочений термін позовної давності для цієї вимоги.

З огляду на викладене, суди попередніх інстанцій повно встановили усі істотні обставини справи, надали їм належну правову оцінку, вірно застосували норми ст. ст. 193, 218 Господарського кодексу України, ст. ст. 526, 530, 549, 610, 655 Цивільного кодексу України та дійшли юридично обгрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення заявлених вимог про стягнення штрафу.

За таких обставин рішення та постанова судів першої та апеляційної інстанцій законні та обгрунтовані, а тому зміні чи скасуванню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 111-5, 111-7- 111-9,111-11Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу залишити без задоволення, а постанову Київського апеляційного господарського суду від 25 червня 2015 року - без зміни.

Головуючий Л. Іванова

Судді Л. Гольцова

Т. Козир