ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2015 року Справа № 921/104/14-г/1

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Іванової Л.Б. - головуючого, Гольцової Л.А., Козир Т.П.,

за участю представників: позивача - Єременка В.Б. дов. № 09-32/1329 від 19 листопада 2013 року та відповідача - Шевчука В.О. дов. б/н від 22 травня 2015 року,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві касаційну скаргу Приватного підприємства "ПСП "Аметист" на постанову Львівського апеляційного господарського суду від 8 липня 2015 року у справі Господарського суду Тернопільської області за позовом ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" до Приватного підприємства "ПСП "Аметист" про стягнення боргу,

УСТАНОВИВ:

У лютому 2014 року ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" (далі - позивач) звернулось до Приватного підприємства "ПСП "Аметист" (далі - відповідач) з позовом про стягнення 552502 гривень 08 коп., у тому числі: борг за кредитом у розмірі 434700 гривень 00 коп., борг за процентами в розмірі 88271 гривень 13 коп., пеня в розмірі 29530 гривень 95 коп. (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог № 123-6/122 від 28 березня 2014 року).

Позовні вимоги обгрунтовано невиконанням відповідачем зобов'язань за кредитним договором про відкриття кредитної лінії № 01-1/28 від 3 серпня 2011 року.

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 17 квітня 2014 року позов задоволено повністю.

З Приватного підприємства "ПСП "Аметист" на користь ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" стягнуто 434700 гривень 51 коп. боргу за кредитом, 88271 гривню 13 коп. боргу за процентами, 29530 гривень 95 коп. пені.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 8 липня 2015 року апеляційну скаргу Приватного підприємства "ПСП "Аметист" залишено без задоволення, рішення Господарського суду Тернопільської області від 17 квітня 2015 року залишено без змін.

У касаційній скарзі Приватне підприємство "ПСП "Аметист" просить скасувати рішення Господарського суду Тернопільської області від 17 квітня 2015 року та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 8 липня 2015 року, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Посилається на порушення судами попередніх інстанцій норм ст. ст. 549, 1048, 1052, 1054, 1056-1 Цивільного кодексу України, що, на його думку, призвело до невірного тлумачення правової природи відсотків за неправомірне користування кредитом та, як наслідок, неправомірного нарахування неустойки на борг з таких відсотків.

Заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи касаційної скарги та вивчивши матеріали справи, суд вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 3 серпня 2011 року між ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" в особі директора філії "Відділення ПАТ Промінвестбанк в м. Тернопіль" ОСОБА_6 (банк) та Приватним підприємством "ПСП "Аметист" (позичальник) укладено кредитний договір № 01-1/28 про відкриття кредитної лінії, за умовами якого банк зобов'язався надати позивальнику кредит шляхом відкриття невідновлюваної кредитної лінії у сумі, що не може перевищувати 600000 гривень, на умовах передбачених договором, а позичальник зобов'язався повернути кредит та сплатити проценти, встановлені договором.

Пунктом 2.2 кредитного договору сторони погодили строки погашення сум кредиту та зазначили, що кінцевий термін повернення кредиту не пізніше 31 березня 2014 року.

Відповідно до п. 2.3 договору кредит надається із наступним цільовим призначенням: інвестиційні цілі.

За п. 3.1 договору за відкриття кредитної лінії позичальник одноразово сплачує банку комісійну винагороду в розмірі 0,5 % від суми ліміту кредитної лінії. За надання банківських послуг за операціями оформлення забезпечення Позичальник не пізніше дня видачі кредиту одноразово сплачує комісійну винагороду в сумі 5100 гривень, з ПДВ.

Згідно п. 3.2 договору відсотки за користування кредитом нараховуються банком на суму фактичного щоденного залишку заборгованості за отриманими коштами та сплачуються позичальником, виходячи із встановленої банком відсоткової ставки у розмірі 1,5 % річних у валюті кредиту.

Нарахування банком відсотків здійснюється з дати першої оплати розрахункових документів позичальника з позичкового рахунку по дату повного і остаточного повернення всіх отриманих в межах кредитної лінії коштів.

Пунктом 3.3 сторони погодили, що у випадку порушення позичальником встановленого п. 2.2 строку остаточного повернення всіх отриманих сум кредиту позичальник надалі сплачує відсотки за неправомірне користування кредитом, виходячи із відсоткової ставки у розмірі 19,5 відсотків річних у валюті кредиту.

На виконання умов кредитного договору банком надано позичальнику кредит, що підтверджується платіжними дорученнями Приватного підприємства "ПСП Аметист" № 1 від 8 серпня 2011 року на суму 194997 гривень 78 коп.; № 17 від 5 серпня 2011 року на суму 382310 гривень 40 коп.; № 14 від 8 серпня 2011 року на суму 2402 гривні 00 коп.; № 108 від 10 серпня 2011 року на суму 1496 гривень 88 коп.; № 109 від 12 серпня 2011 року на суму 1496 гривень 88 коп.; № 111 від 12 серпня 2011 року на суму 17266 гривень 06 коп.

28 грудня 2011 року між банком та позичальником укладено договір про внесення змін до кредитного договору, згідно умов якого викладено у новій редакції п. 3.3 договору, а саме: у випадку порушення позичальником встановленого п. 2.2 договору графіку виконання зниження ліміту кредитної лінії позичальник надалі сплачує відсотки за неправомірне користування кредитом, виходячи із відсоткової ставки в розмірі 22, 5 % річних на суму простроченої заборгованості; у разі невиконання у встановлений строк відкладальних умов позичальник надалі сплачує відсотки за неправомірне користування кредитом, виходячи з відсоткової ставки в розмірі 22, 5 % річних на всю суму кредитної заборгованості до дати виконання відкладальних умов.

17 жовтня 2012 року між банком та позичальником укладено договір про внесення змін до кредитного договору, згідно умов якого, зокрема, викладено п. 3.3 договору у новій редакції, за якою у випадку порушення позичальником строків повернення кредиту позичальник надалі сплачує з відповідної календарної дати, яка зазначена у договорі як дата виконання зобов'язання, до дати виконання такого зобов'язання проценти за неправомірне користування кредитом, виходячи з процентної ставки у розмірі 22, 5 % річних, у разі невиконання у встановлений строк відкладальної умови позичальник надалі сплачує проценти за неправомірне користування кредитом, виходячи з процентної ставки у розмірі 22, 5 % річних на всю суму кредитної заборгованості до дати виконання відкладальних умов.

У п. 13 договору від 17 жовтня 2012 року про внесення змін до кредитного договору сторони погодили, що цей договір вступає в силу після його підписання уповноваженими представниками сторін і скріплення печатками сторін з дати, що буде вказана у відповідному повідомленні банку, що направляється позичальнику засобами поштового зв'язку або за допомогою комплексу дистанційного обслуговування клієнтів "PIB ONLINE".

Обгрунтовуючи позовні вимоги, ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" стверджує, що позичальник свої зобов'язання з повернення кредиту не виконав належним чином, кредитні кошти в строк, визначений п. 2.2 кредитного договору, не повернув, внаслідок чого у останнього утворився борг за кредитом у розмірі 434700 гривень 00 коп., борг з відсотків в розмірі 88271 гривня 13 коп., борг з пені - 29530 гривень 95 коп.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судами встановлено, що докази сплати відповідачем на користь позивача 434700 гривень 51 коп. боргу за кредитом, 88271 гривень 13 коп. боргу з процентів (за період з 5 серпня 2011 року по 20 березня 2014 року) відсутні.

За вимогами ст. ст. 526, 629 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Враховуючи викладене, суди попередніх інстанцій, перевіривши наданий позивачем розрахунок боргу та процентів, дійшли висновку про його відповідність умовам договору та нормам закону, з огляду на що підставно задовольнили заявлені позивачем вимоги в цій частині.

Згідно ст. 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених Кодексом, іншими законами та договором.

За ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов'язання, відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема - сплата неустойки (штраф і пеня).

Пунктом 5.3 кредитного договору передбачено, що за несвоєчасну сплату суми кредиту та/або відсотків за надання кредиту та/або плати за кредит та/або відсотків за неправомірне користування кредитом позичальник сплачує банку пеню, яка обчислюється від суми простроченого платежу, у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діє у період прострочення та нараховується щоденно.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 29530 гривень 92 коп. пені за період з 22 липня 2013 року по 21 березня 2014 року нараховані у відповідності до умов договору та норм закону, а тому дійшли обгрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

Разом з тим, відповідач не заперечує факту порушення умов кредитного договору щодо сплати платежів, проте, зазначає, що його борг перед позивачем складає 393783 гривні 88 коп., 54562 гривні 79 коп. боргу зі сплати відсотків та 18050 гривень 31 коп. пені, що підтверджується висновком експерта № 1169/14-22 від 7 травня 2015 року Тернопільського відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз за результатами проведення судово-економічної експертизи у даній справі.

Відповідно до ст. 42 Господарського процесуального кодексу України висновок судового експерта для господарського суду не є обов'язковим і оцінюється господарським судом за правилами, встановленими статтею 43 цього Кодексу. Відхилення господарським судом висновку судового експерта повинно бути мотивованим у рішенні.

Апеляційним господарським судом встановлено, що висновок експерта виведений із розрахунку боргу за кредитним договором за ставкою 17,5 %; експерт надав правову оцінку умовам кредитного договору та дійшов висновку, що договір про внесення змін від 17 жовтня 2012 року до кредитного договору (який передбачає ставку 22, 5 %) не набрав чинності.

Так, суди попередніх інстанцій встановили, що п. 13 договору від 17 жовтня 2012 року про внесення змін до кредитного договору сторони погодили, що цей договір вступає в силу після його підписання уповноваженими представниками сторін і скріплення печатками сторін з дати, що буде вказана у відповідному повідомленні банку, що направляється позичальнику засобами поштового зв'язку або за допомогою комплексу дистанційного обслуговування клієнтів "PIB ONLINE".

У підтвердження виконання зазначеної умови договору позивачем надано судам повідомлення від 19 жовтня 2012 року ПАТ "Промінвесбанк", адресоване ПСП "Аметист" про те, що договір про внесення змін від 17 жовтня 2012 року до кредитного договору вступає в силу з 22 жовтня 2012 року. Вказане повідомлення доставлене клієнту (ПСП "Аметист") за допомогою комплексу дистанційного обслуговування клієнтів "PIB ONLINE" 19 жовтня 2012 року, як це передбачено умовами договору про внесення змін до кредитного договору.

З огляду на викладене, суди попередніх інстанцій дійшли мотивованого висновку про те, що твердження щодо відсутності відомостей набрання чинності договором від 17 жовтня 2012 року про внесення змін до кредитного договору спростовуються наведеним.

Судами відхилено доводи відповідача щодо того, що він не отримав вказане повідомлення, з огляду на те, що згідно акту № 1 про початок обслуговування клієнта за допомогою комплексу від 7 квітня 2011 року, підписаного сторонами у справі, банк на виконання умов договору на розрахункове обслуговування за допомогою системи дистанційного обслуговування № 338426-191, укладеного між клієнтом та банком 6 квітня 2011 року надав, а клієнт отримав доступ до комплексу.

Разом з тим, судом апеляційної інстанції встановлено, що експертом також не було враховано те, що вже 28 грудня 2011 року сторони у договорі про внесення змін до кредитного договору погодили відсоткову ставку за неправомірне користування кредитом у розмірі 22,5 % річних.

Також судами зазначено, що обмеження щодо нарахування суми пені, встановлені ст. 232 Господарського кодексу України, не застосовуються до правовідносин сторін у даній справі, оскільки умовами договору визначено нарахування пені, яка обчислюється від суми простроченого платежу, у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діє у період прострочення та нараховується щоденно, що не суперечить вимогам п. 6 ст. 232 Господарського кодексу України.

Суд касаційної інстанції відхиляє посилання Приватного підприємства "ПСП "Аметист" на те, що проценти за користування кредитом, встановлені п. п. 1.4, 3.3 договору, є за своєю правовою природою неустойкою, у зв'язку з чим нарахування на такі проценти неустойки є неправомірним.

Встановлений договором обов'язок сплачувати проценти за користування кредитними коштами є особливою умовою кредитних договорів, які нараховуються незалежно від наявності порушення зобов'язання з повернення кредиту позичальником.

Водночас, за змістом ч. 1 ст. 546 та ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойка за своєю правовою природою є майном або грошовими коштами, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення виконання зобов'язання, таким чином, неустойкою забезпечується виконання зобов'язання, а наявність обов'язку з її сплати пов'язується з наявністю порушення виконання зобов'язання.

За таких обставин суди першої та апеляційної інстанцій повністю перевірили всі доводи сторін, дослідили та оцінили всі надані ними докази, повно встановили усі істотні обставини справи, надавши їм належну правову оцінку, вірно застосували норми ст. ст. 526, 546, 549, 610, 611, 626, 627, 629, ч.1 ст. 1054 Цивільного кодексу України, ст. ст. 216, 232 Господарського кодексу України, що регулюють спірні правовідносини, та дійшли юридично обгрунтованого висновку про підставність заявлених позовних вимог.

Враховуючи викладене, рішення та постанова судів першої та апеляційної інстанцій законні та обгрунтовані, а тому зміні чи скасуванню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 111-5, 111-7- 111-9,111-11Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу залишити без задоволення, а постанову Львівського апеляційного господарського суду від 8 липня 2015 року - без зміни.

Головуючий Л. Іванова

Судді Л. Гольцова

Т. Козир