РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.09.2015Справа №910/15303/15

За позовом Публічного акціонерного товариства «КИЇВЕНЕРГО»

до Товариства з додатковою відповідальністю «ЩЕКАВИЦЯ-ЦЕНТР»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача

Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Щекавиця»

про стягнення 56 749,01 грн.

суддя Пукшин Л.Г.

Представники:

від позивача Левченко В.І. - представник за довіреністю № 91/2015/09/31-6 від 31.08.15

від відповідача Борковська І.В. - представник за довіреністю від 23.09.14

від третьої особи не з'явилися

В судовому засіданні 23.09.15, в порядку ст. 85 ГПК України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство «Київенерго» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю «ЩЕКАВИЦЯ-ЦЕНТР» про стягнення заборгованості за договором на постачання теплової енергії у гарячій воді № 250840 від 24.06.2010 у розмірі 56 749,01 грн., з яких 43 920,43 грн. - основна заборгованість, 4 300,01 грн. - пеня, 8 220,24 грн. - інфляційна складова боргу та 3 % річних у розмірі 308,33 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що в порушення умов укладеного між позивачем та відповідачем договору на постачання теплової енергії у гарячій воді № 250840 від 24.06.2010 відповідач не виконав свої зобов'язання щодо оплати за надані позивачем послуги, внаслідок чого у останнього в період з 01.12.2014 по 01.04.2015 утворилась заборгованість у розмірі 56 749,01 грн.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 16.06.2015 порушено провадження у справі № 910/15303/15 за вказаною позовною заявою, та призначено розгляд справи в судовому засіданні 05.08.2015.

03.08.2015 відповідач через загальний відділ діловодства суду подав відзив на позовну заяву, відповідно до якого проти позовних вимог заперечує з наступних підстав. Так, за доводами відповідача, багатоквартирний будинок 30/39 по вул. Щекавицька обслуговувався відповідачем до 31.12.2014. Кінцевими споживачами теплової енергії, яка поставлялася за договором були власники квартир за вказаною адресою, якими було створене Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Щекавиця», після чого згідно акту приймання-передачі від 23.12.2014 будинок було передано на баланс ОСББ «Щекавиця». Про факт передачі будинку та про припинення дії договору з 31.12.2014 позивача було попереджено листами неодноразово. Також на виконання п. 4.3. договору відповідачем було надіслано позивачу лист № 46 від 18.11.2014 про розірвання договору з 01.01.2015. Повторно лист про розірвання договору було надіслано відповідачу 25.12.2014 за № 94. Проте, відповідач продовжував нараховувати плату за теплову енергію у гарячій воді за договором, який уже не був чинний, у зв'язку з чим відповідач знову звертався до позивача з листами № 11 від 20.02.2015 та № 22 від 03.04.2015 з вимогою припинити нарахування за договором та розірвати його. Станом на 31.12.2014 заборгованість відповідач перед позивачем становила 10 944,48 грн, що підтверджується актом звірки взаємних розрахунків за теплову енергію від 31.12.2014 за договором № 250840. Вказана заборгованість погашена відповідачем остаточно 20.2.2015, що підтверджується вип. Скою по рахунку та картою рахунку. Щодо періоду з 01.01.2015 по 01.04.2015, то споживачем послуг було ОСББ «Щекавиця», на балансі у якого перебуває будинок 30/39 по вул. Щекавицькій. ОСББ «Щекавиця» за цей період виставляло рахунки власникам квартир та нежитлових приміщень у будинку 30/39 по вул. Щекавицькій за надання їм послуг з теплопостачання та отримував кошти за надання цієї послуги. Оскільки нарахування будь-яких платежів за договором після його припинення (з 01.01.2015) є безпідставним, то, відповідно, безпідставним є і нарахування штрафних санкцій.

У судове засідання, призначене на 05.08.2015, з'явились представники сторін, вимоги ухвали суду виконали, надав документи, що були долучені судом до матеріалів справи.

Представник позивача заявив усне клопотання про залучення до участі у справі Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Щекавиця» третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача. Клопотання мотивоване тим, що 23.12.2014 між ТДВ «Щекавиця-Центр» та ОСББ «Щекавиця» складено акт приймання-передачі житлового комплексу або його частини з балансу на баланс. Згідно п.7 вищевказаного акту ОСББ «Щекавиця» та ТДВ «Щекавиця-Центр» домовились, що ТДВ «Щекавиця-Центр» продовжує експлуатацію будинку до 31.12.2014 року включно, а з 01.01.2015 обов'язки по обслуговуванню будинку покладаються на ОСББ «Щекавиця».

Представник відповідача клопотання позивача підтримує та просить задовольнити.

Ухвалою суду від 05.08.2015 залучено до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Щекавиця», розгляд справи відкладено на 19.08.2015.

У судовому засіданні 19.08.2015 оголошувалась перерва за клопотанням представника третьої особи до 23.09.2015.

У судовому засіданні 23.09.2015 представник позивача позовні вимоги підтримав та проси суд задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечував, з підстав наведених у відзиві та проси суд відмовити повністю.

Представник третьої особи через загальний відділ діловодства суду подав пояснення по суті та клопотання про розгляд справи без уповноваженого представника третьої особи.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

24 червня 2010 року між Акціонерною енергопостачальною компанією «Київенерго» (постачальник) та Відкритим акціонерним товариством «Фірма «Астарта-Центр» (споживач) було укладено договір на постачання теплової енергії у гарячій воді № 250840 (надалі - договір).

Відповідно до п. 11. договору предметом цього договору є постачання, користування та своєчасна сплата в повному обсязі спожитої теплової енергії у гарячій воді, на умовах, передбачених цим договором.

За умовами договору постачання теплової енергії має здійснюватись до будинку № 30/39 по вул. Щекавицька у м. Києві.

Додатковою угодою від 11.10.2011 внесено зміни до договору та визначено Публічне акціонерне товариство «Київенерго» як енергопостачальну організацію та Товариство з обмеженою відповідальністю "Фірма «Астарта-Центр» як абонента.

Додатковою угодою від 23.11.2012 внесено зміни до договору та визначено Публічне акціонерне товариство «Київенерго» як постачальника та Товариство з додатковою відповідальністю «Щекавиця-Центр» як споживача.

У відповідності до положень п. 2.1. договору, сторони зобов'язались при виконанні умов договору, а також при вирішення всіх питань, що не обумовлені цим договором, керуватися тарифами, затвердженими Київською міською державною адміністрацією, Положеннями про Держенергоспоживнагляд, Правилами користування тепловою енергією, Правилами технічної експлуатації тепловикористовуючих установок і теплових мереж, нормативними актами з питань користування та взаєморозрахунків за енергоносії, чинним законодавством України.

Згідно з пунктом 2.2.1. договору постачальник зобов'язується постачати теплову енергію у вигляді гарячої води на потреби: опалення та вентиляцію - в період опалювального сезону, гарячого водопостачання - протягом року, в кількості та обсягах згідно з додатком № 1 до цього договору.

Пунктом 2.3.1. договору визначено, що споживач зобов'язався дотримуватись кількості споживання теплової енергії за кожним параметром в обсягах, які визначені у додатку № 1 до договору, не допускаючи їх перевищення, та своєчасно сплачувати вартість спожитої теплової енергії.

За доводами позивача, відповідач в порушення взятих на себе зобов'язань за договором не оплачує вартість отриманих послуг, у результаті чого виникла заборгованість за період з 01.12.2014. по 01.03. 2015р. у сумі 43 920,43 грн.

Отже, спір у справі виник в зв'язку з тим, що позивач вважає, що відповідачем в порушення умов договору не було у повному обсязі сплачено вартість використаної теплової енергії за період з грудня 2014 року по лютий 2015 року.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до абзацу 2 п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до п. 8.1. договору договір набуває чинності з дня його підписання та діє до 31.12.2010.

Пунктом 8.4. договору визначено, що договір вважається пролонгованим на кожний наступній рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії не буде письмово заявлено однією із сторін про його припинення.

Відповідач вказує на те, що 23.12.2014 за актом приймання-передачі відбулась передача будинку № 30/39 по вул. Щекавицька у м. Києві на баланс створеного власниками цього будинку Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Щекавиця".

Матеріали справи свідчать, що у зв'язку з цим відповідач звертався до позивача з листами в яких просив про розірвання договору з 31.12.2014 р.

Позивач листом № 029/53/1/1782 від 10.02.2014 повідомив відповідача ненадання останнім документів про передачу житлового будинку за адресою: вул. Щекавицька, 30/39 на баланс до Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Щекавиця" та про те, що договори, в т.ч. спірний є дійсними.

Як вбачається з матеріалів справи відповідач лише 24.02.2015 подав позивачу з листом № 11 від 20.02.2015 акт приймання-передачі від 23.12.2014 будинку на баланс Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Щекавиця" (підтверджується вхідним штампом позивача за вх. № 14/5220).

Доказів направлення або вручення позивачу листа відповідача № 94 від 25.12.2014, в додатку до якого зазначений вищевказаний акт приймання-передачі будинку від 23.12.2014, не надано.

Згідно з п. 1.4. додатку № 7 до договору у випадку передачі споживачем свого об'єкта іншій організації постачальник повинен бути повідомлений в 3-дениий термін відповідним двостороннім листом здаючого та приймаючого об'єкт. У цьому разі договір буде припинений тільки при повній сплаті споживачем заборгованості.

Відповідно до п. 8.2. договору останній припиняє свою дію в випадках: взаємної згоди сторін про його припинення, прийняття рішення судом, при ліквідації однієї із сторін.

Доказів того, що сторонами досягнуто згоди про припинення дії договору з 01.01.2015 або доказів розірвання договору в судовому порядку не подано.

Посилання відповідача на те, що з 01.01.2015 обслуговування будинку здійснювалось Об'єднанням співвласників багатоквартирного будинку "Щекавиця", про що до речі зазначено в акті приймання-передачі від 23.12.2014, не приймається судом до уваги, оскільки.

Відповідно до п. 9.3. договору у випадку передачі абонентом свого об'єкту іншій організації, енергопостачальна організація повинна бути повідомлена в 3-денний термін відповідним двохстороннім листом здаючого та приймаючого об'єкт. У цьому разі договір буде припиненим тільки при повній сплаті абонентом заборгованості за спожиту теплову енергію.

Позивач у запереченнях на відзив зазначив, що станом на серпень 2015 року на адресу позивача не надходив двосторонній лист про передачу відповідачем свого об'єкту ОСББ «Щекавиця», що на думку позивача є порушення умов п. 9.3. договору.

Відповідно до пунктів 1 та 3 додатку № 3 до договору розрахунки з абонентом за відпущену теплову енергію проводиться згідно з тарифами, затвердженими розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 30.06.2009 № 758 які можуть змінюватись в період дії договору.

У п. 2. додатку № 4 до договору сторонами визначено, що абонент до початку розрахункового періоду (місяця0 сплачує енергопостачальній організації вартість заявленої у договорі кількості теплової енергії на розрахунковий період, з урахуванням сальдо розрахунків на поточний місяць, або оформляє договір про заставу майна, згідно Закону України «Про заставу», як засіб гарантії сплати споживаємої теплової енергії.

Пунктом 5 додатку № 4 до договору передбачено, що абонент щомісячно з 12 по 15 число отримує у районному відділі тепло збуту № 3 за адресою вул. Щекавицька, 37/48 табуляграму фактичного споживання теплової енергії за попередній період, акт звірки на початок розрахункового періоду, який оформлює і повертає один примірник в РВТ.

Як вбачається з матеріалів справи позивач на виконання вимог договору поставив, а відповідач спожив теплову енергію за період з грудня 2014 року по лютий 2015 року на загальну суму 60 390,52 грн., що підтверджується, відомостями обліку споживання теплової енергії, обліковими картками (табуляграмами) та довідкою про розрахунок основного боргу.

Дослідивши зміст спірного договору суд дійшов до висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до п. 1. ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона -постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із п. 6 ст. 265 Господарського кодексу України до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Частинами 1-3 ст. 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Положеннями ч. 1 ст. 656 Цивільного кодексу України встановлено, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Згідно з частиною 1 статті 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Частинами 6, 7 статті 276 Господарського кодексу України встановлено, що розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється, як правило, у формі попередньої оплати. За погодженням сторін можуть застосовуватися планові платежі з наступним перерахунком або оплата, що провадиться за фактично відпущену енергію.

Згідно ст. 20 Закону України "Про теплопостачання", тарифи на теплову енергію, реалізація якої здійснюється суб'єктами господарювання, що займають монопольне становище на ринку, є регульованими. Тарифи на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії, крім тарифів на виробництво теплової енергії для суб'єктів господарювання, що здійснюють комбіноване виробництво теплової і електричної енергії та/або використовують нетрадиційні та поновлювані джерела енергії, затверджуються національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, та органами місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законодавством.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 610 Цивільного кодексу України визначає що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно п. 2 статті 193 Господарського кодексу України, кожна сторона повинна вжити заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем зобов'язання щодо своєчасного внесення плати за використану теплову енергію за договором у період з 01.12.2014 року по 01.03.2015 року в повному обсязі не виконано, в результаті чого заборгованість перед позивачем, складає 43 920,43 грн.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Як визначено абзацом 1 п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Таким чином, вимоги позивача про стягнення з відповідача основного боргу в сумі 43 920,43 грн. за спожиту теплову енергію обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Відповідно до п. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Оскільки, матеріали справи свідчать про порушення відповідачем зобов'язання щодо своєчасного внесення плати за використану теплову енергію у повному обсязі, відповідач є таким, що прострочив виконання зобов'язання.

В зв'язку з тим, що відповідач припустився прострочення по сплаті платежів, позивач просить суд стягнути на свою користь пеню у розмірі 4 300,01 грн, інфляційну складову боргу у розмірі 8 220,24 грн та 308,33 грн. - 3% річних.

Частиною першою ст. 229 ГК України передбачено, що учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов'язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов'язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов'язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами.

Стаття 611 чинного Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. (ч. 1 ст. 549 ЦК України).

Згідно ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

У п. 7 додатку № 4 до договору передбачено, що на суму боргу на початок кожного періоду позивачем нараховується пеня у розмірі 0,5% за кожен день до моменту його погашення, але не більше суми обумовленої чинним законодавством України.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3 % річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Отже, враховуючи факт прострочення відповідачем виконання грошового зобов'язання щодо сплати за отримані послуги, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача пеню у розмірі 4 300,01 грн, інфляційну складову боргу у розмірі 8 220,24 грн та 308,33 грн. - 3% річних за розрахунком позивача, з яким погоджується суд.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідач доказів на спростування обставин, повідомлених позивачем, не надав.

З огляду на вищевикладене, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Київенерго" обґрунтовані та підлягають задоволенню повністю.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України,-

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Щекавиця-Центр» (04071, м. Київ, вул. Щекавицька, 30/39, ідентифікаційний код 19344989) на користь Публічного акціонерного товариства «Київенерго» (01001, м. Київ, пл. І.Франка, 5, ідентифікаційний код 00131305) борг у сумі 43 920 (сорок три тисячі дев'ятсот двадцять) грн. 43 коп.; пеню у сумі 4 300 (чотири тисячі триста) 01 коп.; інфляційну складову боргу у сумі 8 220 (вісім тисяч двісті двадцять) грн 24 коп.; 3% річних у сумі 308 (триста вісім) грн 33 коп. та витрати по сплаті судового збору у сумі 1 827 (одна тисяча вісімсот двадцять сім) грн 00 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 24.09.2015 р.

Суддя Пукшин Л.Г.