ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"17" вересня 2015 р.Справа № 924/1194/15

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Гладюка Ю. В., розглянувши матеріали справи

за позовом Державного підприємства "Новатор", м. Хмельницький

до Головного управління статистики у Хмельницькій області, м. Хмельницький

про визнання договору неукладеним

представники сторін:

від позивача - ОСОБА_1 за дорученням

від відповідача - ОСОБА_2 за довіреністю

з перервою в судовому засіданні

встановив:

Позивач у позовній заяві просить суд визнати неукладеним договір, підписаний ВО „Новатор і Хмельницьким обласним Управлінням статистики 17.02.1988 р.

Обгрунтовуючи позов, позивач наводить таке. 17.02.1988 р. між Виробничим об'єднанням „Новатор, правонаступником якого є підприємство позивача, і Хмельницьким обласним управлінням статистики (Облстатуправління), правонаступником якого є відповідач, підписано договір. За умовами даного договору Облстатуправління зобов'язувалось передати капітальні вкладення в обсязі 12, 64 тис. руб., а ВО „Новатор прийняти їх на будівництво гуртожитку на 575 місць по вул. Молодіжна, 15/1 і виділити в розпорядження Облстатуправлінню 5 місць (2 кімнати). Облстатуправління також зобов'язувалось надати ВО „Новатор допомогу в будівництві гуртожитку. Жодної іншої інформації, яка б конкретизувала права та обов'язки сторін договору, вказаний документ не містить як немає і строку його дії. Виходячи з цього неможливо визначитись із видовою належністю даного договору і нормами права, які мають регулювати відносини між сторонами договору, їх права і обов'язки, порядок і наслідки його виконання.

Відповідач вважає, що між сторонами укладено договір про дольову участь у будівництві.

Статтею 153 ЦК УРСР 1963 р., що діяв на час підписання договору, і ст. 638 ЦК України 2003 р. передбачено, що договір є укладеним, якщо між сторонами у належній формі досягнуто згоди з усіх істотних умов договору.

Договір про пайову участь у будівництві цивільним законодавством України не передбачений. При розробці і укладанні такого договору його сторони можуть керуватись ст.6 Цивільного кодексу України від 16.01.2003 р. № 435-ІУ, згідно з якою сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає його загальним засадам, і ст. 627 цього ж Кодексу, яка вказує, що сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагентів та визначенні умов договору з урахуванням вимог діючого законодавства. Також відповідно до ч. 1 ст. 204 ЦКУ правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відносини дольової участі у будівництві частково регулювались на час укладення договору статтями 5, 26, 27, 175, 176, 184 Житлового кодексу УРСР, який діє й донині. Зокрема частиною 3 статті 5 Кодексу регламентується зарахування до житлового фонду місцевих рад житлових будинків, побудованих із залученням у порядку дольової участі коштів державних підприємств, установ, організацій у випадках, коли функції єдиного замовника у будівництві виконує виконавчий комітет місцевої ради. У коментарі до даної статті зазначено, що відносини між підприємствами, установами і організаціями з приводу дольової участі у будівництві житлового будинку оформляються договором про сумісну діяльність.

Умови укладання договору про сумісну діяльність регулювались нормами глави 38 Цивільного кодексу УРСР. Зокрема ними передбачалось спільне ведення справ (ст. 431) і набуття учасниками договору прав спільної власності щодо майна, створеного або придбаного в результаті їх спільної діяльності (ст. 432). Статтею 433 ЦК УРСР також було врегульовано розподіл витрат і збитків учасників договору, де у частині другій зазначено, що якщо договором такий порядок не передбачений, спільні витрати і збитки покриваються за рахунок спільного майна учасників договору (стаття 432 цього Кодексу), а суми, яких не вистачає, розподіляються між учасниками договору пропорційно їх внескам у спільне майно. Зазначений договір таких умов не містить.

Подібні норми щодо регулювання спільної діяльності містить і глава 77 Цивільного кодексу України 2003 р., але додатково його статтею 1137 встановлено, що умова, за якою учасник повністю звільняється від участі у відшкодуванні спільних витрат або збитків, є нікчемною.

Статтями 175, 176, ч.2 ст. 184 ЖК УРСР також передбачається обов'язок по забезпеченню утримання житлового фонду, його ремонту і фінансуванню. Судовими рішеннями у попередніх справах за даним договором неодноразово було встановлено факт знаходження гуртожитку на балансі і обслуговуванні підприємства позивача. Жодної участі в утриманні відповідної частини гуртожитку або відшкодуванні витрат і збитків, понесених підприємством позивача у зв'язку із таким утриманням, відповідач не поніс і не пропонував розділити такі витрати.

Будівництво гуртожитку розпочалось в травні 1987 року, комісія з приймання в експлуатацію гуртожитку розпочала роботу з 11.05.1988 р. З акту Державної приймальної комісії від 28 жовтня 1988 р. вбачається, що представники управління статистики в роботі комісії участі не приймали. З довідки про фінансування будівництва участь статуправління в ньому також не вбачається.

Договір передбачав не лише фінансову участь облстатуправління, а і допомогу у будівництві, яка насправді не надавалась. При цьому добудова гуртожитку потребувала активної участі відповідача, що вбачається з наказів по підприємству від 27.07.1988 р. № 659, від 17.08.1988 № 722, від 06.09.1988 р. Відповідач в той же час замість допомоги писав звернення (лист Прокурору Хмельницької області від 12.12.1988 р. № 11/9), що свідчить про відсутність співпраці сторін по договору.

Статтею 27 ЖК УРСР встановлюється порядок розподілу житлової площі в будинках, побудованих за рахунок коштів, переданих в порядку дольової участі. Згідно з цим порядком передача капітальних вкладень оформлюється протоколом по установленій формі, який підписується підприємством (установою, організацією) і єдиним замовником, а також погоджується підрядною будівельною організацією. В протоколі зазначається, зокрема, розмір житла, що підлягає наданню підприємству (установі, організації) по дольовій участі після закінчення будівництва. Між сторонами такого протоколу не укладалось, оскільки договір підписувався вже під час здачі гуртожитку в експлуатацію, а питання про перерахування коштів статуправлінням й поготів вирішувалось після здачі в експлуатацію будинку.

Житлова площа після здачі в експлуатацію будинку передається учасникам будівництва пропорційно розміру їх дольової участі після утримання житла у відповідності до статті 26 ЖК УРСР. При цьому йдеться про передачу не житлової площі помешкань, а про пропорційну передачу відповідної частини всього будинку. Це ж вбачається і з п. 31 Постанови ЦК КПРС, Ради міністрів СРСР від 28.05.1969 р. № 392 «Про заходи по покращенню якості житлово-цивільного будівництва», де встановлено, що починаючи з 1970 року, планування капітальних вкладень на житлове будівництво і техніко-економічна оцінка його мають проводитись виходячи із показника вартості одного квадратного метру загальної площі житлових будинків.

Крім зазначеного звертається увага і на таке. Законом СРСР від 17.06.1983 р. „Про трудові колективи і підвищення їх ролі в управлінні підприємствами, установами, організаціями встановлено, що житлова площа в будинках, побудованих за рахунок коштів фонду соціально-культурних заходів і житлового будівництва, фонду широкого вжитку та інших фондів підприємств не може бути передана іншим організаціям або використана на інші цілі без згоди трудового колективу. Такої згоди трудовим колективом об'єднання на передачу місць у гуртожитку статуправлінню не надавалось, хоча з довідки акту приймальної комісії вбачається, що фінансування будівництва здійснювалось за рахунок власних коштів ВО „Новатор.

Статтею 180 ГКУ надано визначення істотних умов господарського договору. Згідно частини 3 при укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору. Статтею 181 ГКУ встановлений порядок укладання господарських договорів, де у частині 8 зазначено, що у разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся). Якщо одна із сторін здійснила фактичні дії щодо його виконання, правові наслідки таких дій визначаються нормами Цивільного кодексу України.

Таким чином договір про дольову участь або спільну діяльність, його реалізація, обов'язково пов'язані із закріпленням у документі прав і обов'язків сторін, порядку фактичної сплати коштів, передачі майна, здійснення трудової участі, розподілу і оформлення результату такої діяльності, строку дії договору, що є його суттєвими умовами. Також має бути чітко визначена правова природа фінансування, обумовлений сторонами порядок розподілу витрат і збитків від такої діяльності. У вказаному договорі такі суттєві умови відсутні.

Крім того, позивач наводить обставини розбіжності в розумінні предмету цього договору, що призвело до ситуації неможливості виконання судового рішення.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, наполягав на його задоволенні.

Представник відповідача в судовому засіданні та відповідач у письмовому відзиві проти позову заперечують, зазначають про його необгрунтованість. Так, у відзиві зазначено, що Підставами визнання договору від 17.02.1988 року неукладеним позивач вважає його невизначеність та відсутність істотних умов договору, що, на думку позивача, є доказом того, що сторони не врегулювали правовідносини і практично договір не уклали.

Заявляючи позов, позивач ігнорує рішення господарського суду Хмельницької області у справі №21/1682-10 від 29 жовтня 2010 року, де судом ( а в подальшому підтверджено постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 16.03.2011 року та постановою Вищого Господарського Суду України від 19 травня 2011 року) встановлені обставини, які набули преюдиціального значення для розгляду даної справи.

Так, рішенням господарського суду від 29.10.2010 року встановлено, що Головне управління статистики у Хмельницькій області виконало свої зобовязання щодо оплати, а у ДП „Новатор існують зобовязання щодо передачі статуправлінню пять місць в гуртожитку по вул. Молодіжній, 15/1 у м. Хмельницькому. Рівненський апеляційний господарський суд своєю постановою від 16.03.2011 року у даній справі підтвердив виконання статуправлінням умов договору від 17.02.1988 року щодо оплати та наявність зобовязань ДП „Новатор щодо передачі управлінню статистики 5 місць в гуртожитку. Вищий Господарський Суд України у справі №21/1682-10 підтвердив, що правовідносини сторін врегульовано договором від 17.02.1988 року про дольову участь у будівництві, за умовами якого у відповідача (ДП „Новатор) виникло зобовязання з надання (виділення) у розпорядження, а у позивача виникло відповідне, кореспондуюче цьому обовязку, право на користування 5 місцями (2 кімнатами) у гуртожитку по вул. Молодіжній, 15/1 у м. Хмельницькому (постанова Вищого Господарського Суду України від 19 травня 2011 року).

Отже, судами встановлено, що договір між сторонами існує, Головне управління статистики свої зобовязання по договору виконало повністю, а ДП „Новатор - частково, договір в установленому порядку у вищезазначеній справі недійсним не визнаний. Рішення суду набрало законної сили.

Згідно частини третьої статті 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Позивач же, як докази, у цій справі подає документи, які уже були предметом розгляду у справі № 21/1682-10 і до уваги не прийняті. Крім цього, звертається увага суду на те, що позивач вибрав спосіб захисту, який не передбачений законом ст. 16 ЦК України

Таким чином, у справі № 21/1682-10 уже розглядалося питання щодо існування договору та встановлено наявність правовідносин між сторонами, однак, позивач намагається повторно довести, що договір є таким, що не відбувся.

Також відповідач подав заяву про застосування строку позовної давності, який порушено позивачем у даному позові.

Зокрема, перебіг позовної давності відповідно до ст. 261 ЦК починається від дня, коли особа довідалася або повинна була довідатися про порушення свого права. Позивач знав про існування договору від 17.02.1988 року в момент його укладення, оскільки даний договір узгоджувався та підписувався обома сторонами. В подальшому ДП „Новатор був стороною у справі № 2/9386, де предметом розгляду був саме цей договір

Згідно ст. 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (п.4 ст. 267 ЦК України).

В матеріалах справи наявні.

Копія договору від 17 лютого 1988 року, підписаного між Облстатуправлінням та ВО „Новатор про те, що Облстатуправління передає капітальні вкладення в обсязі 12, 64 тис. руб., а ВО „Новатор приймає на будівництво гуртожитку на 575 місць по вул. Молодіжна, 15 / 1. ВО „Новатор зобовязується виділити в розпорядження Облстатуправління 5 місць (2 кімнати). Облстатуправління зобовязується надати ВО „Новатор допомогу в будівництві.

Відповідно до довідки від 12.12.1988 року Хмельницького радіотехнічного заводу, адресованої Облстатуправлінню, останньому в розпорядження виділено 5 місць (дві кімнати) відповідно до договору від 17 лютого 1988 року.

Відповідно до довідки Хмельницького обласного управління статистики, адресованої позивачу № 23 19 / 57 від 9 квітня 2004 року згідно договору від 17 лютого 1988 року обласному управлінню статистики належать кімнати № 204 та 618 в гуртожитку по вул. Молодіжній, 15 / 1.

Лист облуправління статистики від 12.12.1988 року, адресований прокурору Хмельницької області щодо відомостей про будівництво гуртожитку.

ОСОБА_3 статистики від 15.12.1988 року, адресований голові Держкомстату УРСР про те, що Облстатуправління отримало згоду Хмельницького радіотехнічного заводу на дольову участь у будівництві гуртожитку.

Акт Державної приймальної комісії про прийом в експлуатацію закінченого будівництвом обєкта - гуртожитку на 575 місць по вул. Молодіжній. 15 / 1.

Довідка ВО „Новатор про те, що фінансування будівництва гуртожитку по вул. Молодіжна, 15 / 1 здійснювалось за рахунок засобів ВО „Новатор (централізованих 621 тис. руб, нецентралізованих 475 тис. руб.).

Наказ № 927 від 1 листопада 1988 року про затвердження акту держкомісії по прийняттю в експлуатацію гуртожитку по вул. Молодіжна, 15 / 1 у м. Хмельницький.

Рішення держприйомкомісії по гуртожитку на 575 місць про прийом в експлуатацію. Довідка замовника та підрядника про прийом в експлуатацію закінченого будівництвом обєкта гуртожиток на 575 місць по вул. Молодіжна, 15 / 1 у м. Хмельницький. Довідка про розяснення термінів „Централізовані і нецентралізовані кошти від 5 березня 2008 року. Накази по ВО „Новатор відносно виробничих питань № 659, 722, 2265. Лист головного управління статистики від 15 травня 2001 року, адресований ВО „Новатор з проханням надати працівнику управління статистики для проживання її сімї секцію з двох кімнат (№ 204, 203) які закріплені за облуправлінням статистики за договором від 17.02.1988 року. ОСОБА_4 статистики № 18 13 / 77 від 31.03.2011 року, адресований ДП „Новатор з проханням надати відповідно рішення суду сімї працівника головуправління статистики ОСОБА_5 додаткову кімнату на два місця (№ 203) в гуртожитку. Ордер від 26 вересня 2001 року № 700 на житлову площу в гуртожитку на імя ОСОБА_5 Повторний лист № 18 13 / 109 від 6 червня 2011 року з тим же проханням.

Постанова ВГС України від 19 травня 2011 року у справі № 21 / 1682- 10 за позовом ОСОБА_4 статистики у Хмельницькій області до ДП „Новатор про зобовязання виділити в користування два місця (1 кімнату) в гуртожитку по вул. Молодіжна. 15 / 1 у м. Хмельницькому, якою касаційну скаргу залишено без задоволення. Постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 16 березня 2011 року залишено без змін (яким залишено без змін рішення господарського суду області про задоволення позову). Постанова рівненського апеляційного господарського суду у цій справі.

Ухвала ВС України від 10 червня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_4 статистики до ДП „Новатор про визнання недійсним ордеру, яким рішення Хмельницького міськрайонного суду залишено без змін (яким відмовлено в задоволенні позову). Ухвала апеляційного суду Хмельницької області у вищенаведеній справі. Рішення міськрайонного суду у означеній справі.

Рішення господарського суду Хмельницької області у справі № 2/9386 від 24 березня 2008 року за позовом ОСОБА_4 статистики в Хмельницькій області до ДП „Новатор про зобовязання надати в користування кімнату в гуртожитку по вул. Молодіжна. 15 / 1, яким у позові відмовлено. Постанова Житомирського апеляційного господарського суду від 21 серпня 2008 року, яким вищевказане рішення господарського суду області залишено без змін. Постанова ВГС України від 10 лютого 2009 року у вказаній справі, якою рішення судів попередніх інстанцій скасовано, справу передано на новий розгляд. Рішення господарського суду області від 14 травня 2009 року (новий розгляд), яким у позові відмовлено. Постанова Житомирського апеляційного господарського суду від 17.08.2010 року, яким вищенаведене рішення господарського суду залишено без змін.

Також у справу подано довідку від 14.01.08 року про те, що гуртожиток по вул. Молодіжна, 15 / 1 перебуває на балансі ДП „Новатор. Аудиторський звіт за результатами проведення аудиту діяльності ДП „Новатор

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши подані докази та давши їм оцінку в сукупності, судом враховуються такі обставини.

У позові позивач просить визнати неукладеним договір від 17.02.1988 року.

Звертаючись з позовом до суду позивач має обрати спосіб захисту визначений законодавством. Згідно ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:

1) визнання права;

2) визнання правочину недійсним;

3) припинення дії, яка порушує право;

4) відновлення становища, яке існувало до порушення;

5) примусове виконання обов'язку в натурі;

6) зміна правовідношення;

7) припинення правовідношення;

8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;

9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди;

10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Позовна вимога у цій справі не відповідає жодному з наведених способів захисту прав.

За п. 2.6. постанови Пленуму ВГС України № 11 від 29.05. 2013 року „Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними господарським судам необхідно враховувати таке. Визначення договору як неукладеного може мати місце на стадії укладення договору, а не за наслідками виконання його сторонами. Отже, якщо дії сторін свідчать про те, що оспорюваний договір фактично було укладено, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності його вимогам закону; це правило не стосується випадків, коли для вчинення правочину необхідні його державна реєстрація або нотаріальне посвідчення, оскільки за відсутності відповідної реєстрації чи посвідчення договір в будь-якому разі не вважається укладеним.

Сама лише відсутність у договорі тієї чи іншої істотної умови (умов) може свідчити про його неукладення, а не про недійсність (якщо інше прямо не передбачено законом, як-от частиною другою статті 15 Закону України "Про оренду землі").

При цьому позовна вимога про визнання правочину неукладеним не відповідає передбаченим законом способам захисту цивільних прав та охоронюваних законом інтересів, і тому в задоволенні відповідної вимоги має бути відмовлено; в такому разі можуть заявлятися вимоги, передбачені главою 83 ЦК України.

Судом відмічається, що предметом позову визначається і предмет доказування, тобто встановлення тих юридично значимих фактів, які мають значення для позову (зверненої через суд матеріально-правової вимога позивача до відповідача щодо захисту порушеного, оспорюваного чи невизнаного права).

Враховуючи наведене у задоволенні позову потрібно відмовити.

При цьому, слід відзначити, що заява відповідача про застосування строку позовної давності задоволенню не підлягає, оскільки при умові обрання позивачем невстановленого способу захисту обставини пропуску строку позовної давності не мають юридичного значення.

Судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд-

В И Р І Ш И В:

В позові відмовити.

Повний текст рішення складено 22 вересня 2015 року.

Суддя Ю.В. Гладюк

Від друк 3 прим: 1 - до справи

2 позивачу

3 відповідачу.