ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________
У Х В А Л А

25 вересня 2015 р. Справа № 902/1383/14

Господарський суд Вінницької області у складі судді Банаська О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву №01-13-01/459.1 від 21.08.2015 р. Дочірнього підприємства "Ладижинський завод "Екстра" публічного акціонерного товариства "Укрмедпром" про розстрочку виконання рішення суду від 03.12.2014 р. у справі

за позовом: Приватного акціонерного товариства "По виробництву інсулінів "ІНДАР", м.Київ

до: Дочірнього підприємства "Ладижинський завод "Екстра" Публічного акціонерного товариства "УКРМЕДПРОМ", м. Ладижин, Вінницька область

про стягнення 3 109 150,52 грн заборгованості за договором позики № 28-110-01 від 23.07.2013 р.

За участю секретаря судового засідання Миколюк М.Г.

За участю представників:

позивача: Кучерява Інна Петрівна, довіреність № 596/1/121-10-14 від 01.04.2015 р.

відповідача (заявника): Басараб Ольга Дмитрівна, довіреність від 22.09.2015 р.

В С Т А Н О В И В:

Приватним акціонерним товариством "По виробництву інсулінів "ІНДАР" подано позов до Дочірнього підприємства "Ладижинський завод "ЕКСТРА" Державної акціонерної компанії "УКРМЕДПРОМ" про стягнення 3 109 150 грн 52 коп. заборгованості по договору позики № 28-110-01 від 23.07.2013 р., з яких 3 000 000 грн 00 коп. - основного боргу, 76 027 грн 23 коп. - пені, 9 123 грн 29 коп. - 3 % річних та 24 000 грн 00 коп. - інфляційних втрат.

Ухвалою суду від 24.09.2014 р. за вказаним позовом порушено провадження у справі № 902/1383/14 та призначено до розгляду.

Рішенням господарського суду Вінницької області від 03.12.2014 р. позов задоволено частково.

16.12.2014 р. на виконання вказаного рішення судом видано наказ, який вручено уповноваженому представнику позивача під розпис в приміщенні суду.

14.09.2015 р. до суду надійшла заява № 01-13-01/459.1 від 21.08.2015 р. Дочірнього підприємства "Ладижинський завод "Екстра" публічного акціонерного товариства "Укрмедпром" про розстрочку виконання рішення суду від 03.12.2014 р. у справі № 902/1383/14.

Ухвалою суду від 15.09.2015 р. заяву № 01-13-01/459.1 від 21.08.2015 р. Дочірнього підприємства "Ладижинський завод "Екстра" публічного акціонерного товариства "Укрмедпром" про розстрочку виконання рішення суду від 03.12.2014 р. у справі № 902/1383/14 призначено до розгляду в засіданні суду.

24.09.2015 р. від позивача надійшли заперечення щодо заяви відповідача про розстрочку виконання рішення суду від 03.12.2014 р. з надання відповідних підтверджуючих документів.

Відділ примусового виконання рішень управління ДВС ГУЮ у Вінницькій області належним чином вимог ухвали суду від 15.09.2015 р. не виконав - належним чином засвідчених матеріалів виконавчого провадження по виконанню наказу суду 16.12.2013 р. у даній справі не надав надіславши заяву № 7302/02.2.27/5 від 24.09.2015 р. про відкладення розгляду справи з мотивів залучення державного виконавця, який здійснює провадження по дано виконавчому провадженню до проведення виконавчий дій в м.Теплику Вінницької області.

Розглянувши заяву № 7302/2.2.27/5 від 24.09.2015 відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГУЮ у Вінницькій області, суд дійшов висновку про його відхилення виходячи з наступних міркувань.

Як наголошено в п.3.9.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т. п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою - п'ятою статті 28 ГПК, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32 - 34 ГПК), причому відсутність коштів для оплати послуг представника не може свідчити про поважність причини його відсутності в судовому засіданні.

Крім того, суд звертає увагу відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГУЮ у Вінницькій області, що явка представника останнього не визнавалась обов'язковою та його не було судом викликано в судове засідання, а лише було зобов'язано надати суду належним чином засвідчені матеріали виконавчого провадження по виконанню наказу суду 16.12.2014 р. у даній справі.

25.09.2015 р. від відповідача (заявника), на виконання вимог ухвали суду від 15.09.2015 р., надійшли пояснення щодо підстав розстрочки виконання рішення суду від 03.12.2014 р.

За відсутності відповідного клопотання справа розглядається без фіксації судового процесу технічними засобами.

Представник заявника (відповідача у справі) в засіданні суду підтримав свою заяву про розстрочку виконання рішення суду від 03.12.2014 р. по справі № 902/1383/14 з посиланням на документи додані до заяви та додаткові письмові пояснення мотивуючи необхідність розстрочення важким матеріальним становищем підприємства.

Зокрема, відповідач посилається на те, що з моменту відкриття виконавчого провадження за наказом суду від 16.12.2014 р. по справі № 902/1383/14 господарська діяльність підприємства блокована, що призвело до невиплати заробітної плати працівників заводу в сумі 587 802,00 грн, по податкових зобов'язаннях заборгованість складає 3 767 149,41 грн, поточна заборгованість 11 540 039,92 грн.

Також заявник зазначає, що всі виробничі запаси та готова продукція знаходиться в адміністративному арешті фіскальних органів, реалізація яких відбувається лише за їх згодою.

Крім того, підприємство знаходиться на стадії виконання мирової угоди у справі про банкрутство № 5/10-08, залишок боргу по якій становить 247 467,21 грн.

За твердженням відповідача несвоєчасне виконання мирової угоди по справі №5/10-08 може призвести до відновлення справи про банкрутство відносно заводу.

В засіданні суду відповідач також посилається на те, що згідно довідок підприємства та банківських установ на рахунках останнього відсутні будь-які грошові кошті.

Крім того, відповідач звертає увагу суду на те, що він є державним підприємством, сплата суми боргу за рішенням суду від 03.12.2014 р. може призвести до унеможливлення подальшої господарської діяльності та призвести до непередбачуваних наслідків.

Представник позивача в запереченнях на заяву відповідача про розстрочку виконання рішення у справі 902/1383/14 від 03.12.2014 р. та в засіданні суду заперечує мотивуючи наступним.

Позивач посилається на те, що у відповідача було достатньо часу для добровільного виконання рішення суду від 03.12.2014 р., оскільки виконавче провадження за вказаним рішенням було відкрито лише в серпні 2015 р.

Крім того, на думку позивача, ще під час розгляду справи в суді відповідач мав можливість добровільно повернути позичені кошти в 2013 році, що ним не було здійснено, як до відкриття виконавчого провадження так і після.

Щодо посилання відповідача на справу про банкрутство та перебуванні всіх активів підприємства-боржника в податковій заставі, то позивач також заперечив посилаючись на те, що у справі про банкрутство боржник не припиняв свою діяльність, оскільки була введена процедура розпорядження майном яка не виключає ведення господарської діяльності, а тому в разі відновлення процедури банкрутства відносно відповідача його діяльність не буде заблокована.

Щодо податкової застави, то позивач звертає увагу на те, що відповідач посилається на акт опису майна від 23.01.2015 р., тоді як про рішення господарського суду Вінницької області відповідачу було відомо ще на початку грудня 2014 р.

Розглянувши заяву №01-13-01/459.1 від 21.08.2015 р. Дочірнього підприємства "Ладижинський завод "Екстра" публічного акціонерного товариства "Укрмедпром" про розстрочку виконання рішення суду від 03.12.2014 р., заслухавши пояснення представників сторін, судом враховано наступне.

Відповідно до ч.1 ст.121 ГПК України при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, прокурора або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання.

В п.7.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 року № 9 від 17.10.2012 року "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" наголошено, що підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Таким чином, вищезазначена стаття не обмежує право господарського суду певними обставинами, при наявності яких господарський суд може відстрочити чи розстрочити виконання прийнятого ним рішення, проте визначальним фактором при наданні відстрочки або розстрочки є підставність цих випадків та їх об'єктивний вплив на виконання судового рішення.

Разом з тим законодавець у будь-якому випадку пов'язує розстрочення виконання судового рішення у судовому порядку з об'єктивними, непереборними, іншими словами - виключними обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення.

При цьому, господарський суд повинен враховувати можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення у встановлений строк чи попередньо встановленим способом, але перш за все повинен враховувати такі ж наслідки і для стягувача при затримці виконання рішення та не допускати їх настання.

Як визначає ст.32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст.ст.33, 34, 43 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення для господарського суду не є обов'язковим.

Здійснивши оцінку поданих відповідачем заяви про розстрочку виконання рішення суду та заперечень позивача в сукупності із наведеними вище приписами господарського процесуального законодавства, суд дійшов наступних висновків.

Наведені заявником в заяві №01-13-01/459.1 від 21.08.2015 р. обставини, а саме: важке фінансове становище підприємства, перебування в податковій заставі запасів і готової продукції заводу, виконання укладеної у справі про банкрутство мирової угоди, належність підприємства до державних, а також наявність великої заборгованості по заробітній платі, по виконавчих листах, по податках та поточній заборгованості не є тими виключними обставинами, які б давали підстави для розстрочення виконання судового рішення, оскільки вони носять не особливий і надзвичайний характер, а свідчать про негативні явища в поточній діяльності відповідача, яка за приписами статті 42 ГК України є самостійною, ініціативною, систематичною, на власний ризик господарською діяльністю, відтак, не є підставою вважати збиткову фінансову діяльність відповідача винятковим випадком у розумінні суті статті 121 ГПК України, що зумовлював би ускладнення чи відсутність можливості виконати судове рішення.

Слід зауважити, що твердження заявника про важке фінансове становище, відсутність необхідних коштів на сплату боргу за рішенням суду від 03.12.2014 р. не знайшло свого підтвердження в первинних бухгалтерських та фінансових документах.

Зокрема із наданих заявником звіту про фінансові результати за 2014 рік вбачається, що останній отримав чистий прибуток в розмірі 3 071 000,00 грн.

Згідно показників зафіксованих в балансі відповідача за І півріччя 2015 року у підприємства наявна дебіторська заборгованість за продукцію, товари, роботи, послуги в розмірі 3 363 000,00 грн (станом на 31.12.2014 р. - 3 575 00,00 грн).

Суд звертає увагу на те, що із наданих сторонами доказів слідує, що при наявності вказаного вище прибутку відповідач не провів жодних розрахунків з позивачем при тому, що останній пред'явив наказ до виконання за спливом майже 9 місяці прийняття рішення та видачі наказів на його виконання.

Як вбачається з фінансових документів, поданих заявником, за 2014 рік діяльність останнього не була збитковою та надавала можливість добровільного виконання рішення суду від 03.12.2014 р. хоча б частково.

Твердження заявника про відсутність грошових коштів на рахунках з наданням довідок № Р-1-В175/144 від 24.09.2015 р. Ладижинського відділення АТ "Райффайзен Банк Аваль", № 139 від 24.09.2015 р. Ладижинського відділення ВРВ ПАТ "КБ "Хрещатик" оцінюється судом критично за відсутності надання інформації про всі наявні поточні рахунки відкриті в банківських установах та про залишок грошових коштів на них.

При цьому суд зауважує, що залишок коштів на рахунку Ладижинського відділення АТ "Райффайзен Банк Аваль" № 3 становить 565 967,66 грн, а на рахунку № - 23 850,67 грн, що також свідчить про наявну та реальну можливість відповідача здійснювати часткове погашення боргу перед позивачем.

Посилання заявника на можливість поновлення справи про банкрутство в зв'язку з неналежним виконання ним умов мирової угоди, укладеної у справі про банкрутство підприємства № 5/10-08 розцінюється судом критично, оскільки поновлення справи про банкрутство буде розпочато зі стадії розпорядження майном боржника, яка не виключає підприємницької діяльності останнього.

В доповнення до вказаного суд зауважує, що як вказувалось вище, підставою для розстрочки можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом, тобто обставини які об'єктивно існують на момент подачі відповідної заяви в той час як заявник у своїй заяві, з поміж іншого, посилається на обставини виникнення яких лише припускається в подальшому останнім, що свідчить про передчасність твердження заявника в наведеній вище частині.

При розгляді заяви відповідача про розстрочку виконання рішення суду від 03.12.2014 р. судом прийнято до уваги низький рівень фінансової дисципліни відповідача з огляду на наявність заборгованостей перед державою та іншими контрагентами.

Також судом враховано те, що заявником жодним чином не мотивовано та не надано доказів в обгрунтування необхідності розстрочки виконання рішення суду строком на 3 роки із проведенням щомісячних платежів рівними частинами.

При розгляді заяви суд приймає до уваги наступні положення законодавства.

Відповідно до ч. 5 ст. 124, п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. Обов'язковість рішень суду є однією з основних засад судочинства.

Необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов'язкового для виконання судового рішення може становити порушення вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права на доступ до суду.

Право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення у справі "Горнсбі проти Греції" (Hornsby v. Greece), від 19.03.1997 року, п. 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-II). Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок (рішення у справі "Іммобільяре Саффі" проти Італії" (Immobiliare Saffi v. Italy), [GC], N 22774/93, п. 66, ECHR 1999-V).

З врахуванням викладеного вище, суд приходить до висновку про те, що наведені заявником обставини та надані документи в якості підстави для розстрочки виконання рішення на 3 роки є непереконливими, оскільки при наявності чистого прибутку за результатами діяльності за 2014 рік, наявності грошових коштів на рахунках в банківських установах та дебіторської заборгованості, не підтверджують неможливості чи ускладнення виконання рішення суду і даний випадок не може розцінюватись як винятковий, що є підставою для відмови у задоволенні заяви про відстрочку виконання рішення.

Таким чином, заява № 01-13-01/459.1 від 21.08.2015 р. Дочірнього підприємства "Ладижинський завод "Екстра" публічного акціонерного товариства "Укрмедпром" про розстрочку виконання рішення суду від 03.12.2014 р. у справі № 902/1383/14 не підлягає задоволенню.

Залишаючи без задоволення заяву відповідача, суд принагідно зазначає, що відповідно до положень п.7.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 р. № 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" право господарського суду розстрочку рішення суду не обмежене певним строком, воно може бути реалізоване у будь-який час після набрання рішенням законної сили і до його фактичного повного виконання, в межах строку пред'явлення наказу до виконання. Також не обмежується право заявника на повторне звернення з відповідною заявою, якщо вона вже розглядалася судом.

Керуючись ст.ст. 86, 115 та ст. 121 ГПК України, суд-

У Х В А Л И В :

1. Заяву №01-13-01/459.1 від 21.08.2015 р. Дочірнього підприємства "Ладижинський завод "Екстра" публічного акціонерного товариства "Укрмедпром" про розстрочку виконання рішення суду від 03.12.2014 р. у справі № 902/1384/14 відхилити повністю.

Суддя Банасько О.О.

віддрук. 1 прим.:

1 - до справи.