ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" вересня 2015 р. Справа № 909/308/15

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Матущака О.І.

суддів Михалюк О.В.

ОСОБА_1

розглянув апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" м.Київ

на рішення господарського суду Івано-Франківської області від 19.05.2015 р.

у справі № 909/308/15

за позовом: публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" м.Київ

до відповідача: комунального підприємства

"Водотеплосервіс"м.Калуш, Калуський район, Івано- Франківська область

про: стягнення 704 436, 57 грн., з яких:

263 649, 16 грн. пеня, 292 701, 30 грн. штраф, 82 653, 13 грн. 3% річних,

65 432, 97грн. інфляційні втрати

за участю представників сторін від:

позивача: ОСОБА_2 за довіреністю №14-10 від 14.01.2015 р.

відповідача: ОСОБА_3 за довіреністю №43 від 20.01.2015 р.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Івано-Франківської області від 19.05.2015 р. (суддя С.М. Кобецька) позов задоволено частково. Стягнуто з комунального підприємства «Водотеплосервіс» на користь публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» 131 824,58грн. пені, 146 350,65грн. штрафу, 82 653,13грн. 3% річних, 65 432, 97грн. інфляційних втрат, 14 088,73грн. судового збору. В частині стягнення з комунального підприємства «Водотеплосервіс» 131 824,58грн. пені, 146 350,65грн. штрафу відмовлено.

Позивачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині зменшення розміру пені на 131 824. 58 грн. та 7% штрафу на

146 350, 65 грн. Прийняти в цій частині нове рішення, за яким стягнути з відповідача на користь позивача 131 824. 58 грн. та 7% штрафу на 146 350, 65 грн. Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції в частині зменшення розміру пені, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, порушує норми матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню. Крім цього, скаржник посилається на відсутність виняткових обставин у відповідача для зменшення розміру нарахованої пені та штрафу. Крім того, апелянт посилається на невиконання судом першої інстанції вимог ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України, а саме обов'язку суду дослідити не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу, тобто суд при вирішенні питання стосовно зменшення розміру штрафних санкцій повинен врахувати майновий стан боржника і кредитора.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить рішення місцевого суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Свої заперечення обґрунтовує скрутним матеріальним становищем та збитковістю підприємства, на підтвердження чого, в суді першої інстанції було подано звіт про фінансові результати за січень грудень 2014 року, січень-березень 2015 року та довідку станом на 01.05.2015 року про заборгованість споживачів послуг (населення) з теплопостачання від котелень КП «Водотеплосервіс» у сумі

4 884 502, 21грн.

Львівським апеляційним господарським судом 13.08.2015р. (у складі колегії суддів: головуючого судді Матущак О.І., суддів Михалюк О.В., Юрченка Я.О.) оголошено перерву в судовому засіданні до 24.09.2015 р.

Розпорядженням голови Львівського апеляційного господарського суду від 24.09.2015р. у звязку із зайнятістю судді Юрченка Я.О. у іншому судовому засіданні склад колегії змінено та сформовано у наступному складі: головуючого судді Матущака О.І., суддів Михалюк О.В.. та ОСОБА_1

В судовому засіданні представниками сторін викладено доводи та заперечення по суті апеляційної скарги.

Розглянувши наявні у справі матеріали, давши належну оцінку доводам апеляційної скарги та відзиву на неї, заслухавши пояснення представників сторін у судовому засіданні, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та перевірено апеляційним господарським судом, між ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (продавець) та КП «Водотеплосервіс» (покупець) укладено договір про закупівлю природного газу №20-юр-БО від 08.02.2012 р.

Згідно п.п. 1.1., 2.2, 4.1 вказаного договору, продавець зобовязується поставити покупцю імпортований природний газ за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, ввезений на митну територію України ПАТ «НАК «Нафтогаз України», а покупець зобовязується прийняти і оплатити природний газ. Газ, що постачається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії для потреб установ та організацій, що фінансуються з державного та місцевих бюджетів, а також інших субєктів господарювання.

Приймання - передача газу, поставленого продавцем покупцеві у відповідному місяці поставки газу, оформлюється актом приймання - передачі газу, в якому зазначаються фактичні обсяги спожитого газу, його ціна та вартість. Акт приймання-передачі газу складається на підставі технічних актів приймання-передачі газу між газорозподільним підприємством та покупцем з урахуванням планового обсягу поставки, наданого продавцем.

Оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Додатковою угодою №1 від 27.06.2012р. до договору, встановлено, що ціна за 1000 куб.м. природного газу становить 3 884,74грн., крім того, ПДВ 20% - 776,96грн., всього

4 661,74грн.

Матеріалами справи підтверджується, що на виконання умов договірних відносин, продавець передав у власність покупця природний газ, в обсязі 1213,222 тис. куб.м., на загальну суму 5 159 318,47грн. Даний факт підтверджують належним чином оформлені підписані та скріплені печатками сторін акти - приймання передачі природного газу від 29.02.2012р., спожитий у лютому 2012р., від 31.03.2012р., спожитий у березні 2012р., від 30.04.2012р., спожитий у квітні 2012р., від 30.11.2012р., спожитий у жовтні 2012р., від 30.11.2012р., спожитий у листопаді 2012р., від 31.12.2012р., спожитий у грудні 2012р. (а.с.21-26).

Як встановлено судом першої інстанції та перевірено судом апеляційної інстанції, згідно виписки ПАТ «НАК «Нафтогаз України» по операціях з КП «Водотеплосервіс» в період з 01.02.2012р. по 31.01.2015р. (а.с.27-30), відповідачем в повному обсязі здійснено розрахунок за поставлений природний газ в сумі 5 159 318,47грн., проте з порушенням строку проведення оплати, обумовленого п.4.1. договору, у звязку з чим, позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить суд, стягнути з відповідача - КП «Водотеплосервіс»

704 436,57грн., з яких: 263 649,16грн. пені, 292 701,30грн. штрафу, 65 432,97грн. інфляційних втрат, 82 653,13грн. 3% річних.

Відповідно до ст. 193, 265 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. А за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Згідно ст.ст.655, 692 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно ст. ст. 610, 611, 612, 625 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Боржник вважається таким, що прострочив виконання зобовязання, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми.

Здійснивши перерахунок 3% річних та інфляційних втрат, судова колегія погоджується з позицією місцевого господарського суду щодо стягнення з відповідача 65 432,97грн. - інфляційних втрат, 82 653,13грн. - 3% річних за період з 14.02.2012 р. по 01.10.2014 р.

Щодо стягнення штрафу та пені, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 193, 230 ГК України, порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно п. 7.3. договору, у разі порушення покупцем умов п.4.1. договору, покупець зобовязується сплатити пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення, а за прострочення понад 30 днів додатково сплатити штраф у розмірі 7% від суми простроченого платежу.

Враховуючи вищезазначені правові норми та п. 7.3. договору, позивачем правомірно нараховано відповідачу 263 649,16грн. пені та 292 701,30грн. штрафу за вказаний позивачем період.

Однак, місцевий господарський суд прийшов до висновку, що такий розмір пені є надмірно великим та, користуючись правом зменшення розміру пені відповідно до п.3 ст.83 ГПК України, ст.233 ГК України та ч.3 ст.551 ЦК України, зменшив розмір штрафу та пені, які підлягають до стягнення з боржника на 50 % до 131 824,58грн. пені, 146 350,65грн. штрафу.

При прийнятті постанови, колегія суддів виходила з наступного.

Відповідно до п. 1 ст.233 ГК України, суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно ч.3 ст.551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, суд повинен з'ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення у виконанні зобов'язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

При прийнятті рішення судом першої інстанції, з чим погоджується суд апеляційної інстанції, враховано ступінь вини відповідача у виникненні спору, причини неналежного виконання зобовязання, факт добровільного виконання відповідачем своїх зобовязань зі сплати коштів за поставлений позивачем природний газ, матеріальні інтереси обох сторін, особливість виробничо-господарського характеру діяльності відповідача - комунальне підприємство «Водотеплосервіс» є єдиним у м.Калуш субєктом відносин у сфері водопостачання, теплопостачання та водовідведення, яке має проводити гарантоване першочергове забезпечення питною водою, теплом та відкачуванням господарсько-побутових стоків споживачів (фізичних та юридичних осіб, в т.ч. стратегічно важливих підприємств міста), важке фінансове становище КП «Водотеплосервіс», а саме: згідно довідки КП «Водотеплосервіс» №560/1 від 07.05.2015р. заборгованість споживачів послуг з теплопостачання - населення м.Калуш складає 4 884 502,21 грн., згідно звіту про фінансові результати КП «Водотеплосервіс» за січень - грудень 2014р. збиток підприємства становить 78 479,00 грн., згідно звіту про фінансові результати КП «Водотеплосервіс» за січень - березень 2015р., збиток підприємства становить 72 526,00 грн., а також, зважаючи на те, що розмір нарахованих позивачем пені та штрафу є надмірно великим і сплата неустойки зачепить не лише майнові інтереси відповідача, а й інтереси споживачів, зокрема, щодо задоволення суспільних та особистих потреб населення, підприємств, установ та організацій з централізованого водо-, теплопостачання, водовідведення, підігріву води, та те, що порушення відповідачем зобовязання не потягло за собою збитків для позивача.

А тому, враховуючи принцип справедливості та розумності, а також інтереси обох сторін, суд апеляційної інстанції вважає, що зменшення стягнення пені з відповідача на 50 % є обґрунтованим.

Щодо клопотання відповідача в суді першої інстанції, то необхідно зазначити таке.

Відповідно до ст. 121 Господарського процесуального кодексу України при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, прокурора чи його заступника або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора чи його заступника і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання.

З аналізу зазначеної норми випливає, що підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Враховуючи те, що відповідач не наполягав на розстроченні виконання рішення суду під час розгляду справи в суді першої інстанції, не зазначав про це у відзиві на апеляційну скаргу та в судовому засіданні під час апеляційного провадження, а також те, що рішенням суду першої інстанції зменшено розмір штрафу та пені на 50%, судова колегія вважає обґрунтованим висновок місцевого господарського суду про відмову у задоволенні клопотання про відстрочення виконання рішення суду.

Згідно ст. 33, абзацу 2 ст. 34, ст. 43 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Скаржником не подано суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували обґрунтованість вимог, заявлених у апеляційній скарзі.

За таких обставин, апеляційний господарський суд прийшов до висновку, що рішення прийняте із дотриманням норм чинного законодавства та у відповідності до обставин справи, тому підстав для його зміни чи скасування, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, -

Львівський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду Івано-Франківської області від 19.05.2015 р. у справі

№ 909/308/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

3. Матеріали справи скерувати в господарський суд Івано-Франківської області.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 29.09.2015 р.

ОСОБА_4 Матущак

Судді О.В. Михалюк

ОСОБА_1