РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.09.2015Справа №910/18614/15

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Головіної К.І., при секретарі судового засідання Мельник Ю.О., розглянувши матеріали справи

за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Глікохім"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Роберт Бош Лтд"

про зобов'язання укласти договір

за участю представників:

від позивача:Підболячний В.М.- представник за довіреністю б/н від 16.04.2015 р.
від відповідача:Подоляк В.Г. - представник за довіреністю б/н від 09.07.2014 р.

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду м. Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Глікохім" з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Роберт Бош Лтд" про зобов'язання укласти договір.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що відповідач безпідставно ухиляється від обов'язкового в силу Закону України «Про захист економічної конкуренції» укладення договору поставки запасних частин до котла. Окрім усього, відповідач займає монопольне (домінуюче) становище на ринку товарів, а тому він повинен укласти договір з позивачем.

У позові Товариство з обмеженою відповідальністю "Глікохім" просить суд зобов'язати Товариство з обмеженою відповідальністю "Роберт Бош Лтд" укласти з позивачем договір поставки у редакції позивача.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив задовольнити їх у повному обсязі.

Присутній в судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечив, вказав, що будь-яких правових підстав для обов'язкового укладення договору з позивачем немає. Просив відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Судом встановлено, що 10.06.2015 р. позивач звернувся до Товариства з обмеженою відповідальністю "Роберт Бош Лтд" з пропозицією щодо укладення договору поставки запасних частин до котла Buderus Logano SHD 815 WT, 6000, 18бар, заводський номер 113594. Разом з указаним листом відповідачу був направлений відповідний проект вказаного договору.

Однак, відповідачем вказана пропозиція була залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

Позивач вважає, що укладення зазначеного договору є обов'язковим, оскільки цього вимагає спеціальний закон - Закон України «Про захист економічної конкуренції».

Вирішуючи даний спір по суті та перевіряючи доводи позивача, господарський суд виходив з наступного.

Згідно зі ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 20 Господарського кодексу України права та законні інтереси суб'єктів господарювання захищаються, зокрема, шляхом визнання наявності або відсутності прав; встановлення, зміни та припинення господарських правовідносин.

Відповідно до п. 7 ст. 179 ГК України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Згідно з п. 3 ст. 179 ГК України укладення господарського договору є обов'язковим лише для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов'язком для суб'єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

Також необхідно зазначити, що при укладенні господарських договорів, відповідно до п. 4 цієї норми, зміст договору визначається на основі: вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству; типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови.

Разом з тим, у матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач відноситься до категорій суб'єктів господарювання, що передбачені ч. 4 ст. 179 ГК України. При цьому з матеріалів справи вбачається, що організаційно-правовою формою, як позивача, так і відповідача є - товариство з обмеженою відповідальністю, які створені для здійснення підприємницької діяльності, з метою отримання прибутку на основі повного господарського розрахунку, самофінансування та самоокупності, без участі держави.

Також суд зазначає, що договір поставки запчастин до котла Buderus Logano SHD 815 WT, який позивач просить зобов'язати укласти відповідача, не заснований на державному замовленні, а обов'язковість на його укладання не передбачена Законом України «Про захист економічної конкуренції».

Отже, матеріалами справи не підтверджено, що вимоги про укладення договору поставки запчастин до котла ґрунтуються на нормах закону.

Також позивач посилається на ст. 12 Закону України «Про захист економічної конкуренції» та вказує, що відповідач займає монопольне (домінуюче) становище на ринку товарів, а тому укладення запропонованого позивачем договору поставки є для нього обов'язковим.

Згідно з п. 11 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» антимонопольний комітет України вповноважений проводити дослідження ринку, визначати межі товарного ринку, а також становище, в тому числі монопольне (домінуюче), суб'єктів господарювання на цьому ринку та приймати відповідні рішення (розпорядження).

Згідно з ч. 4 ст. 7 ЗУ «Про Антимонопольний комітет України» здійснення іншими органами державної влади повноважень Антимонопольного комітету України не допускається.

У пункті 15.5 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування конкурентного законодавства» від 26.12.2011 р. № 15 зазначено, що господарські суди не повинні перебирати на себе притаманні суду функції, які здійснюються виключно органами Антимонопольного комітету України, та знову встановлювати товарні, територіальні (географічні) часові межі певних товарних ринків після того, як це зроблено зазначеними органами, й на підставі цього робити висновки про наявність чи відсутність монопольного (домінуючого) становища суб'єкта господарювання на ринку.

Таким чином, повноваження щодо віднесення того, чи іншого підприємства до суб'єктів господарювання, які мають монопольне становище на ринку, належать тільки Антимонопольному комітету України.

При цьому в матеріалах справи відсутні відповідні докази (рішення Антимонопольного комітету України), якими підтверджується монопольне становище відповідача на ринку.

Окрім усього, відповідно до Закону України «Про захист економічної конкуренції» зайняття суб'єктом господарювання монопольного становища не є порушенням норм законодавства про захист економічної конкуренції.

Щодо доводів позивача про те, що відповідачем порушено вимоги ст. 181 ГК України, оскільки останнім не було повідомлено позивача про наслідки розгляду надісланої йому листом № 129 від 09.06.2015 р. пропозиції щодо укладення договору поставки запчастин до котла, суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов'язаною у разі її прийняття.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Частинами 1-3 ст. 180 ГК України передбачено, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства.

Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Згідно з ч. 3 ст. 181 ГК України сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір відповідно до вимог частини першої цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні або надсилає відповідь на лист, факсограму тощо у двадцятиденний строк після одержання договору.

Частиною 8 ст. 181 ГК України визначено, що у разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся). Якщо одна із сторін здійснила фактичні дії щодо його виконання, правові наслідки таких дій визначаються нормами Цивільного кодексу України.

Отже, враховуючи наведені норми діючого законодавства, відсутність будь-якої відповіді з боку відповідача на оферту, зокрема, щодо укладення договору поставки частин до котла Buderus Logano SHD 815 WT, не є порушенням загальних вимог до порядку укладення господарських договорів, встановлених ГК України.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до положень ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Свобода договору означає право громадян або юридичних осіб, та інших суб'єктів цивільного права вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини.

Таким чином, ненадання відповідачем відповіді на пропозицію позивача є дотриманням принципу свободи договору, а тому передбачає можливість залишення оферти без розгляду.

Частиною 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Оскільки, представник позивача у судовому засіданні не довів, а суд не встановив обов'язку відповідача укласти договір поставки запасних частин до котла Buderus Logano з ТОВ "Глікохім", позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. 44, ст. 49, ст.ст. 75, 80, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Глікохім" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Роберт Бош Лтд" про зобов'язання укласти договір.

Рішення ухвалено в нарадчій кімнаті та проголошено його вступну та резолютивну частини в судовому засіданні в присутності представників сторін 14 вересня 2015 року.

Повний текст рішення підписаний 21 вересня 2015 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду через господарський суд міста Києва шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня підписання повного тексту рішення.

Суддя К.І. Головіна