КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" вересня 2015 р. Справа№ 910/16579/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Рябухи В.І.

суддів: Ропій Л.М.

Калатай Н.Ф.

за участю секретаря судового засідання: Бовсунівській Л.О.,

представників:

від позивача Качур О.В. дов. від 09.07.2015 №132,

від відповідача не з'явився,

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Філії «Запорізьке регіональне управління «ПАТ Банк «Фінанси та Кредит»

на рішення Господарського суду міста Києва від 30.07.2015 (підписане 03.08.2015)

у справі №910/16579/15 (суддя Турчин С.О.)

за позовом Публічного акціонерного товариства «Трест «Запоріжалюмінбуд»

до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит»

про зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Трест «Запоріжалюмінбуд» звернулось з позовом до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про зобов'язання вчинити певні дії.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 30.07.2015 позов задоволено в повному обсязі. Зобов'язано Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» перерахувати грошові кошти з рахунку Публічного акціонерного товариства «Трест «Запоріжалюмінбуд» за призначенням: плата за опалення згідно договору від 01.10.2006 №100093 згідно платіжних доручень від 12.05.2015 №55 на суму 12 600 грн, від 29.05.2015 №53 на суму 84 390,36 грн та від 29.05.2015 №54 на суму 27 322,40 грн щодо здійснення переказів на рахунок концерну «Міські теплові мережі» № 2813 в Запорізькому обласному відділенні ПАТ «Ощадбанк», МФО 313957, з рахунку позивача №6980 в Філії «Запорізьке РУ «АТ «Банк «Фінанси та Кредит». Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на користь Публічного акціонерного товариства «Трест «Запоріжалюмінбуд» 2 486,26 грн судового збору.

Не погодившись з вказаним рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою до Київського апеляційного господарського суду, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 30.07.2015 скасувати, постановити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. Апеляційна скарга мотивована тим, що спірні грошові кошти не можуть бути перераховані за платіжними дорученнями, строк виконання яких закінчився, а тому рішення господарського суду, яким задоволено позовні вимоги, суперечить вимогам нормативно-правових актів чинного законодавства України, зокрема, пункту 3.5 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженій постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 № 22.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 25.08.2015 прийнято апеляційну скаргу до розгляду та порушено апеляційне провадження, розгляд справи призначено на 30.09.2015. Дану ухвалу надіслано відповідно до вимог Інструкції з діловодства в господарських судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 20.02.2013 №28. Доказами належного повідомлення відповідача про час і місце розгляду справи є повідомлення про вручення поштових відправлень (ухвали від 25.08.2015) від 27.08.2015 та від 31.08.2015, які долучені до матеріалів справи.

14.09.2015 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду позивач подав відзив на апеляційну скаргу.

У судовому засіданні 30.09.2015 представник позивача заперечив доводи апеляційної скарги, просив залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Відповідно до ст. 99 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі.

Згідно зі ст.101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника позивача, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 12.09.2000 між Комерційним банком «Фінанси та Кредит», найменування якого змінено на Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - банк) та Відкритим акціонерним товариством «Трест «Запоріжалюмінбуд», найменування якого змінено на Публічне акціонерне товариство «Трест «Запоріжалюмінбуд» (далі - клієнт) укладено договір, за умовами якого банк зобов'язався проводити розрахунки і касові операції по рахунку за дорученням клієнта, а у випадках, передбачених законодавством, - без доручення клієнта.

У п.3.1 договору передбачено, що клієнт зобов'язаний оформлювати розрахункові і касові документи по встановленій формі.

Договір вступає в силу з моменту його підписання і діє протягом невизначеного терміну (п. 7.1 договору).

За своєю правовою природою спірний договір є договором банківського рахунка.

Відповідно до ч.4 Прикінцевих та перехідних положень, Цивільний кодекс України (далі - ЦК України) застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Частиною 1 статті 1066 ЦК України встановлено, що за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

За змістом ч.3 ст.1068 ЦК України банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Відповідно до пункту 1.15 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 № 22 (далі - Інструкція), доручення платників про списання коштів зі своїх рахунків і зарахування коштів на рахунки отримувачів банки здійснюють у термін, установлений законодавством України.

Пунктом 7.1.2. статті 7 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» передбачено, що поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання коштів і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України.

12.05.2015 позивачем сформовано через систему дистанційного обслуговування «Клієнт-Банк» та відправлено на виконання банку платіжне доручення від 12.05.2015 №55 на суму 12 600 грн, з призначенням платежу -0001; плата за опалення згідно договору від 01.10.2006 №100093.

29.05.2015 позивачем було сформовано через систему дистанційного обслуговування «Клієнт-Банк» та відправлено на виконання банку платіжні доручення від 29.05.2015 №53 на суму 84 390,36 грн та від 29.05.2015 №54 на суму 27 322,40 грн, з призначенням платежу - 80001; плата за опалення згідно договору від 01.10.2006 №100093.

Станом на 12.05.2015 та 29.05.2015 залишок коштів на рахунку позивача №980 був достатнім для виконання зазначених платіжних доручень, що підтверджується наявними в матеріалах справи виписками.

Пунктом 8.1 статті 8 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» унормовано, що банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження. У разі надходження розрахункового документа клієнта до обслуговуючого банку після закінчення операційного часу банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в цьому розрахунковому документі, не пізніше наступного робочого дня.

Банки та їх клієнти мають право передбачати в договорах інші, ніж встановлені в абзацах першому та другому цього пункту, строки виконання доручень клієнтів.

Колегія суддів зазначає, що іншого строку виконання доручень клієнта, ніж той, що встановлено в абз.1 та 2 п.8.1 статті 8 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» сторонами в договорі не встановлено.

Згідно статті 1066 ЦК України банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Відповідно до частини 1 статті 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Статтею 1074 ЦК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом.

Зупинення власних видаткових операцій банку за його рахунками, а також видаткових операцій за рахунками юридичних або фізичних осіб здійснюється лише в разі накладення арешту відповідно до частини першої цієї статті, крім випадків, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму». Зупинення видаткових операцій здійснюється в межах суми, на яку накладено арешт, крім випадків, коли арешт накладено без встановлення такої суми (частина 2 статті 59 Закону України «Про банки і банківську діяльність»).

Відповідачем не заперечується факт невиконання ним спірних платіжних доручень позивача та вимоги про перерахування грошових коштів. Водночас, матеріали справи не містять доказів надання відповідачем обґрунтованої відмови щодо їх невиконання з встановлених законом підстав.

Будь-яких обмежень прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами та підстав для зупинення власних видаткових операцій банку за його рахунками, а також видаткових операцій за рахунками юридичних осіб не встановлено.

Відповідно до статей 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Матеріалами справи підтверджується, що відповідач в порушення умов договору та вимог чинного законодавства України не перерахував грошові кошти за реквізитами призначення, вказаними у платіжних дорученнях від 12.05.2015 №55 на суму 12 600 грн, від 29.05.2015 №53 на суму 84 390,36 грн та від 29.05.2015 №54 на суму 27 322,40 грн, а тому суд першої інстанції правомірно задовольнив позовні вимоги.

Як на підставу для відмови у задоволенні позовних вимог відповідач посилається на пункт 3.5 Інструкції, згідно якого банк платника приймає платіжне доручення до виконання протягом 30 календарних днів з дати його виписки, та зазначає, що строк виконання спірних платіжних доручень закінчився, а тому вони не можуть бути виконані банком.

Проте, доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, колегією суддів відхиляються з тих підстав, що спірні платіжні доручення були пред'явлені банку до виконання у межах строку, встановленого Інструкцією, що підтверджується відміткою банку на них.

Отже, доводи апеляційної скарги спростовуються матеріалами справи.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України встановлено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Отже, з огляду на викладене вище, колегія Київського апеляційного господарського суду не вбачає підстав для скасування рішення Господарського суду міста Києва від 30.07.2015 у даній справі, оскільки воно відповідає нормам матеріального та процесуального права, фактичним обставинам та матеріалам справи.

Керуючись ст.ст. 99, 101-103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Філії «Запорізьке регіональне управління «ПАТ Банк «Фінанси та Кредит» залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 30.07.2015 у справі №910/16579/15 - без змін.

2. Матеріали справи №910/16579/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

Дану постанову може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя В.І. Рябуха

Судді Л.М. Ропій

Н.Ф. Калатай