КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" вересня 2015 р. Справа№ 911/3932/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зубець Л.П.

суддів: Мартюк А.І.

Тарасенко К.В.

секретар: Горбунова М.Є.

представники сторін:

позивача: Кобенко Ю.М.;

відповідача: Порхун В.М.;

третьої особи: не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Приватного підприємства "Фенікс Агро"

на рішення Господарського суду Київської області

від 06.07.2015р.

у справі №911/3932/14 (суддя Щоткін О.В.)

за первісним позовом Приватного підприємства "Фенікс Агро"

до Фермерського господарства "Ніна"

третя особа Фермерське господарство "Інгульське-2009"

про стягнення 144 000,00 грн.

та за зустрічним позовом Фермерського господарства "Ніна"

до Приватного підприємства "Фенікс Агро"

про стягнення 256 303,28 грн.

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство "Фенікс Агро" (далі - позивач за первісним позовом) звернулося до Господарського суду Київської області з позовом про стягнення з Фермерського господарства "Ніна" (далі - відповідач за первісним позовом) 144 000,00 грн. заборгованості за поставку жмиху соєвого (макухи) у кількості 34,420 тонн, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідач за первісним позовом лише частково розрахувався за поставлений позивачем товар, внаслідок чого й виникла заборгованість.

Відповідач за первісним позовом звернувся до Господарського суду Київської області із зустрічним позовом про стягнення з позивача за первісним позовом 256 303,28 грн. (з них: 100 382,00 грн. - борг за поставлений неякісний товар, 155 921,28 грн. - збитки), обґрунтовуючи свої вимоги тим, що внаслідок використання поставленого позивачем за первісним позовом неякісного жмиху соєвого (макухи) відповідач зазнав збитків (отруєння організму тварин, погіршення якості і зменшення кількості молока, мертвонароджений приплід у свиноматок, вибраковка корів, тощо), які мають бути відшкодовані позивачем за первісним позовом.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 16.09.2015р. до участі у справі як третю особу без самостійних вимог на предмет спору за первісним позовом на стороні позивача було залучено Фермерське господарство "Інгульське-2009" (далі - третя особа).

Рішенням Господарського суду Київської області від 14.11.2014р., залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 12.02.2015р., в задоволенні вимог як за первісним, так і за зустрічним позовом було відмовлено повністю (том справи - 1, аркуші справи - 132-133, 175-184).

Постановою Вищого господарського суду України від 22.04.2015р. (том справи - 1, аркуші справи - 219-222), рішення Господарського суду Київської області від 14.11.2014р. та постанову Київського апеляційного господарського суду від 12.02.2015р. у справі №911/3932/14 було скасовано в частині відмови в задоволенні первісного позову та направлено справу №911/3932/14 в цій частині на новий розгляд. В частині зустрічного позову рішення судів попередніх інстанцій залишено без змін. При цьому в своїй постанові Вищий господарський суд України зазначив, що суду першої інстанції необхідно визначити правові наслідки відмови покупця від договору, врахувати вимоги ст. ст. 689, 690 Цивільного кодексу України щодо обов'язків покупця, пов'язаних з прийняттям та зберіганням товару та надати правову оцінку встановленим обставинам щодо використання покупцем частини отриманого товару та утилізації іншої частини за власним розсудом без участі продавця.

Рішенням Господарського суду Київської області від 06.07.2015р. за результатами нового розгляду справи №911/3932/14 в задоволенні первісного позову було відмовлено повністю (том справи - 1, аркуші справи - 237-241).

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, позивач за первісним позовом звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Київської області у справі №911/3932/14 від 06.07.2015р. та прийняти нове, яким задовольнити вимоги первісного позову.

Вимоги та доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що місцевим господарським судом було неповно з'ясовано обставини справи, а також невірно застосовано норми матеріального і процесуального права, що призвело до прийняття невірного рішення у даній справі. Зокрема, позивач за первісним позовом звертав увагу суду апеляційної інстанції на наступні обставини:

- відповідачем за первісним позовом не було дотримано вимог діючого законодавства щодо надіслання позивачу телеграм з відомостями про час прийомки продукції на предмет виявлених дефектів. Акт про виявлені недоліки відповідачем не складався, а прийом товару було здійснено відповідачем без будь-яких зауважень;

- відповідач за первісним позовом не надав доказів поставки йому неякісного товару, а тому до спірних правовідносин не можуть бути застосовані норми ст. ст. 678, 690 Цивільного кодексу України;

- кількість згодованого неякісного товару та сума боргу неоплаченого товару вираховувалася судом виключно з урахуванням пояснень відповідача, без відповідних доказів.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 10.08.2015р. (головуючий суддя Зубець Л.П., судді: Зеленін В.О., Тарасенко К.В.) апеляційну скаргу було прийнято до провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні на 21.09.2015р.

14.09.2015р. через Відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від третьої особи надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника Фермерського господарства "Інгульське-2009". Окрім того, в клопотанні зазначено про те, що третя особа заперечує проти апеляційної скарги позивача за первісним позовом та просить залишити оскаржуване ним рішення місцевого господарського суду без змін.

21.09.2015р. через Відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від відповідача за первісним позовом надійшли заперечення на апеляційну скаргу, в яких він зазначав про безпідставність та непідтвердженість належними доказами доводів апеляційної скарги, просив суд залишити скаргу без задоволення.

Розпорядженням заступника голови Київського апеляційного господарського суду від 21.09.2015р. було змінено склад суду та передано справу для здійснення апеляційного провадження колегії суддів у складі головуючого судді Зубець Л.П., суддів: Мартюк А.І., Тарасенко К.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 21.09.2015р. апеляційну скаргу позивача було прийнято до провадження колегією суддів у складі головуючого судді Зубець Л.П., суддів Мартюк А.І., Тарасенко К.В. та призначено до розгляду в судовому засіданні на 21.09.2015р.

Представник позивача за первісним позовом в судовому засіданні 21.09.2015р. підтримав апеляційну скаргу з викладених у ній підстав, просив суд скаргу задовольнити, рішення Господарського суду Київської області у справі №911/3932/14 від 06.07.2015р. скасувати та прийняти нове, яким задовольнити вимоги первісного позову.

Представник відповідача за первісним позовом в судовому засіданні 21.09.2015р. заперечував проти доводів апеляційної скарги з підстав, викладених у письмових запереченнях на апеляційну скаргу, просив суд в задоволенні скарги відмовити та залишити оскаржуване рішення місцевого господарського суду без змін як таке, що було прийнято з повним, всебічним та об'єктивним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Представник третьої особи в судове засідання 21.09.2015р. не з'явився, надіславши клопотання про розгляд справи без участі представника Фермерського господарства "Інгульське-2009".

Оскільки явка представників сторін та третьої особи в судове засідання не була визнана судом обов'язковою, а також зважаючи на наявні в матеріалах справи докази належного повідомлення представників сторін та третьої особи про місце, дату і час судового розгляду, колегія суддів визнала за можливе розглядати справу у відсутності представника третьої особи за наявними у справі матеріалами та задовольнити клопотання третьої особи, про яке зазначалося вище.

В судовому засіданні 21.09.2015р. було оголошено вступну та резолютивну частини постанови суду.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

Між позивачем та відповідачем за первісним позовом було досягнуто усної домовленості про поставку жмиху соєвого (далі - товар) у кількості 34,420 тонн.

Позивач за первісним позовом поставив відповідачу 34,420 тонни товару на загальну суму 244 382,00 грн. та надав для підписання по два примірники договору поставки №183 від 22.04.2014р. і видаткової накладної №РН-0000810 від 23.04.2014р., а також рахунок-фактуру №СФ-0000835 від 23.04.2014р. (том справи - 1, аркуші справи - 15-21).

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач за первісним позовом наголошував на тому, що відповідач не підписав надані позивачем документи та не повернув їх. Окрім того, відповідач за первісним позовом лише частково розрахувався за поставлений позивачем товар, оплативши 100 382,00 грн. Залишок несплачених відповідачем коштів становить 144 000,00 грн.

Позивач за первісним позовом звернувся до відповідача з претензією вих.№3441 від 29.07.2014р. (том справи - 1, аркуші справи - 79-80), в якій вимагав погасити заборгованість в сумі 144 000,00 грн. Однак звернення позивача за первісним позовом було залишено відповідачем без належного реагування.

Зважаючи на відмову відповідача в добровільному порядку погасити заборгованість, позивач за первісним позовом звернувся за захистом своїх прав до суду.

Місцевий господарський суд в первісному позові відмовив повністю, визнавши позовні вимоги документально непідтвердженими та нормативно необґрунтованими.

Колегія суддів Київського апеляційного господарського суду погоджується з висновками місцевого господарського суду, вважає їх такими, що відповідають фактичним обставинам справи, з наступних підстав.

Відповідно до ст. ст. 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного Кодексу.

В ст. 11 Цивільного кодексу України передбачено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

В ст. ст. 202 , 205, 207 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Згідно ст. 181 Господарського кодексу України допускається укладання господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження до виконання замовлення, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладання даного виду договорів.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків.

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До правовідносин поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ст. 712 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Зазначене також кореспондується зі ст. 526 Цивільного кодексу України, де встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч.1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У разі, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (ст. 530 Цивільного кодексу України).

В ст. 599 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. ст. 610, 612 Цивільного кодексу України).

В процесі судового розгляду було встановлено, що за попередньою усною домовленістю позивач за первісним позовом поставив, а відповідач прийняв товар (жмих соєвий) у кількості 34,420 тонни на загальну суму 244 382,00 грн. Письмовий договір (угода) на поставку товару між сторонами не укладався. Вказані обставини не заперечуються сторонами.

Відповідач за первісним позовом частково розрахувався за поставлений позивачем товар, а саме у сумі 100 382,00 грн. Решта вартості товару у сумі 144 000,00 грн. відповідачем за первісним позовом не сплачена.

В своїх запереченнях на позов, відповідач за первісним позовом наголошував на тому, що позивачем був поставлений товар неналежної якості, про що відповідач не знав на час прийняття товару і внаслідок застосування останнього для прикорму худоби відповідач зазнав збитків. Частина вартості поставленого товару у розмірі 100 382,00 грн. була перерахована відповідачем за первісним позовом, оскільки відповідач вважав, що товар є належної якості. Однак, виявивши після отримання товару його невідповідність встановленим вимогам і стандартам, відповідач за первісним позовом звернувся до позивача з цього приводу, з метою врегулювання спірних питань. В подальшому залишок невикористаного товару було утилізовано відповідачем.

З цього приводу колегією суддів було встановлено наступне.

Відповідно до ст. ст. 673, 675 Цивільного кодексу України продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу. У разі відсутності в договорі купівлі-продажу умов щодо якості товару продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, придатний для мети, з якою товар такого роду звичайно використовується. Товар, який продавець передає або зобов'язаний передати покупцеві, має відповідати вимогам щодо його якості в момент його передання покупцеві, якщо інший момент визначення відповідності товару цим вимогам не встановлено договором купівлі-продажу.

В ст. 689 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов'язаний прийняти товар, крім випадків, коли він має право вимагати заміни товару або має право відмовитися від договору купівлі-продажу.

Відповідач за первісним позовом звернувся до Виробничо-технічної лабораторії Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрзооветпромпостач» для проведення випробування (перевірки на відповідність сертифікатам якості та ГОСТу) проб поставленого позивачем товару та отримав протокол випробувань №138 від 30.04.2014р. (том справи - 1, аркуш справи - 76), в якому було наведено показники поставленого товару (вологість, сирий протеїн, сирий жир, сира клітковина, фосфор, кальцій, сира зола, активність уреази).

Отримавши вищезгаданий протокол випробувань №138 від 30.04.2014р., відповідач за первісним позовом звернувся до позивача з претензією, в якій вимагав повернути сплачені ним кошти за проставлений позивачем товар, оскільки останній є неналежної якості, а саме: закуплений жмих соєвий характеризується зниженим в 1,15 рази рівнем сирого протеїну, порівняно з регламентованим у свідоцтві про якість показником, та більш ніж у двічі перевищенням вмістом клітковини (14,4%), зокрема, порівняно з ГОСТ 27149-95, що дає привід судити про невисоку якість вихідної сировини для переробки. Активність уреази в 6 разів перевищує задекларовану у свідоцтві про якість та в 3 рази перевищує фізіологічно допустимі показники: 0,86 рН проти 0,3 од. рН, що катастрофічно впливає на здоров'я тварин та може призвести до їх загибелі. Окрім того, відповідач за первісним позовом просив позивача відшкодувати завдані йому збитки у розмірі 150 000,00 грн. (том справи - 1, аркуш справи - 27).

Колегією суддів враховано посилання позивача за первісним позовом на те, що при прийомі товару жодних претензій (зауважень) щодо його якості від відповідача не надходило. Однак, як вірно зазначив у своєму рішенні місцевий господарський суд, з урахуванням специфіки отриманого товару, а також того, що сторонами не було узгоджено порядку прийняття товару по кількості та якості (письмовий договір між сторонами на поставку товару відсутній), недоліки в якості переданого товару відповідач зміг виявити вже після прийняття товару, про що позивача було повідомлено в претензії, про яку зазначалося вище.

Відповідно до ст. 678 Цивільного кодексу України покупець, якому переданий товар неналежної якості, має право, незалежно від можливості використання товару за призначенням, вимагати від продавця за своїм вибором: пропорційного зменшення ціни; безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк; відшкодування витрат на усунення недоліків товару. У разі істотного порушення вимог щодо якості товару (виявлення недоліків, які не можна усунути, недоліків, усунення яких пов'язане з непропорційними витратами або затратами часу, недоліків, які виявилися неодноразово чи з'явилися знову після їх усунення) покупець має право за своїм вибором: відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми; вимагати заміни товару. Якщо продавець товару неналежної якості не є його виготовлювачем, вимоги щодо заміни, безоплатного усунення недоліків товару і відшкодування збитків можуть бути пред'явлені до продавця або виготовлювача товару.

В матеріалах справи наявний лист позивача за первісним позовом №3106 від 12.05.2014р. (том справи - 1, аркуш справи - 61), в якому він повідомляє відповідача про те, що позивач з представником заводу виробника відібрали зразок соєвого жмиху та направили його на лабораторне дослідження в м. Харків до інституту тваринництва НАН України.

В своєму листі №3196 від 02.06.2014р. (том справи - 1, аркуш справи - 30) позивач за первісним позовом, зокрема, повідомив відповідача про те, що лабораторний аналіз в інституті тваринництва НАН України підтвердив невідповідність поставленого товару до ГОСТ 27149-95.

Наведені обставини також підтверджуються наявною в матеріалах справи копією протоколу №75 від 15.05.2014р. про результати лабораторного дослідження, проведеного Інститутом тваринництва НАНУ (том справи - 1, аркуші справи - 59-60).

Позивач за первісним позовом в своїй апеляційній скарзі зазначав про те, що відповідач за первісним позовом не надав доказів поставки йому неякісного товару. Однак, при цьому позивач не надав доказів на підтвердження того, що поставлений товар відповідає встановленим законодавством вимогам і стандартам, а також не надав доказів, які б спростовували висновки лабораторного дослідження Інституту тваринництва НАНУ в м. Харкові, про що сам позивач повідомив відповідача в листі №3196 від 02.06.2014р., хоча відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Як було з'ясовано судом, в результаті введення у добовий раціон дійного стада даного жмиху вже в перші дні відбулося різке зниження надою молока в розмірі понад 1 тонну на добу; крім того, вміст жиру в молоці знизився з показника 4,1 до 3,5, у зв'язку з чим відповідач за первісним позовом відмовився від частини невикористаного ним товару.

В ст. 690 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі, якщо покупець (одержувач) відмовився від прийняття товару, переданого продавцем, він зобов'язаний забезпечити схоронність цього товару, негайно повідомивши про це продавця. Продавець зобов'язаний забрати (вивезти) товар, не прийнятий покупцем (одержувачем), або розпорядитися ним в розумний строк. Якщо продавець у цей строк не розпорядиться товаром, покупець має право реалізувати товар або повернути його продавцеві.

В матеріалах справи наявний лист відповідача за первісним позовом №129 від 26.05.2014р., в якому він просив позивача в термін, що не перевищує 3 днів забрати залишки неякісного товару у кількості 12 тонн, у зв'язку з підготовкою зерносховищ, де зберігається цей товар, до приймання нового врожаю (том справи - 1, аркуш справи - 29).

Однак звернення відповідача за первісним позовом було залишено позивачем без належного реагування, у зв'язку з чим відповідач за первісним позовом утилізував залишок неякісного товару, оскільки у нього не було можливості продовжувати зберігання цього товару, про що було складено акт утилізації неякісної сировини від 24.06.2014р. При цьому, судом з'ясовано, що з дня поставки до дня утилізації, неякісний товар перебував у зерносховищах відповідача за первісним позовом та зберігався ним належним чином. Доказів, які б свідчили про протилежне ані місцевому господарському суду, ані суду апеляційної інстанції не надано.

Таким чином, в процесі судового розгляду було встановлено, що позивач за первісним позовом поставив відповідачу товар, який містив у собі істотні недоліки та не відповідав вимогам щодо якості товару даного виду. Враховуючи те, що позивач за первісним позовом не вчинив всіх необхідних дій, щоб забрав із зерносховищ відповідача неякісний товар, про що було звернення до нього відповідача, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що відповідач за первісним позовом правомірно здійснив утилізацію товару.

Окрім того, в матеріалах справи наявний лист позивача за первісним позовом №3196 від 02.06.2014р., в якому він пропонував відповідачу у разі, якщо залишок соєвого жмиху за результатами проведення ревізії складатиме +/- 15 т, представники заводу виробника заберуть його, а на згодовану продукцію позивач переробить всі необхідні документи і відпише її за ціною 1 грн./т (том справи - 1, аркуш справи - 30). Однак, враховуючи, що частина товару була використана відповідачем, а частина утилізована, в даному випадку неможливо визначити точну кількість неякісного товару, яка залишалась на зерносховищах відповідача за первісним позовом.

При цьому судом враховано лист відповідача за первісним позовом №129 від 26.06.2014р. (том справи - 1, аркуш справи - 29), згідно з яким невикористаними відповідачем залишились 12 тонн неякісного товару. Враховуючи загальну кількість поставленого позивачем за первісним позовом товару, кількість згодованого неякісного товару становила 22,420 тонн, які позивач погодився продати відповідачу за ціною 1 грн./т. Тобто, вартість використаного відповідачем за первісним позовом товару, з урахуванням листа позивача за первісним позовом №3196 від 02.06.2014р., становить 22,42 грн., а вартість 12 тонн неякісного товару, виходячи з ціни 5 916,67 грн./1 т, вказаної у видатковій накладній №РН-0000810 від 23.04.2014р. (том справи - 1, аркуш справи - 20), складає 71 000,04 грн.

Оскільки відповідач за первісним позовом оплатив позивачу за поставлений товар 100 382,00 грн., колегія суддів погоджується з місцевим господарським судом в тому, що фактично відповідач оплатив як використаний ним товар, так і утилізований, у зв'язку з чим колегія суддів не вбачає правових підстав для задоволення вимог позивача за первісним позовом про стягнення з відповідача 144 000,00 грн. вартості поставленого товару.

Згідно зі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

В ст. 4-2 Господарського процесуального кодексу України визначено, що правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом. Дана норма кореспондується зі ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, в якій закріплено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.

Вказані положення означають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу, ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов'язки.

Відповідно до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

З вищенаведеного слідує, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов'язки. Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами, в тому числі подавати докази на підтвердження обставин, на які вони посилаються.

Відповідно до ст. ст. 32, 34 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Позивачем за первісним позовом не надано належних та допустимих доказів на підтвердження правомірності заявлених ним вимог та спростування висновків місцевого господарського суду.

За результатами перегляду справи колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду Київської області від 06.07.2015р. у справі №911/3932/14 прийнято у відповідності до норм чинного законодавства, з повним, всебічним та об'єктивним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи, тоді як доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи, у зв'язку з чим апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Зважаючи на відмову в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання покладаються на позивача за первісним позовом (апелянта).

Керуючись ст.ст. 4-2, 4-3, 32-34, 43, 49, 75, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного підприємства "Фенікс Агро" залишити без задоволення, рішення Господарського суду Київської області від 06.07.2015р. у справі №911/3932/14 - без змін.

2. Матеріали справи №911/3932/14 повернути до Господарського суду Київської області.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у встановленому законом порядку та строки.

Головуючий суддя Л.П. Зубець

Судді А.І. Мартюк

К.В. Тарасенко