ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.09.15 Справа № 914/2122/15

За позовом:Товариства з обмеженою відповідальністю «Віконні системи», м. Львів;
до відповідача:Товариства з обмеженою відповідальністю «УСХ БУД», м. Львів;
про:стягнення 170693,00 грн. боргу, 63581,47 грн. пені, 65832,84 грн. інфляційних втрат та 5086,30 грн. три відсотки річних
Суддя Крупник Р.В. Секретар Айзенбарт А.І.
Представники сторін:
від позивача:ОСОБА_1 представник (довіреність № 30/6 від 30.06.2015);
від відповідача:ОСОБА_2 представник (довіреність № 20/07-15 від 20.07.2015).

Представникам сторін розяснено права та обовязки, передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України. Заяв про відвід судді та здійснення технічної фіксації судового засідання не надходило.

СУТЬ СПОРУ:

01.07.2015р. на розгляд господарського суду Львівської області поступила позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Віконні системи» (надалі Позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю «УСХ БУД» (надалі Відповідач) про стягнення 350693,00 грн. боргу, 40347,06 грн. пені, 66910,02 грн. інфляційних втрат та 3150,65 грн. три відсотки річних.

Ухвалою господарського суду від 02.07.2015р. порушено провадження у справі, її розгляд призначено на 20.07.2015р. Ухвалою від 20.07.2015р. суд відклав розгляд справи на 03.08.2015р.

03.08.2015р. від відповідача надійшло клопотання про колегіальний розгляд справи, в задоволенні якого було відмовлено, про що судом винесено відповідну ухвалу.

В судовому засіданні 03.08.2015р. оголошено перерву до 17.08.2015р. Ухвалою від 17.08.2015р. суд на підставі клопотання відповідача продовжив строк розгляду справи на п'ятнадцять днів, розгляд справи відклав на 17.09.2015р.

17.09.2015р. від позивача на адресу суду надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої ТОВ «Віконні системи» просить суд у звязку з частковим погашенням відповідачем основної суми боргу, донарахуваня пені, 3% річних та інфляційних стягнути з відповідача 170693,00 грн. боргу, 63581,47 грн. пені, 65832,84 грн. інфляційних втрат та 5086,30 грн. три відсотки річних.

Суд, розглянувши заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог та долученого до неї розрахунку прийшов до висновку, що дана заява не суперечить законодавству, не порушує чиїх-небудь прав і охоронюваних законом інтересів, а відтак суд приймає таку заяву до розгляду.

Представник позивача в судове засідання зявився, позовні вимоги з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог підтримав, просив позов задоволити повністю.

Позовні вимоги мотивує тим, що 23.06.2014р. між позивачем та відповідачем укладено договір надання послуг (виконання робіт) №07/06, на виконання якого позивачем протягом червня-листопада 2015р. були виконані для відповідача роботи на загальну суму 739776,00 грн. Також 05.01.2015р. між позивачем та відповідачем укладено договір надання послуг (виконання робіт) №0101, відповідно до якого позивачем протягом січня-травня 2015р. були виконані для відповідача роботи на суму 206592,50 грн. За умовами вказаних договорів відповідач зобовязувався оплатити надані послуги протягом 2 робочих днів після підписання актів виконаних робіт, однак своїх зобовязань належним чином не виконав, зокрема, не здійснив оплати за актами наданих послуг від 10.10.2014р, 10.11.2014р., та 28.11.2014р. за договором №07/06 23.06.2014р. на суму 144100,50 грн. Крім цього, відповідач не розрахувався за роботи виконані позивачем за актом наданих послуг від 29.05.2105р. за договором №0101 від 05.01.2015р. на суму 206592,50 грн. У звязку з тим, що в позасудовому порядку відповідач надані послуги не оплатив, позивач був змушений звернутися до суду з даною позовною заявою. Однак, зважаючи на те, що після порушення провадження у справі відповідач частково погасив заборгованість, представник просить суд стягнути з відповідача 170693,00 грн. боргу, 63581,47 грн. пені, 65832,84 грн. інфляційних втрат та 5086,30 грн. три відсотки річних.

Представник відповідача в судове засідання зявився, пояснив суду, що після порушення провадження відповідачем частково погашено основну суму боргу і надалі вживаються заходи щодо проведення повного розрахунку за виконі роботи.

Заслухавши пояснення представників сторін, позивача, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

23.06.2014р. між позивачем та відповідачем укладено Договір надання послуг (виконання робіт) №07/06 (надалі Договір-1), за умовами п. 1.1. якого замовник (позивач) доручає, а виконавець зобовязується в межах договірної ціни власними силами, засобами, у встановлений цим Договором строк виконати роботи з робіт по підшивці касетами з композитного матеріалу (надалі Роботи) на обєкті будівництва: ТРК «Леополіс» по вул. Кульпарківська у м. Львові, а замовник зобовязується прийняти належним чином виконані роботи та оплатити їх на умовах даного Договору.

Виконавець зобовязується виконати роботи у термін до 30.11.2014р. (п. 3.1. Договору).

На виконання Договору-1 позивачем були виконані, а відповідачем без зауважень прийняті роботи по підшивці касетами з композитного матеріалу пілястрів по дільниці М-3 на обєкті у м. Львові по вул. Кульпарківській, ТРК «Леополіс» загальною вартістю 144100,50 грн., що підтверджується Актами надання послуг №100-00227 від 10.10.2014р., №100-00247 від 10.11.2014р., №100-00248 від 28.11.2014р. Вказані акти підписані представниками сторін Договору-1 та скріплені їх печатками.

Крім цього, судом встановлено, що 05.01.2015р. між позивачем та відповідачем укладено Договір надання послуг (виконання робіт) №0101 (надалі Договір-2), згідно п. 1.1. якого замовник (позивач) доручає, а виконавець зобовязується в межах договірної ціни власними силами, засобами, у встановлений цим Договором строк виконати роботи з робіт по підшивці касетами з композитного матеріалу (надалі Роботи) на обєкті будівництва: торгово-розважальний комплекс з влаштуванням дахової котельні по вул. Кульпарківській, 226-а у м. Львові, а замовник зобовязується прийняти належним чином виконані роботи та оплатити їх на умовах даного Договору.

Виконавець зобовязується виконати роботи у термін до 31.12.2015р. (п. 3.1. Договору).

На виконання Договору-1 позивачем були виконані, а відповідачем без зауважень прийняті роботи по підшивці касетами з композитного матеріалу пілястрів по дільниці М-6, М-7, М-8 на обєкті у м. Львові по вул. Кульпарківській, 226-А, ТРК з влаштуванням дахової котельні загальною вартістю 206592,50 грн., що підтверджується Актом надання послуг №100-00280 від 29.05.2014р. Зазначений акт підписаний представниками сторін Договору-2 та скріплений їх печатками.

В пункті 2.1., 4.1. Договорів сторони погодили, що оплата робіт по підшивці касетами з композитного матеріалу здійснюється згідно акту виконаних робіт. Розрахунок за виконані роботи замовник здійснює на підставі Акту виконаних робіт, не пізніше як через 2 (два) робочі дні після його підписання уповноваженими представниками обох сторін. Акт виконаних робіт готує виконавець і передає для підписання уповноваженому представнику замовника під розписку. Уповноважений представник замовника протягом 2 (двох) робочих днів перевіряє відповідність Акту обєму фактично виконаних робіт і підписує Акт.

Однак, як встановлено судом та не заперечувалося відповідачем, розрахунок за виконанні роботи у встановлені в Договорах строки проведені замовником не були, що зокрема, стало підставою для звернення позивача до суду.

При цьому, з банківських виписок по рахунку та платіжних доручень судом встановлено, що після порушення провадження у справі відповідач частково погасив борг, сплативши позивачу 180000,00 грн., відповідно до сплати залишилося 170693,00 грн.

Станом на день розгляду справи судом, докази сплати решти заборгованості відповідачем в матеріалах справи відсутні.

Встановивши наведені обставини справи, суд вважає позовні вимоги про стягнення боргу такими, що підлягають до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Статтею 174 ГК України передбачено, що однією з підстав виникнення господарського зобов'язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (ч. 1 ст. 193 ГК України).

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконану роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання обов'язку.

Положеннями ч. 1 ст. 901 ЦК України встановлено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Факт надання послуг позивачем та прийняття їх відповідачем підтверджується наявними в матеріалах справи актами надання послуг.

Нормами ч. 1 ст. 903 ЦК України передбачено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

У відповідності із ст. 193 ГК України, положення якої є аналогічні до положень ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 612 ЦК України унормовано, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання свого зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до змісту п. 4.1. Договорів, розраховуватися за надані послуги відповідач зобовязувався протягом 2 днів після підписання актів наданих послуг.

Оскільки у встановлений в п. 4.1. Договорів строк, кошти за надані послуги відповідачем сплачені у повному обсязі не були, ці кошти підлягають до стягнення з нього в судовому порядку в розмірі 170693,00 грн.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Пунктом 8.2. Договору встановлено, що при простроченні оплати вартості виконаних робіт замовник сплачує виконавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу за кожен день прострочення.

Як вбачається з заяви про зменшення розміру позовних вимог, позивач просить суд стягнути з відповідача 63581,47 грн. пені. Здійснивши перерахунок пені суд зазначає, що така підлягає частковому стягненню з відповідача в розмірі 62162,60 грн., оскільки її нарахування проводилося всупереч вимогам ст. 232 ГК України, а саме понад шість місяців (180 днів).

Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Крім суми основного боргу та пені, позивач також просить суд стягнути з відповідача 65832,84 грн. інфляційних втрат та 5086,30 грн. три відсотки річних. Проаналізувавши розрахунок 3% річних суд прийшов до висновку, що такі підлягають частковому стягненню з відповідача, в розмірі 5066,03 грн. Вказане пояснюється тим, що при розрахунку річних (котрі були нараховані на суму боргу за актом від 29.05.2015р.) позивачем не взято до уваги, що у випадку часткової проплати, нарахування річних здійснюється до дня, коли здійснена проплата, а в подальшому вираховується від суми, яка залишилася до оплати, натомість позивачем фактично двічі нараховано 3% річні за 14.08.2015р., 01.09.2015р. та 15.09.2015р.

Здійснивши перерахунок інфляційних втрат суд зазначає, що такі підлягають частковому стягненню з відповідача в розмірі 63957,92 грн.

Твердження відповідача про те, що заборгованість виникла не з його вини судом до уваги не береться, оскільки відповідно до ст. 617 ЦК України відсутність необхідних коштів у боржника не підставою для звільнення від відповідальності за порушене зобов'язання.

З приводу стягнення 6600,00 грн. судових витрат на правову допомогу адвоката суд зазначає наступне.

Згідно пункту 1 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням Приватного малого підприємства-фірми «Максима» про відшкодування витрат на юридичні послуги у господарському судочинстві від 11.07.2013р. № 6-рп/2013 положення частини першої статті 44 Господарського процесуального кодексу України, згідно з яким до судових витрат віднесені, зокрема, витрати, пов'язані з оплатою послуг адвоката, у контексті статті 59 Конституції України потрібно розуміти так, що до складу судових витрат на юридичні послуги, які підлягають відшкодуванню юридичній особі у господарському судочинстві, належать суми, сплачені такою особою, якщо інше не передбачено законом, лише за послуги адвоката.

Положеннями п. 6.3. Постанови №7 від 21.02.2013р. передбачено, що відшкодування витрат, пов'язаних з оплатою послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригінала ордеру адвоката, виданого відповідним адвокатським об'єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

У разі неподання відповідних документів у господарського суду відсутні підстави для покладення на іншу сторону зазначених сум.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження витрат на правову допомогу, позивач надав Договір про правову допомогу від 26.06.2015р., укладений між ТОВ «Віконні системи» та ФОП ОСОБА_1, згідно змісту якого ФОП ОСОБА_1 зобовязується представляти інтереси клієнта (позивача) в суді та захищати його інтереси, зокрема, надавати консультації та розяснення з юридичних питань, складати заяви, скарги та ін.. документи правового характеру, а клієнт зобовязується своєчасно та в повному обсязі оплачувати надані послуги.

Ознайомившись з поданими документами суд вважає, що вимога про стягнення з відповідача судових витрати, пов'язаних з наданням правової допомоги у розмірі 6600,00 грн. задоволенню не підлягає, оскільки Договір про правову допомогу від 26.06.2015р. всупереч вимогам п. 4 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» укладався не з адвокатом чи адвокатським об'єднанням, а з фізичною особою-підприємцем; кошти за цим договором позивачем було сплачено за послуги ФОП ОСОБА_1, а тому вказані витрати не вважаються витратами пов'язаними за послуги адвоката.

При цьому, наявність у ФОП ОСОБА_1 свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю при вирішенні питання про стягнення судових витрат не має правового значення, так як стороною договору та одержувачем коштів виступає саме ФОП ОСОБА_1, а не адвокат ОСОБА_1

Відповідно до положень ст. 49 ГПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача пропорційно задоволеним вимогам.

Разом з тим, відповідно до абз. 2 п. 2.8. Постанови Пленуму ВГС України від 21.02.2013р. №7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» у разі ж зменшення розміру позовних вимог зайво сплачена сума судового збору підлягає поверненню (пункт 1 частини першої статті 7 Закону).

Як вбачається з матеріалів справи, за подання до суду позовної заяви про стягнення з відповідача 461101,04 грн. боргу ТОВ «Віконні системи» згідно платіжного доручення №2099 від 30.06.2015р. сплачено 9222,03 грн. судового збору. В подальшому, позовні вимоги позивача були зменшені до 305193,61 грн.

Враховуючи те, що ціна позову складає 305193,61 грн., судовий збір за подання такої позовної заяви з врахуванням положень пп. 1 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» повинен складати 6103,87 грн., а тому суд вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету України 3118,16 грн. зайво сплаченого судового збору.

Керуючись ст.ст. 4-3, 12, 33, 34, 43, 49, 82-85, 116 Господарського процесуального кодексу України, ст. 7 Закону України «Про судовий збір» суд

ВИРІШИВ:

1. Зменшені позовні вимоги задоволити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «УСХ БУД» (79060, м. Львів, вул. Наукова, 7Б, к. 703; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Віконні системи» (79035, м. Львів, вул. Зелена, 238-3; ) 170693,00 грн. боргу, 62162,60 грн. пені, 63957,92 грн. інфляційних втрат, 5066,03 грн. три відсотки річних та 6037,34 грн. судового збору.

3. В решті позовних вимог відмовити.

4. Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «Віконні системи» (79035, м. Львів, вул. Зелена, 238-3; )з державного бюджету України 3118,16 грн. зайво сплаченого судового збору, згідно платіжного доручення №2099 від 30.06.2015р.

5. Наказ видати після набрання рішенням законної сили відповідно до ст. 116 ГПК України.

6. Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 85 ГПК України та може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст.ст. 91-93 ГПК України.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення складено та підписано 22.09.2015 р.

Суддя Крупник Р.В.