РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.09.2015Справа №910/21120/15

за позовом: Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування», м.Київ,

до відповідача: Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Авто», м.Київ,

про стягнення 11 027,23 грн.

Суддя Любченко М.О.

Представники сторін:

від позивача: Гусєв П.В. - по дов.

від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПРАВИ:

Позивач, Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АХА Страхування», м.Київ звернулось до господарського суду міста Києва із позовом до відповідача, Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Авто», м.Київ про стягнення страхового відшкодування в сумі 11 027,23 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на виплату Ярмош Любові Володимирівні страхового відшкодування на підставі договору №ТП180723Га/12хр від 29.11.2012р. добровільного страхування наземного транспорту, внаслідок чого до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» перейшло право вимоги до відповідача.

Відповідач у судове засідання 23.09.2015р. не з'явився, представника не направив, відзиву на позов не надав, правами, що передбачені Господарським процесуальним кодексом України, не скористався, правової позиції по суті спору не висловив.

Проте, за висновками суду, Публічне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» було належним чином повідомлене про час та місце розгляду справи. При цьому, господарський суд виходить з наступного.

За приписами ст.65 Господарського процесуального кодексу України ухвала про порушення провадження у справі надсилається учасникам судового процесу за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала про відкриття провадження у справі надсилається за адресою місцезнаходження (місця проживання) сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі відсутності сторін за такою адресою, вважається, що ухвала про порушення провадження у справі вручена їм належним чином.

Відповідно до п.11 листа №01-8/123 від 15.03.2007р. Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2006 році» до повноважень господарських судів не віднесено встановлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

Статтею 93 Цивільного кодексу України встановлено, що місцезнаходженням юридичної особи є фактичне місце ведення діяльності чи розташування офісу, з якого проводиться щоденне керування діяльністю юридичної особи (переважно знаходиться керівництво) та здійснення управління і обліку.

Згідно із ч.4 ст.89 вказаного Кодексу України відомості про місцезнаходження юридичної особи вносяться до Єдиного державного реєстру.

Відповідно до ч.1 ст.16 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

За змістом наявного у матеріалах справи витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців місцезнаходженням відповідача на теперішній час є: 01042, м.Київ, Печерський район, провулок Новопечерський, буд.19/3.

На вказану адресу судом на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України було скеровано ухвалу від 17.08.2015р. з метою повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи.

Наразі, конверт з вказаною вище ухвалою було вручено адресату, що підтверджується поштовим повідомленням №967.

За таких обставин, приймаючи до уваги направлення господарським судом поштової кореспонденції за адресою Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Авто», яка зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, з огляду на наявні в матеріалах справи докази отримання вказаним учасником судового процесу ухвали від 17.08.2015р., суд дійшов висновку про належне повідомлення відповідача про дату, час і місце розгляду справи.

Наразі, суд наголошує, що інформація стосовно слухання судом справ є публічною та розміщується на офіційному сайті господарського суду м.Києва в мережі Інтернет, що також свідчить про наявність у відповідача можливості дізнатись про слухання справи за його участю.

Крім того, господарський суд вважає за необхідне зауважити, що у відповідності до ч.2 ст.2 Закону України «Про доступ до судових рішень» усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Статтею 3 вказаного нормативно-правового акту передбачено, що для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - це автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

У статті 4 Закону України «Про доступ до судових рішень» передбачено, що судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України.

Отже, з огляду на наведене вище, суд зазначає, що відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись з ухвалою від 17.08.2015р. у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

З приводу неявки відповідача в судове засідання господарський суд зазначає наступне.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони. При цьому, норми вказаної статті зобов'язують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Статтею 77 вказаного Кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених ст.69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, третіх осіб, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Згідно із п.3.9.2 Постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

У п.3 Постанови №11 від 17.10.2014р. Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення» розумним, зокрема, вважається строк, що є об'єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків у цивільних справах є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи «Федіна проти України» від 02.09.2010р., «Смірнова проти України» від 08.11.2005р., «Матіка проти Румунії» від 02.11.2006р., «Літоселітіс Проти Греції» від 05.02.2004р.)

Одночасно, застосовуючи відповідно до ч.1 ст.4 Господарського процесуального кодексу України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справи ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).

Судом також враховано, що ухвалою від 17.08.2015р. явка сторін у судове засідання обов'язковою не визнавалась, а клопотань про відкладення розгляду спору не заявлялось.

До того ж, за висновками суду, з 25.08.2015р. (дата отримання ухвали про порушення провадження) у відповідача було більш ніж достатньо часу для висловлення своєї правової позиції по суті спору.

За висновками суду, незважаючи на те, що відповідач не з'явився в судове засідання 23.09.2015р., справа може бути розглянута за наявними у ній документами у відповідності до вимог ст.75 Господарського процесуального кодексу України, а неявка вказаного учасника судового спору не перешкоджає вирішенню справи по суті.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши всі представлені до матеріалів справи документи, господарський суд встановив:

Згідно із ст.16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Як свідчать матеріали справи, 29.11.2012р. між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «АХА Страхування» (страховик) та Ярмош Любов'ю Володимирівною (страхувальник) було укладено договір №ТП180723Га/12хр добровільного страхування наземного транспорту, предметом якого відповідно до п.5 є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону, пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом з наступними характеристиками:

марка/модель: Toyota Avensis,

реєстраційний номер: ВТ 0091 ВА,

рік випуску: 2012р.

За змістом п.7 договору №ТП180723Га/12хр від 29.11.2012р. страховим випадком є, в тому числі, пошкодження застрахованого транспортного засобу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

У пункті 10.2 договору №ТП180723Га/12хр від 29.11.2012р. встановлено нульовий розмір франшизи у разі настання означеного вище страхового випадку.

Договір діє з 30.11.2012р. до 29.11.2013р. (п.п.14.1, 14.2 договору №ТП180723Га/12хр від 29.11.2012р.).

За умовами вказаного договору страхування вигодонабувачем є Публічне акціонерне товариство «Креді Агріколь Банк» (п.4 договору №ТП180723Га/12хр від 29.11.2012р.).

Територією страхування є Україна (п.13 договору №ТП180723Га/12хр від 29.11.2012р.).

Виходячи зі змісту довідки №9195622 про дорожньо-транспортну пригоду, 06.05.2013р. у Дніпровському районі міста Херсон на Бериславському Шосе відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів 1.Peugeot 207, державний номер ВТ 6005 АК , який належав Ольшанському Руслану Олексійовичу, керування яким здійснювала Ольшанська Галина Миколаївна та 2. Toyota Avensis, державний номер ВТ 0091 ВА, який належав Ярмош Любові Володимирівні, яка і здійснювала керування автомобілем.

Частиною 2 ст.1192 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір збитків, які підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Статтею 990 вказаного нормативно-правового акту встановлено, що страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком.

Відповідно до ст.25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

За умовами п.25.1 договору №ТП180723Га/12хр від 29.11.2012р. страхове відшкодування виплачується страховиком на підставі письмової заяви страхувальника (його правонаступника, вигодонабувача) і страхового акту, який складається страховиком.

При пошкоджені транспортного засобу внаслідок страхового випадку розмір збитків визначається шляхом складання кошторису вартості відновлення транспортного засобу, в який включається вартість ремонтних робіт. Кошторис збитків складається страховиком, виходячи з відновлення пошкодженого транспортного засобу на базі станції технічного обслуговування (п.25.10 договору №ТП180723Га/12хр від 29.11.2012р.).

У п.15 договору №ТП180723Га/12хр від 29.11.2012р. визначено, що страхове відшкодування сплачується на базі авторизованої станції технічного обслуговування.

Пунктом 25.11.1 вказаного правочину передбачено, що у разі обрання варіанту виплати на базі авторизованої станції технічного обслуговування, в кошторис збитків включається вартість запасних частин, деталей, обладнання, матеріалів та ремонтних робіт.

Як свідчать матеріали справи, 11.05.2013р. Ярмош Любов Володимирівна звернулась до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» з повідомленням про настання події, що має ознаки страхового випадку та заявою про виплату страхового відшкодування. У вказаній заяві страхувальник просив перерахувати страхове відшкодування на рахунок станції технічного обслуговування - Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто-Плаза».

11.05.2013р. представниками позивача було проведено огляд транспортного засобу Toyota Avensis, державний номер ВТ 0091 ВА, під час якого встановлено, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 06.05.2013р., вказаному автомобілю було завдано такі пошкодження: крило заднє ліве, кріплення заднього бампера, бризговик, бампер задній, тощо. За наслідками проведення огляду складено акт б/н від 11.05.2013р.

Відповідно до рахунку-фактури №СФ-36687 від 24.05.2013р., виставленого Товариством з обмеженою відповідальністю «Авто-Плаза», вартість відновлювального ремонту транспортного засобу Toyota Avensis, державний номер ВТ 0091 ВА становила 11027,23 грн.

31.05.2013р. представниками Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» було здійснено розрахунок суми страхового відшкодування та складено страховий акт №1.002.13.05836/VESKO19491, відповідно до змісту якого страховиком прийнято рішення про виплату Ярмош Любові Володимирівні страхового відшкодування на підставі договору №ТП180723Га/12хр від 29.11.2012р. за наслідками дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 06.05.2013р., в розмірі 11 027,23 грн.

З наявного в матеріалах справи платіжного доручення №35660 від 03.06.2013р. вбачається, що Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «АХА Страхування» було виплачено страхове відшкодування страхувальнику шляхом перерахування грошових коштів безпосередньо на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто-Плаза».

Судом прийнято до уваги пояснення позивача, що шляхом обміну електронними звітами у відповідності до умов генерального договору №ІМА-11-1/2011 від 07.04.2011р. про співробітництво, укладеного з Публічним акціонерним товариством «Креді Агріколь Банк», страховиком було отримано погодження на виплату страхового відшкодування на рахунок авторизованої станції технічного обслуговування.

З метою повного та всебічного з'ясування всіх обставин справи ухвалою від 17.08.2015р. судом було зобов'язано Публічне акціонерне товариство «Креді Агріколь Банк» надати письмові заперечення (у разі наявності) стосовно виплати позивачем на підставі договору №ТП180723Га/12хр від 29.11.2012р. страхування страхового відшкодування в розмірі 11 027,23 грн. за наслідком дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 06.05.2013р., на рахунок станції технічного обслуговування - Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто-Плаза».

Однак, Публічним акціонерним товариством «Креді Агріколь Банк» відповідних заперечень представлено не було, хоча ухвалу суду відповідно до поштового повідомлення №983 було отримано 20.08.2015р., що свідчить про наявність у вигодонабувача достатнього часу для висловлення своєї позиції та надання витребуваних пояснень.

За таких обставин, господарським судом встановлено, що Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «АХА Страхування» було належним чином виконано свій обов'язок з виплати страхового відшкодування за договором №ТП180723Га/12хр від 29.11.2012р. добровільного страхування наземного транспорту.

Статтею 27 Закону України «Про страхування» та ст.993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Частинами 1, 2 ст.1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п.п.1, 3 ч.1 ст.1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

За цими нормами страхувальник, який отримав майнову шкоду в деліктному правовідношенні, набуває право вимоги відшкодування до заподіювача, але у зв'язку з погашенням шкоди коштами страхового відшкодування до страховика переходить право вимоги.

Таким чином, на підставі наведених норм цивільного законодавства та встановлених судом обставин, господарський суд дійшов висновку, що у Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» виникло право вимагати суму страхового відшкодування в особи, винної у настанні дорожньо-транспортної пригоди.

Як вбачається з наявної в матеріалах справи постанови від 30.05.2013р. Дніпровського районного суду міста Херсона по справі №666/2942/13-п, винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, що сталась 06.05.2013р. у Дніпровському районі міста Херсон на Бериславському Шосе за участю транспортних засобів 1.Peugeot 207, державний номер ВТ 6005 АК , та 2. Toyota Avensis, державний номер ВТ 0091 ВА, визнано Ольшанську Галину Миколаївну.

Доказів оскарження та скасування у передбаченому чинним законодавством України порядку наведеного судового акту матеріали справи не містять.

За приписами ст.21 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» контроль за наявністю договорів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється відповідним підрозділом Міністерства внутрішніх справ України при складанні протоколів щодо порушень правил дорожнього руху та оформленні матеріалів дорожньо-транспортних пригод.

З довідки №9195622 про дорожньо-транспортну пригоду вбачається, що цивільно-правову відповідальність власника/водія транспортного засобу Peugeot 207, державний номер ВТ 6005 АК застраховано Публічним акціонерним товариством «Українська страхова компанія «Гарант-Авто».

Статтею ст.11 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик подає інформацію про укладені та достроково припинені договори обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності до централізованої бази даних у порядку, встановленому у положенні про централізовану базу даних щодо обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, яке затверджується Уповноваженим органом за поданням МТСБУ.

Відповідно до п.1.3 Положення про єдину централізовану базу даних щодо обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, затвердженого Розпорядженням №566 від 09.07.2010р. Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України, база даних Моторного транспортного страхового бюро України - це єдина централізована база даних Моторного транспортного страхового бюро України щодо обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Згідно з п.5.3 Положення про єдину централізовану базу даних щодо обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, затвердженого Розпорядженням №566 від 09.07.2010р. Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України, інформація, отримана з бази даних Моторного транспортного страхового бюро України, використовується з метою отримання відомостей про наявність чи відсутність договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на дату скоєння дорожньо-транспортної пригоди та отримання відомостей про страховика, який застрахував цивільно-правову відповідальність власника наземного транспортного засобу на дату ДТП або на дату укладення договору обов'язкового страхування.

З наявної в матеріалах справи довідки №7/2-28/23888 від 26.08.2015р. Моторного транспортного страхового бюро України вбачається, що станом на момент дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 06.05.2013р., цивільно-правову відповідальність власника/водія транспортного Peugeot 207, державний номер ВТ 6005 АК застрахо?вано Публічним акціонерним товариством «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» за полісом №АВ6026240. Вказаним полісом встановлено нульовий розмір франшизи та ліміт відповідальності страховика в сумі 50 000 грн.

За таких обставин, враховуючи наведене вище, господарський суд дійшов висновку, що наявні в матеріалах справи документи в їх сукупності є належними доказами страхування цивільно-правової відповідальності Ольшанської Галини Миколаївни, як власника/ водія транспортного засобу Peugeot 207, державний номер ВТ 6005 АК на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди 06.05.2013р. саме відповідачем.

Таким чином, за висновками суду, звернення Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» до Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» є обґрунтованим.

За твердженнями заявника, Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АХА Страхування» зверталось до відповідача з вимогою №213/2 від 09.02.2015р. про сплату страхового відшкодування в сумі 11 027,23 грн.

Проте, за твердженнями позивача, які з боку відповідача не спростовані, Публічним акціонерним товариством «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» вимоги заявника виконано не було, страхове відшкодування не сплачено.

З метою повного та всебічного з'ясування всіх обставин справи, судом ухвалою від 17.08.2015р. було зобов'язано відповідача надати докази (у разі наявності) щодо виплати заявнику страхового відшкодування в сумі 11 027,23 грн. за наслідками дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 06.05.2013р.

Однак, як зазначалось, відповідачем вимог суду виконано не було, свою правову позицію по суті спору не висловлено.

При цьому, за висновками суду, з 25.08.2015р. (дата отримання ухвали про порушення провадження) у відповідача було більш ніж достатньо часу для надання витребуваних судом документів.

Суд зазначає, що відповідно п.2.3 Постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (ч.1 ст.38 Господарського процесуального кодексу України), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

За таких обставин, приймаючи до уваги наведене вище, враховуючи, що позов доведений заявником та обґрунтований наявними в матеріалах справи документами, господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» до Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» про стягнення страхового відшкодування в сумі 11 027,23 грн. підлягають задоволенню.

Судовий збір згідно із ст.49 Господарського процесуального кодексу України покладається на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Задовольнити позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування», м.Київ до Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Авто», м.Київ про стягнення страхового відшкодування в сумі 11 027,23 грн.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» (01042, м.Київ, Печерський район, провулок Новопечерський, буд.19/3, ) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» (04070, м.Київ, Подільський район, вул.Іллінська, буд.8, ) страхове відшкодування в сумі 11 027,23 грн. та судовий збір в розмірі 1827 грн.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

У судовому засіданні 23.09.2015р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повне рішення складено 25.09.2015р.

Суддя М.О. Любченко