ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

23.09.2015 Справа № 905/819/15

Господарський суд Донецької області у складі судді Осадчої А.М.

за участю секретаря судового засідання Щитової Л.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду матеріали справи

за позовом Публічного акціонерного товариства Маріупольський завод важкого машинобудування м.Маріуполь Донецька область

до відповідача-1 Публічного акціонерного товариства Альфа- Банк м.Київ

відповідача-2 Приватного акціонерного товариства Азовелектросталь м.Маріуполь Донецька область

про визнання права іпотеки за договором іпотеки №123/08 від 21.02.2008р. на нерухоме майно

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 за довіреністю №250/14Д від 23.01.2015р.

від відповідача: ОСОБА_2 за довіреністю № 001864/15 від 14.09.2015р., ОСОБА_3 за довіреністю № 001692 від 14.07.2015р.

від відповідача-2: не з'явився

СУТЬ СПРАВИ:

08.07.2015р. Публічне акціонерне товариство Маріупольський завод важкого машинобудування м.Маріуполь Донецька область (далі - ПАТ «МЗВМ») звернулось до господарського суду Донецької області з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства Альфа- Банк м.Київ (далі - ПАТ Альфа- Банк), Приватного акціонерного товариства Азовелектросталь м.Маріуполь Донецька область (далі- ПрАТАзовелектросталь) про визнання за позивачем права іпотеки за договором №123/08 від 21.02.2008р., що укладений між ПрАТ «Азовелектросталь» та ПАТ «Альфа-Банк», посвідчений Приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області ОСОБА_4, зареєстрований в реєстрі за № 465, із внесеними змінами до нього на підставі договору про внесення змін № 1 від 06.07.2010року, посвідченого Приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області ОСОБА_4, на нерухоме майно, що знаходиться за адресами: Донецька область, м.Маріуполь, площа Машинобудівельників (площа Конституції СРСР), буд. 1, прим. 105; Донецька область м. Маріуполь, площа Машинобудівельників (площа Конституції СРСР), буд. 1, прим. 1-9, а саме:

1) Відділення підготовки формувальних матеріалів та перевантажні вузли з естакадою на три бункера шифр № 600 (цех № 105), що включає:

а. Загальну будівлю з прибудовою, літ. А-ГА'-З, площею 5 359,1 кв.м.

б. Загальну будівлю, літера Ж-1, площею 22,4 кв.м.

в. Загальну будівлю, літера Е-1, площею 64,4 кв.м.

г. Загальну будівлю, літера Д-1, площею 53,2 кв.м.

д. Загальну будівлю, літера Г-1, площею 142,2 кв.м.

є. Загальну будівлю з прибудовою, літера В-, площею157,0кв.м.

ж. Загальну будівлю, літера Б-1 'Б', площею 897,3 кв.м.

реєстраційний номер об'єкту у реєстрі прав власності на нерухоме майно 5268047, що знаходиться за адресою: Донецька область, м. Маріуполь, пл. Машинобудівельників (пл. Конституції СРСР), буд. 1, прим. 105;

2) Будівлю цеху крупного лиття шифр № 600 (цех № 105), що включає:

а. Загальна будівля, літера А-1, площею 25 729,8 кв.м.

б. Прибудова, літера А1-2.

в. Прибудова, літера А2-1.

г. Прибудова, літера АЗ -1.

д. Прибудова, літера а-1.

реєстраційний номер об'єкту у реєстрі прав власності на нерухоме майно 5269312, що знаходиться за адресою: Донецька область, м. Маріуполь, пл. Машинобудівельників (пл. Конституції СРСР), буд. 1, прим. 105;

3) Основну будівлю А-4 з підвалом та прибудовою А1-1 (АБК Сталькомплекс), що включає:

а. Основна будівля, літера А-4, площею 5 157,5 кв.м.

б. Підвал, літера А/п, площею 996,4 кв.м.

в. Прибудови, літера А1-1, площею 9,5 кв.

реєстраційний номер об'єкту у реєстрі прав власності на нерухоме майно 6542421, що знаходиться за адресою: Донецька область, м. Маріуполь, пл. Машинобудівельників (пл. Конституції СРСР), буд. 1, прим. 1-9, у забезпечення виконання зобовязань ПрАТАзовелектросталь перед ПАТ «МЗВМ» в розмірі 5000000,00 доларів США, що за курсом НБУ станом на 02.06.2015р. складає 105424440,00грн., які виникли на підставі додаткової угоди №16 від 04.06.2008р. до договору про відкриття кредитної лінії №313-МВ/07 від 06.09.2007р. у порядку ст.ст.512, 514, 556 Цивільного кодексу України (далі-ЦК України) з першим пріоритетом задоволення його грошових вимог.

Позивач мотивує свої вимоги тим, що 06.09.2007р. між відповідачами укладено договір про відкриття кредитної лінії №313-МВ/07 з змінами та доповненнями; 21.02.2008р. у забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між відповідачами укладено договір іпотеки №123/08; 06.08.2008р. між ПАТ Альфа- Банк та ПАТ «МЗВМ» укладено договір поруки №377-П/08, за умовами якого позивач поручився перед ПАТ Альфа - Банк за виконання Позичальником (ПрАТАзовелектросталь) обовязків, що виникли на підставі кредитного договору; на момент укладання договору поруки існувала прострочена заборгованість, яка виникла внаслідок прострочення повернення траншу в розмірі 9000000,00доларів США, виданого на підставі додаткової угоди №16 від 04.06.2008р. до кредитного договору; позивачем як поручителем виконані зобовязання позичальника з оплати простроченої заборгованості в сумі 5000000,00доларів США. Позивач вважає, що виходячи з приписів ст. ст. 512, 514, 553, 554, 556 Цивільного кодексу України після виконання ПАТ «МЗВМ» зобовязання ПрАТ Азовелектросталь до нього як Поручителя, що виконав зобовязання Позичальника, перейшли права ПАТ Альфа-Банк за кредитним договором на суму 5000000,00доларів США, у тому числі й ті, які забезпечували його виконання, зокрема, право іпотеки. ПАТ «МЗВМ» вважає вищезазначене право іпотеки порушеним, оскільки ПАТ Альфа- Банк одноособово вчинив виконавчий напис №345 від 18.02.2015р., відомостей щодо задоволення грошових вимог позивача вказаний виконавчий напис не містить, відповідно ПАТ Альфа- Банк не визнається право іпотеки, належне позивачу.

Ухвалою від 10.07.2015р. вказана позовна заява прийнята судом до розгляду, порушене провадження у справі №905/819/15. Розгляд справи відкладався, строк розгляду справи продовжено на 15 днів згідно ст. 69 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України).

На підтвердження зазначених у позові обставин позивач надав суду належним чином засвідчені копії: договору про відкриття кредитної лінії №313-МВ/07 від 06.09.2007р., додатків до нього, угоди про внесення змін №1 від 27.09.2007р., додаткових угод №1 від 26.09.2007р., №2 від 27.09.2007р., №3 від 19.10.2007р., №4 від 25.10.2007р., №5 від 30.11.2007р., б/н від 19.12.2007р., №6 від 04.02.2007р., б/н від 21.02.2008р., №7 від 22.02.2008р., №8 від 28.02.2008р., №9 від 28.02.2008р., №10 від 29.02.2008р., №11 від 29.02.2008р., №12 від 03.03.2008р., №13 від 05.03.2008р., №14 від 28.03.2008р., №15 від 28.03.2008р., №16 від 04.06.2008р., №17 від 15.08.2008р., №18 від 15.08.2008р., №19 від 15.08.2008р., №20 від 15.08.2008р., №21 від 15.08.2008р., №22 від 18.08.2008р., №23 від 18.08.2008р., №24 від 06.07.2010р., б/н від 06.07.2010р., б/н від 06.10.2010р., №25 від 27.06.2013р. (з додатковою угодою), №26 від 01.07.2013р.(з додатковою угодою), договору поруки №377-П/08 від 06.08.2008р.,додатку до нього, додаткової угоди №1 від 06.07.2010р., договору іпотеки №123/08 від 21.02.2008р., додатку до договору іпотеки, договору про внесення змін №1 до договору іпотеки від 06.07.2010р.,виконавчого напису нотаріусу від 18.02.2015р., платіжного доручення №269911 від 07.08.2008р., Статуту підприємства, витягу з ЄДРПОУ щодо позивача, а також розрахунок заборгованості по тілу кредиту за договором про відкриття кредитної лінії №313-МВ/07 від 06.09.2007р.

Нормативно свої вимоги позивач обґрунтовує ст.ст. 15, 16, 12, 512, 514, 553, 554, 556 ЦК України.

У подальших письмових поясненнях позивач вказував, що факт виконання поручителем зобовязання забезпеченого порукою, в розумінні ст.11 ЦК України та ст. 174 Господарського кодексу України (далі - ГК України) є дією, із настанням якої законом повязується виникнення у поручителя відповідних прав по відношенню до боржника, а у разі, якщо зобовязання боржника забезпечене заставою (іпотекою), то і по відношенню до заставодавця (іпотекодавця). ПАТ «МЗВМ» зазначив, що правовим наслідком виконання поручителем зобовязання, забезпеченого порукою, є не припинення зобовязання, а заміна сторони у зобовязанні на суму фактичного виконання (суброгація). Щодо обсягу права іпотеки, мова йде не про позбавлення відповідача1 права іпотеки на нерухоме майно в цілому або на будь-яку частину, а про виникнення множинності осіб на стороні іпотекодержателя при незмінності первісного обсягу предмету іпотеки.

ПАТ Альфа- Банк у відзиві на позовну заяву просить відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки договором іпотеки забезпечується виконання зобовязань Позичальника за договором про відкриття кредитної лінії в межах суми зазначеної у п. 2.2 договору іпотеки, що виникли на підставі основного договору, тому, так як договір іпотеки забезпечує виконання зобовязання за основним договором на всю суму кредиту, а позивач виконав зобовязання позичальника тільки частково, переведення права іпотеки можливе лише при погашенні позивачем всієї суми заборгованості за кредитним договором, наразі на час розгляду справи заборгованість за кредитним договором, що стягнута за рішенням суду з позивача та відповідача 2 солідарно, складає більше 12000000,00 доларів США.

В якості доказів фактів, які викладені у відзиві, відповідач1 надав суду довідку про стан кредитної заборгованості за кредитним договором №313-МВ/07 від 06.09.2007р. станом на 22.07.2015р., рішення господарського суду Запорізької області від 24.06.2015р. у справі №905/3147/14-908/4637/14.

Додатково відповідач 1 звернувся до суду з клопотанням про залучення документів до матеріалів справи, а саме, належним чином засвідчених копій довідки про стан кредиторської заборгованості від 20.08.2015р. вих.№72685-19-191520, меморіального ордеру №34937 від 07.08.2008р., звіту повідомлення, виписок з особового рахунку, витягу з ЄДРПОУ щодо відповідача1, Статуту ПАТ Альфа-Банк .

Крім того, правова позиція ПАТ Альфа-Банк викладена у письмових поясненнях, які містяться в матеріалах справи, за згідно яких відповідач 1 додатково зазначає, що на заставу (іпотеку) як окремий вид забезпечення зобовязання не розповсюджується норми ч.2 ст.556 ЦК України, оскільки у даній нормі права законодавець мав на увазі поруку, про що опосередковано свідчить знаходження статті в Параграфі 3 «Порука». Як визначено у ухвалі Верховного суду України від 17.02.2010р. у справі №6-15601св09, погашенням позивачем основного зобовязання за кредитним договором в силу ст.559 ЦК України право застави припинилось з припиненням забезпеченого заставою зобовязання, поручитель, який виконав зобовязання має право зворотної вимоги до боржника в розмірі виплаченої цим поручителем суми. Неможливість існування множинності на стороні Іпотекодержателя витікає з формулювання ч.1ст.18 Закону України «Про іпотеку», підтверджується існуванням окремого інституту в межах іпотечних правовідносин, покликаного врегулювати іпотечні правовідносини у разі виникнення прав на іпотеку більш ніж у однієї особи, а саме, інституту наступної іпотеки. З посиланням на приписи ч.7ст.3 Закону України «Про іпотеку» відповідач1 зазначає, що пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмету іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки.

07.09.2015р. до суду надійшов відзив ПрАТАзовелектросталь, в якому відповідач 2 підтримує вимоги позовної заяви та просить їх задовольнити, оскільки вважає, що позивач виконав весь обсяг зобовязань за кредитним договором станом на 07.08.2008р., так як станом на цю дату інших траншів банком не видавалось, відповідно позивач набув статус кредитора у зобовязанні та статус заставодержателя на виконану ним суму грошового зобовязання.

Крім того, позивач звернувся до суду з заявою про забезпечення позову, в якій просить зупинити стягнення на підставі виконавчого документу виконавчого напису нотаріусу від 18.02.2015р., зареєстрованого у реєстрі за №345, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 на договорі іпотеки №123/08 від 21.02.2008р.

Заява обґрунтована тим, що органами державної виконавчої служби звертається стягнення на передане у іпотеку майно на підставі виконавчого напису нотаріусу, зокрема, проводиться опис та арешт заставленого майна, що свідчить про те, що невжиття заходів до забезпечення позову матиме наслідком реалізацію нерухомого майна на прилюдних торгах, що, в свою чергу, може зробити неможливим реальний захист прав і законних інтересів позивача у цій справі у разі задоволення позовних вимог.

Позивач надав суду в підтвердження заяви належним чином засвідчені копії постанов ВДВС про відкриття виконавчого провадження №46669091 від 25.02.2015р., про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 25.02.2015р., про утворення виконавчої групи від 27.03.2015р., акту опису та арешту майна від 20.05.2015р., супровідного листа ВДВС.

Відповідач просить відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову посилаючись на відсутність належних підстав для її задоволення, передбачених законом. Крім того, зазначає, що ухвалою господарського суду Запорізької області від 24.06.2015р. у справі №908/2146/15-г вжиті заходи забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документу - виконавчого напису нотаріусу від 18.02.2015р., зареєстрованого у реєстрі за №345, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 на договорі іпотеки №123/08 від 21.02.2008р., дана ухвала набрала законної сили. На підтвердження означеного надав копію вказаної ухвали.

Відповідач 2 своєї правової позиції з цього приводу не висловив.

01.09.2015р. ПАТ Альфа - Банк звернулось до суду з заявою про зупинення провадження у справі в порядку ст.79 ГПК України до набрання законної сили рішенням у справі №905/494/15 за позовом ПАТ «МЗВМ» до ПАТ Альфа - Банк, ПрАТАзовелектросталь про визнання недійсним договору поруки №377-П/08 від 06.08.2008р.

Заява мотивована тим, що на даний момент між сторонами у справі існує спір з приводу дійсності договору поруки №377-П/08 від 06.08.2008р., що однозначно впливає на подання та оцінку доказів у даній справі, наразі вирішення спору про визнання права іпотеки за договором іпотеки є неможливим до розгляду повязаної з нею справи №905/494/15. Фактично, як стверджує відповідач 1, позивач має дві протилежні позиції щодо дійсності договору поруки №377-П/08 від 06.08.2008р. у різних справах, вказує, що задоволення позовних вимог щодо визнання договору поруки недійсним істотно вплине на правомірність підстав позову про визнання права іпотеки. На підтвердження доводів, викладених у заяві, відповідач1 надав суду належним чином засвідчену копію ухвали про порушення провадження у справі №905/494/15 від 23.06.2015р., позовної заяви про визнання договору поруки недійсним.

Позивач у запереченнях проти заяви про зупинення провадження у справі вказує, що розгляд справи про наслідки виконання поручителем зобовязань за кредитним договором є можливим навіть за наявності іншої справи про визнання правочину недійсним,законом встановлена презумпцію правочину. Вважає, що господарський суд наділений повноваженнями про визнання договору поруки недійсним у межах справи №905/819/15 у разі, якщо встановить, що такий договір укладений з порушенням законодавства України.

Відповідач 2 своєї правової позиції з цього приводу не висловив.

У судовому засіданні 23.09.2015р. представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги, просив їх задовольнити з підстав, які зазначені у позовній заяві та наступних письмових поясненнях по суті спору. Окремо зазначив, що договір про відкриття кредитної лінії №313-МВ/07 від 06.09.2007р. не містить істотних умов, які в силу закону є обовязковими для договору кредиту, зокрема, щодо суми грошових коштів, що передаються позичальнику; вважає, що даний договір слід розглядати як договір про наміри, на підставі якого за кожною додатковою угодою між сторонами виникли відносини щодо надання кредиту певним траншем. Оплата повного траншу за додатковою угодою №16 свідчить про повне виконання її умов поручителем.

Представники відповідача у судовому засіданні 23.09.2015р. заперечили проти задоволення позовних вимог з підстав, які визначені у відзиві та наступних письмових поясненнях, які надані суду. Позицію позивача, яка усно викладена у судовому засіданні щодо відсутності у договорі про відкриття кредитної лінії №313-МВ/07 від 06.09.2007р. істотних умов вважає хибною, додатковими угодами, які є невідємними частинами договору, встановлювався розмір траншів, кредитний ліміт встановлено у п. 1.2 договору.

Відповідач - ПрАТАзовелектросталь належним чином, за адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, повідомлений про час і місце розгляду справи, не скористався наданим законом процесуальним правом на участь свого представника, який в судове засідання 23.09.2015р., як і у попередні судові засідання, не зявився, про причини неявки суду не повідомив.

Враховуючи викладене, суд вважає можливим розглянути спір за наявними в справі матеріалами, оскільки їх цілком достатньо для правильної юридичної кваліфікації спірних правовідносин, а відсутність належним чином повідомленого представника відповідача та ненадання відповідачем певних документів у світлі приписів статей 4-3, 22, 33, 77 цього Кодексу істотним чином не впливають на таку кваліфікацію, не перешкоджають вирішенню спору і не можуть вважатися належною підставою для подальшого відкладання розгляду справи.

Відповідно до положень статті 811 ГПК України судом складено протокол, який долучено до матеріалів справи. З клопотаннями щодо фіксування судового процесу за допомогою технічних засобів сторони до суду не зверталися.

Вислухавши пояснення представників позивача та відповідача1, які зявились у судове засідання, дослідивши представлені сторонами в порядку статті 43 ГПК України докази, вивчивши матеріали справи, суд у межах заявлених позовних вимог встановив наступне.

06.09.2007р. між Закритим акціонерним товариством «Альфа-Банк», правнонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» (Банк) та Закритим акціонерним товариством «Азовелектросталь», правонаступником якого є ПрАТ«Азовелектросталь» (надалі - Позичальник) укладено договір про відкриття кредитної лінії №313-МВ/07, згідно з яким Банк відкрив Позичальнику мультивалютну відновлювальну кредитну лінію, з лімітом 12 000 000,00доларівСША та строком дії до 01 липня 2016року з урахуванням змін, внесених додатковою угодою від 06.07.2010р.

Згідно з п. 4.1, п. 13.3 договору про відкриття кредитної лінії в день укладення договору про відкриття кредитної лінії Банк відкрив Позичальнику кредитну лінію та позичковий рахунок.

У відповідності з пунктом 4.2 договору про відкриття кредитної лінії, Кредит надається у межах строку кредитної лінії окремими частинами (траншами), шляхом надання одного траншу, що дорівнює ліміту кредитної лінії, або декількох траншів, але так, щоб у будь який момент розмір Кредиту не перевищував ліміт Кредитної лінії. Кожний транш надається на підставі окремої додаткової угоди до цього Договору, укладеної між Банком та Позичальником, у строк не пізніше 2-х календарних днів з дня її укладення. Додаткові угоди про надання окремих Траншів можуть бути укладені лише за взаємною згодою Сторін і є невід'ємною частиною цього договору.

Пунктом 1.1 договору про відкриття кредитної лінії, термін «відновлювальна кредитна лінія» визначений як кредитна лінія, протягом строку дії якої після повернення наданого Позичальнику Кредиту або його частини Банк здійснює подальше кредитування Позичальника у межах її ліміту. У межах кредитної лінії можуть надаватися кошти у гривнях та/або у доларах США та/або у євро та/або у російських рублях.

Відповідно до пункту 1.3 договору про відкриття кредитної лінії з урахуванням змін, внесених додатковою угодою від 06.07.2010р. за користування частиною Кредиту, наданою у гривнях Позичальник зобов'язаний сплачувати Банку проценти у розмірі 16% річних; у доларах США -11,5 % річних, у євро -12 % річних, у російських рублях -15 % річних.

Сторонами договору про відкриття кредитної лінії №313-МВ/07 укладені додаткові угоди, на підставі яких відповідачу 2 надані грошові кошти у наступному порядку: додаткова угода № 1 від 26.09.2007 року - транш у сумі 8920000,00 гривень;№ 2 від 27.09.2007року; № 3 від 19.10.2007року - транш у сумі 3500000,00гривень; № 4 від 25.10.2007року - транш у сумі 4000000,00 гривень;№ 5 від 30.11.2007року - транш у сумі 2600000,00гривень; № 6 від 04.02.2008року - транш у сумі 2000000,00доларів США;№ 7 від 22.02.2008 року - транш у сумі 1000000,00гривень; № 8 від 28.02.2008року - транш у сумі 670000,00Євро; № 9 від 28.02.2008року - транш у сумі 14213500,00 гривень;№ 10 від 29.02.2008року - транш у сумі 5125000,00 гривень; №11 від 29.02.2008року - транш у сумі 18826000,00 гривень;№ 12 від 03.03.2008року - транш у сумі 530000,00 доларів США; № 13 від 05.03.2008року - транш у сумі 1000000,00доларів США; № 14 від 28.03.2008року - транш у сумі 24820750,00гривен; № 15 від 28.03.2008 року - транш у сумі 13 354375,00 гривень; № 16 від 04.06.2008року - транш у сумі 9000000,00доларів США; № 17 від 15.08.2008року - транш у сумі 1800000,00 доларів США; № 18 від 15.08.2008 року - транш у сумі 1800000,00доларів США; № 19 від 15.08.2008 року - транш у сумі 1800000,00 доларів США; № 20 від 15.08.2008 року - транш у сумі 1800000,00доларів США;№ 21 від 15.08.2008року - транш у сумі 800000,00 доларів США, № 22 від 18.08.2008 року - транш у сумі 1644000,00 доларів США; № 23 від 18.08.2008 року - транш у сумі 11892920,00 гривень, № 24 від 06.07.2010року - транш у сумі 1 504 500 000,00 доларів США;№ 25 від 27.06.2013 року - транш у сумі 10849500,00 доларів США; № 26 від 01.07.2013 року - транш у сумі 88500,00доларів США.

Відповідно до п. 9.1 договору про відкриття кредитної лінії з урахуванням змін, внесених додатковою угодою від 06.07.2010р., Позичальник повинен повернути Банку Кредит шляхом повернення кожного траншу частинами та у строки, що визначені додатковими угодами, на підставі яких ці транші надано, але не пізніше дня закінчення строку дії Кредитної лінії, зазначеного у пункті 1.4 цього договору.

Кошти повертались, але на час розгляду справи відповідачем 2 у встановленому договором порядку вимоги щодо повернення коштів належним чином не виконані, наявна заборгованість в сумі 12045830,71доларів США та 1580490,41грн., стягнення якої солідарно з боржника та поручителя є предметом позовних вимог у справі №905/3147/14-908/4637/14.

21.02.2008р. між ПрАТ «Азовелектросталь» (ОСОБА_6) та ПАТ «Альфа-Банк» (Іпотекодержатель) укладено договір іпотеки № 123/08, що посвідчений приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу ОСОБА_4 21.02.2008 р. за реєстраційним № 465.(далі- договір іпотеки).

За умовами п. 1.1 договору іпотеки, ОСОБА_6 у забезпечення виконання зобов'язання, визначеного у ст. 2 цього договору, передає Іпотекодержателю в іпотеку нерухоме майно, зазначене в п. 3.1 цього договору, а Іпотекодержатель приймає його в іпотеку та набуває право одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмету іпотеки в повному обсязі переважно перед іншими кредиторами ОСОБА_6, якщо інше не встановлено законом.

У пункті 2.1 договору іпотеки (у редакції договору про внесення змін №1 від 06.07.2010р.) згідно з договором іпотекою забезпечується виконання ОСОБА_6 у межах суми, зазначеної у п. 2.2 цього договору, зобовязання, що виникло на підставі основного договору або може виникнути на підставі його у майбутньому і надані іменується «основне зобовязання», відповідно до якого Іпотекодержатель має право вимагати, а ОСОБА_6 повинен виконати наступні обовязки: обовязок повернути Іпотекодержателю наданий на підставі основного договору кредит шляхом повернення кожного траншу частинами та у строки, що визначені додатковими угодами, на підставі яких ці транші надано, але не пізніше дня закінчення строку дії кредитної лінії, зазначеного у п. 1.4 основного договору; обовязок сплачувати Іпотекодержателю проценти за користування кредитом, наданим за кредитною лінією, у розмірах та у строки, визначені основним договором; обовязок сплачувати Іпотекодержателю комісію у строки і розмір визначені в основному договорі; обовязок у випадках і у строки, передбачені основним договором або законодавством України, достроково повернути Іпотекодержателю кредит, сплатити проценти за користування ним і виконати інші обовязки, що витікають із основного договору; обовязок сплатити Іпотекодержателю неустойку (пеню, штрафи) та понад суми неустойки (пені, штрафів) відшкодувати збитки, заподіяні Іпотекодержателю внаслідок невиконання або неналежного виконання ОСОБА_6 своїх зобовязань за основним договором або цим договором, зокрема. Витрати повязані із предявленням вимоги за основним зобовязанням і зверненням стягнення на предмет іпотеки та витрати на утримання предмету іпотеки.

Згідно п. 3.1 договору іпотеки предметом іпотеки є: нерухоме майно, що знаходиться за адресою: Донецька область, м. Маріуполь, пл. Машинобудівників (пл. Конституції СРСР), 1, прим. 105; Донецька область, м. Маріуполь, пл. Машинобудівельників (пл. Конституції СРСР), 1, прим. 1-9.

Сторонами в якості додатку №1 до договору іпотеки підписано перелік нерухомого майна, що передається у іпотеку: відділення підготовки формувальних матеріалів та перевантажні вузли з естакадою та три бункера шифр 600 (цех №105) (реєстраційний номер об'єкту в реєстрі прав власності на нерухоме майно 5268047)до якого входить: загальна будівля з прибудовою, літера А-1, А-3, площею 5 359,1 кв.м.; загальна будівля, літера Ж-1, площею 22.4 кв.м.; загальна будівля, літера Е-1, площею 64.4 кв.м.; загальна будівля, літера Д-1, площею 53,2 кв.м.; загальна будівля, літера Г-1, площею 148,2 кв.м.; загальна будівля з прибудовою, літера В, площею 157,0 кв.м.; загальна будівля, літера Б-1 'Б', площею 897,3 кв.м.;будівля цеху крупного лиття шифр №600 (цех №105) (реєстраційний номер об'єкту в реєстрі прав власності на нерухоме майно 5269312), до якої входить: загальна будівля, літера А-1, площею 25 729,8 кв.м.; прибудова, літера А1-2, прибудова, літера А2-1, прибудова, літера 3-1, прибудова, літера а-1; основна будівля А-4 з підвалом А/п та прибудовою А1-І (АБК Сталькомплекс) (реєстраційний номер об'єкту в реєстрі прав власності на нерухоме майно 6542421), до якої входить: Основна будівля, літера А-4, площею 5 157,5 кв.м.; підвал, літера А/п, площею 996,4 кв.м.; прибудова, літера А1-І, площею 9,5 кв.м.

Пунктом 4.1.4 договору іпотеки, іпотекодержатель має право звернути на предмет іпотеки стягнення згідно з цим договором та законодавством України.

Випадки, в яких іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки конкретизовано сторонами у п. 6.1 договору іпотеки, зокрема, у випадку невиконання основного зобов'язання, у випадку невиконання або неналежного виконання ОСОБА_6 умов цього договору; в інших випадках, передбачених законодавством України.

18.02.2015р. на підставі заяви ПАТ «Альфа-Банк» приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 вчинено виконавчий напис №345 про звернення стягнення на нерухоме майно ПрАТ «Азовелектросталь», при цьому, за рахунок коштів, отриманих від реалізації вказаного нерухомого майна, нотаріус пропонував задовольнити вимоги ПАТ «Альфа-Банк» у розмірі 12 264 884,65 дол. США.

Постановою Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України від 25.02.2015 р. відкрито виконавче провадження ВП№46669091 з виконання виконавчого напису, вчиненого 18.02.2015 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 за реєстровим № 345.

06.08.2008р. між Закритим акціонерним товариством «Альфа-Банк» (Банк), правонаступником якого є ПАТ "Альфа-Банк", та Відкритим акціонерним товариством «Маріупольський завод важкого машинобудування» (Поручитель), правонаступником якого є ПАТ "МЗВМ" укладено договір поруки № 377-П/08.

06.02.2010 року позивачем та відповідачем 1 підписано додаткову угоду № 1 до договору поруки № 377-П/08 від 06.08.2008 року, якою змінено його окремі положення.

Згідно пункту 2.1. договору поруки, Поручитель поручився за виконання обов'язків Позичальника (ПрАТ «Азовелектросталь»), що виникли або виникнуть у майбутньому в останнього на підставі договору про відкриття кредитної лінії:

-обовязку повернути Банку наданий на підставі основного договору кредит шляхом повернення кожного траншу частинами та у строки, що визначені додатковими угодами, на підставі яких ці транші надано, але не пізніше дня закінчення строку дії кредитної лінії, зазначеного у п. 1.4 Основного договору;

- обовязок сплачувати Банку проценти за користування кредитом, наданим за кредитною лінією, у наступному розмірі: 12,5% річних за користування частиною кредиту, наданою у доларах США; 12% річних за користування частиною кредиту, наданою у евро; 16% річних за користування частиною кредиту, наданою у гривнях; 15% річних за користування частиною кредиту, наданою у російських рублях, або у будь-якому іншому (більшому або меншому) розмірі, якщо такий буде встановлений шляхом зміни основного договору у строки, визначені у основному договорі;

-обовязку сплачувати Банку комісію у розмірі та у строки визначені у основному договорі;

- обовязку у випадках, передбачених основним договором або законодавством України, достроково (до настання строків повернення/сплати, зазначених вище у цьому пункті), повернути Банку кредит, сплатити проценти за користування ними і виконати інші обовязки, що передбачені основним договором або випливають з нього;

- обовязку сплатити банку неустойку(пеню, штрафи) та понад неустойки (пені, штрафів) відшкодувати збитки, заподіяні Банку невиконанням або неналежним виконанням Боржником своїх зобовязань за основним договором. (п. 2.1. договору поруки у редакції додаткової угоди).

За змістом п. 1.1. договору поруки основний договір договір про відкриття кредитної лінії №313-МВ/07 від 06.09.2007 року, включаючи всі додаткові угоди до нього, що укладені на дату набуття чинності договором поруки або будуть укладені у майбутньому.

Як домовились сторони у п. 1.1. договору (у редакції додаткової угоди) кредитна лінія відновлювальна мультивалютна кредитна лінія зі строком дії, що закінчується 01.07.2016р. та лімітом кредитної лінії, еквівалентним 12000000,00доларів США, яка відкрита банком боржнику згідно з основним договором з можливістю надання її в межах коштів у гривнях та/або у доларах США та/або у евро та/або у російських рублях.

Пунктом 3.1 договору поруки встановлено, що позичальник та поручитель відповідають перед банком за порушення обов'язків, що перелічені в статті 2 цього договору, як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед банком у тому ж обсязі, що і Боржник. При цьому, відповідальність Поручителя настає у випадку, якщо Боржник допустить прострочення виконання будь-якого з обов'язків, що зазначені в п. 2.1 договору поруки.(п. 3.2 договору).

Відповідно до п. 5.4 договору поруки №377-П/08, укладенням цього договору поручитель надає свою згоду на будь-які майбутні зміни відповідальності боржника за основним договором, в тому числі такі, внаслідок яких відбудеться збільшення обсягу відповідальності поручителя за цим договором, зокрема, але не виключно, будь-які зміни основного договору, внаслідок яких збільшується ліміт кредитної лінії що надається боржнику, строк користування кредитом/частиною, та/або розмір процентів за користування кредитом/овердрафтом, та/або комісійних винагород, та/або неустойки (пені, штрафів) та/або будь-яких інших платежів, які боржник, згідно з основним договором повинен сплачувати банку та за виконання яких поручитель поручається згідно з цим договором, і погоджується з тим, що такі зміни не є підставою для припинення встановленої цим договором поруки, і встановлена цим договором порука залишається чинною протягом строку встановленого в п. 5.3. цього договору, а поручитель відповідає перед банком в тому ж обсязі, що і боржник, з урахуванням будь-яких майбутніх змін обсягу відповідальності боржника за основним договором. Дана згода поручителя є безумовною, безвідкличною і не обмежена строком дії.

Як обумовлено сторонами у п.4.1 договору поруки, у випадку виконання Поручителем на умовах, визначених цим договором, зобовязання, забезпеченого порукою, до нього у повному обсязі переходять відповідні права Банку.

Згідно пункту 5.3. договору поруки, останній набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін і діє до повного виконання зобов'язань боржника за основним договором.

Предмет позовних вимог - визнання за позивачем права іпотеки за договором №123/08 від 21.02.2008р., що укладений між ПрАТ «Азовелектросталь» та ПАТ «Альфа-Банк», посвідчений Приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області ОСОБА_4, зареєстрований в реєстрі за № 465, із внесеними змінами до нього на підставі договору про внесення змін № 1 від 06.07.2010року, посвідченого Приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області ОСОБА_4, на нерухоме майно у забезпечення виконання зобовязань ПрАТАзовелектросталь перед ПАТ «МЗВМ» в розмірі 5000000,00 доларів США, що за курсом НБУ станом на 02.06.2015р. складає 105424440,00грн., які виникли на підставі додаткової угоди №16 від 04.06.2008р. до договору про відкриття кредитної лінії №313-МВ/07 від 06.09.2007р. у порядку ст.ст.512, 514, 556 ЦК України з першим пріоритетом задоволення його грошових вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав та інтересів розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких суд здійснює поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав чи інтересів та вплив на правопорушника.

Відповідно до ст.12 Цивільного кодексу України, особа вільно, на власний розсуд, здійснює свої цивільні права.

Згідно рішення Конституційного Суду України від 09.07.2002р. № 15-рп/2002 кожна особа має право вільно обирати незаборонений законом спосіб захисту прав і свобод, у тому числі й судовий. Можливість судового захисту не може бути поставлена законом, іншими нормативно-правовими актами у залежність від використання суб'єктом правовідносин інших засобів правового захисту. Держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов'язком особи, яка потребує такого захисту.

Частиною 2 ст. 16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом, до яких належить, зокрема, визнання права.

Частина 2 статті 20 Господарського кодексу України передбачає, що кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом, у тому числі, визнання наявності або відсутності прав.

Позов про визнання права подається у випадках, коли належне певній особі право не визнається, оспорюється іншою особою, або у разі відсутності в неї документів, що засвідчують приналежність їй права. Тобто метою подання цього позову є усунення невизначеності у взаємовідносинах субєктів, створення необхідних умов для реалізації права й запобігання дій зі сторони третіх осіб, які перешкоджають його здійсненню.

Вчиненням на підставі заяви ПАТ «Альфа-Банк» приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 виконавчого напису №345 про звернення стягнення на нерухоме майно ПрАТ «Азовелектросталь» без урахування прав позивача, свідчить, на думку позивача, про не визнання відповідачем1 права позивача на іпотеку.

Згідно частини першої статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. (ч. 1 ст. 554 ЦК України).

Як встановлено судом, за договором поруки № 377-П/08 від 06.08.2008р. Поручитель (позивач) поручився за виконання обов'язків Позичальника (відповідача 2), що виникли або виникнуть у майбутньому в останнього перед Банком на підставі договору про відкриття кредитної лінії з лімітом кредитної лінії, еквівалентним 12000000,00доларів США. Перелік обовязків Позичальника визначений у п. 2.1 договору поруки, зокрема, обовязок повернути Банку наданий на підставі основного договору кредит шляхом повернення кожного траншу частинами та у строки, що визначені додатковими угодами, на підставі яких ці транші надано, але не пізніше дня закінчення строку дії кредитної лінії, зазначеного у п. 1.4 Основного договору.

Частиною 2 ст. 553 ЦК України встановлено, що порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Тобто, позивач поручився перед відповідачем1 за виконання відповідачем 2 грошового зобовязання за договором про відкриття кредитної лінії у повному обсязі у межах ліміту 12000000,00доларів США.

Як вбачається з матеріалів справи, додатковою угодою № 16 від 04.06.2008р. до договору про відкриття кредитної лінії №313-МВ/07 від 06.09.2007р. відповідачі домовились про надання відповідачу2 траншу у розмірі 9000000 доларів США та встановили кінцевий строк повернення цього траншу до 18.06.2008р.

ПАТ "Альфа-Банк" за меморіальним ордером перераховані ПрАТ «Азовелектросталь» грошові кошти у вказаній сумі.

Частково вказані грошові кошти повернуті Банку ПрАТ «Азовелектросталь», а залишок в сумі 5000000,00 доларів США за платіжним дорученням №269911 від 07.08.2008р. перераховані Банку ПАТ "МЗВМ" на підставі договору поручительства.

Факт зарахування 5000000,00доларів США у погашення заборгованості ПрАТ «Азовелектросталь» перед Банком підтверджується меморіальним ордером, копія якого знаходиться в матеріалах справи.

Станом на 07.08.2008р., що вбачається з виписки по банківському рахунку, заборгованість за договором про відкриття кредитної лінії №313-МВ/07 від 06.09.2007р. відсутня, грошові кошти, що передавались за додатковою угодою № 16 від 04.06.2008р. перераховані у повному обсязі.

У подальшому, додатковими угодами № 17 від 15.08.2008р., № 18 від 15.08.2008р.; №19 від 15.08.2008р.; № 20 від 15.08.2008р.; № 21 від 15.08.2008р., № 22 від 18.08.2008р.; № 23 від 18.08.2008р., № 24 від 06.07.2010р.;№ 25 від 27.06.2013р.; № 26 від 01.07.2013р. Банк надав відповідачу 2 наступні транші кредитних коштів.

Внаслідок часткового невиконання зобовязань з повернення вказаних траншів у встановлені додатковими угодами строки, у відповідача2 виникла заборгованість перед Банком в сумі 12045830,71 доларів США та 1580490,41грн., стягнення якої солідарно з боржника та поручителя є предметом позовних вимог у справі №905/3147/14-908/4637/14.

Дані факти уповноваженими представниками сторін у судовому засіданні не заперечувались.

За приписами ч. 1 ст. 512 ЦК України виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем) є підставою для заміни кредитора у зобовязанні.

Згідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно, безпосередньо законом закрiплено право поручителя вимагати вiд боржника вiдновлення свого майнового стану, який зазнав змiн в результатi виконання ним обовязку за боржника, оскільки поручитель набуває прав первісного кредитора у зобовязанні в обсязі виконаного зобовязання боржника.

Оскiльки перехiд до поручителя прав кредитора у зобовязаннi пiсля виконання ним обовязку боржника вiдбувається в силу прямої вказiвки в законi, будь-яких iнших дiй для переходу такого права вчиняти не потрiбно.

ПАТ "Альфа-Банк" правомірно вказує на те, що Поручитель виконав лише частину зобовязань за договором поруки, у подальшому ПрАТ «Азовелектросталь» видано наступні транші кредитних коштів, які також забезпечені порукою, порука не є припиненою, але висновок Банку, що заміна кредитора у разі виконання поручителем зобовязань позичальника відбувається виключно після погашення всієї суми простроченої заборгованості за кредитним договором судом не приймається.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться(ст. 526 ЦК України).

Положеннями статті 530 ЦК України регламентовано: якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч.1 ст. 202 ГК України, господарське зобов'язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

В п. 2.1. договору поруки, в якості обовязку, за виконання якого з боку боржника поручився позивач, є обовязок боржника повернути Банку наданий на підставі основного договору кредит шляхом повернення кожного траншу частинами та у строки, що визначені додатковими угодами, на підставі яких ці транші надано, але не пізніше дня закінчення строку дії кредитної лінії, зазначеного у п. 1.4 Основного договору.

Тобто, визначено порядок виконання зобовязання боржника щодо повернення основної суми заборгованості та строк такого повернення - шляхом повернення кожного траншу частинами та у строки, що визначені додатковими угодами, з обмеженням строку повернення закінченням строку дії кредитної лінії.

В силу приписів ст. 553, 554 ЦК України Поручитель поручився перед Банком за виконання Боржником обовязків за кредитним договором саме у такий спосіб та має нести солідарну з Боржником відповідальність у разі, якщо Боржник не виконав своє зобовязання у відповідному порядку та у належні строки.

ПАТ «МЗВМ» виконало зобовязання Боржника шляхом оплати ПАТ "Альфа-Банк" 5000000,00 доларів США за додатковою угодою №16, інша заборгованість на дату виконання була відсутня та сформувалась у майбутньому.

Норма ст. 512 ЦК України не містить застереження, що виключно повне виконання обов'язку боржника поручителем є підставою для заміни кредитора у зобовязанні.

Пункт 4.1 договору поруки, яким встановлено, що у випадку виконання Поручителем на умовах, визначених цим договором, зобовязання, забезпеченого порукою, до нього у повному обсязі переходять відповідні права Банку, також не містить вказівок щодо моменту перехода права виключно після повного виконання зобов"язання боржника, мова йде про виконання на умовах, визначених кредитним договором.

При цьому позивач поручився за виконання боржником кредитного договору в межах розміру кредитної лінії. Суд не погоджується з ствердженням позивача, що основний кредитний договір фактично є договором про наміри сторін, який реалізований шляхом підписання додаткових угод, які слід розглядати як окремі кредитні договори, оскільки це суперечить вимогам закону та фактичним обставинам справи, кредитний договір з змінами та доповненнями до нього розглядається судом як один правочин.

Позиція Банку щодо моменту переходу до поручителя прав кредитора у зобовязанні виключно пiсля повного виконання ним обовязку боржника за кредитним договором, у разі якщо таке виконання Поручителем здійснено не буде, виключає право поручителя вимагати вiд боржника вiдновлення свого майнового стану, який зазнав змiн в результатi виконання ним обовязку за боржника частково.

У даному випадку у порядку, що передбачений договором про відкриття кредитної лінії №313-МВ/07 від 06.09.2007р., додатковою угодою № 16 від 04.06.2008р. до договору, на підставі договору поруки належним чином виконано зобовязання, яке існувало на момент виконання, наступні зобовязання виникли у майбутньому, у повному обсязі зобовязання дійсно не виконане.

З аналізу ст. 514 ЦК України вбачається, що обсяг прав кредитора, якi переходять до нового кредитора, повинен вiдповiдати обсягу задоволених ним вимог кредитора за основним зобовязанням. Тобто, мова йде про перехід прав до нового кредитору тільки у обсязі виконаного ним.

Тому суд вважає, що заміна кредитора відбувається на суму виконаного Поручителем зобовязання, в решті право вимагати повернення суми кредиту, яка надана у подальшому, залишається у Банку.

Внаслідок викладеного, за висновком суду, ПАТ "МЗВМ" перейшли права кредитора (ПАТ "Альфа-Банк") за договором про відкриття кредитної лінії №313-МВ/07 від 06.09.2007р. в сумі 5000000,00доларів США.

У відповідності до ч. 2 ст. 566 ЦК України до поручителя, який виконав зобов'язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов'язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Згідно ст.1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання - зобов'язання боржника за договорами позики, кредиту, купівлі-продажу, лізингу, а також зобов'язання, яке виникає з інших підстав, виконання якого забезпечене іпотекою. (ст. 1, ч. 5 ст. 3 Закону України "Про іпотеку").

За приписами ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом.

Оскільки заміна кредитора не тягне зміни змісту зобовязання, тому права первісного кредитора переходять до Поручителя (нового кредитора) у повному обсязі, тобто, переходять як ті права, що виходять із змісту основного зобовязання, так і ті, які забезпечують виконання вимоги кредитора, зокрема, право іпотеки, що є видом забезпечення виконання зобовязання, у даному випадку щодо виконання договору кредиту.

Згідно ст. 82 ГПК України при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 111-16 цього Кодексу. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів. При цьому пунктами 1 і 2 частини першої статті 111-16 ГПК України передбачено, що заява про перегляд судових рішень господарських судів може бути подана виключно з таких підстав: 1) неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило до ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; 2) неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права - при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі або яке прийнято з порушенням правил підвідомчості або підсудності справ.

Викладена в ухвалі Верховного суду України (судова палата у цивільних справах) від 17.02.2010р. у справі №6-15601св09 правова позиція, на яку посилається Банк щодо того, що погашенням позивачем основного зобовязання за кредитним договором в силу ст.559 ЦК України право застави (іпотеки) припинилось з припиненням забезпеченого заставою зобовязання, поручитель, який виконав зобовязання має право зворотної вимоги до боржника в розмірі виплаченої цим поручителем суми, не містить ознак правового висновку, що передбачені ст.ст. 82, 11116 ГПК України.

Дійсно, згідно ст. 17 Закону України «Про іпотеку», що передбачає підстави припинення іпотеки, визначено, що іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору.

У даному випадку, виходячи з приписів ст.512,ст.514, ч. 2 ст. 566 ЦК України, оскільки до поручителя, який виконав зобов'язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов'язанні, основне зобовязання не є припиненим, щодо нього здійснена заміна кредитора (суброгація).

Згідно ст.3 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.

Право іпотеки за договором за договором №123/08 від 21.02.2008р., що укладений між ПрАТ «Азовелектросталь» та ПАТ «Альфа-Банк», посвідчений Приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області ОСОБА_4, зареєстрований в реєстрі за № 465, зареєстровано у встановленому законом порядку.

Перехід права кредитора в силу прямої вказiвки в законi за договором про відкриття кредитної лінії №313-МВ/07 від 06.09.2007р. в сумі 5000000,00доларів США, яке забезпечене іпотекою за договором №123/08 від 21.02.2008р., що є зареєстрованим з встановленням відповідного пріоритету на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки, обумовлює право іпотеки ПАТ "МЗВМ" у межах суми 5000000 доларів США, яке є тотожним праву Банку.

Вищезазначене стосується також позиції Банку неможливості множинності Іпотекодержателів, оскільки множинность має місце не в момент укладання договору, а виникає внаслідок перехода прав за вимогами закону. Правовий інститут наступної іпотеки, що передбачений ст. 13 Закону України «Про іпотеку» до спірних правовідносин не відноситься.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку щодо задоволення позовних вимог, але окремо зазначає, що визнання права іпотеки ПАТ "МЗВМ" у межах суми 5000000,00доларів США на нерухоме майно, не впливає на права Банку за договором іпотеки договорі іпотеки №123/08 від 21.02.2008р., не спричинює зменшення прав Банку щодо задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки у повному обсязі.

Зокрема, обсяг прав банку щодо задоволення забезпечених іпотекою вимог в сумі 12264884,65 доларів США, який на час розгляду справи реалізований шляхом вчинення виконавчого напису нотаріусу, є незмінним.

Розглянувши клопотання про зупинення провадження у справі №905/819/15 до вирішення спору у справі №905/494/15 про визнання недійсним договору поруки №377-П/08 від 06.08.2008р., суд відмовляє у його задоволенні виходячи з наступного.

Частина 1 статті 79 ГПК України передбачає, що господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом, а також у разі звернення господарського суду із судовим дорученням про надання правової допомоги до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави.

Зупинення провадження у справі це тимчасове або повне припинення всіх процесуальних дій у справі, що викликане настанням зазначених у законі причин, що перешкоджають подальшому руху процесу, і щодо яких невідомо, коли вони можуть бути усунені.

Як передбачено пунктом 3.16. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" пов'язаною з даною справою є така інша справа, у якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання і оцінку доказів у даній справі; в тому числі йдеться про факти, які мають преюдиціальне значення (частини третя і четверта статті 35 ГПК). Під неможливістю розгляду даної справи слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, - у зв'язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи даному господарському суду, одночасністю розгляду двох пов'язаних між собою справ різними судами або з інших причин.

Тобто, метою зупинення провадження у справі до розгляду пов'язаної з нею справи є виявлення обставин, підстав, фактів тощо, що не можуть бути з'ясовані та встановлені у даному процесі, проте які мають значення для справи, провадження у якій зупинено.

Предмет позовних вимог у справі №905/819/15 визнання права іпотеки за поручителем, який на підставі договору поруки №377-П/08 від 06.08.2008р. виконав грошове зобовязання позичальника. У справі №905/494/15 розглядаються вимоги щодо визнання договору поруки №377-П/08 від 06.08.2008р. недійсним.

Відповідно до ст. 204 ЦК України діє презумпція правомірності правочину, в силу якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Як роз'яснено у п. 2.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 р. № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" якщо, вирішуючи господарський спір, суд встановить, що зміст договору, пов'язаного з предметом спору, суперечить законодавству, чинному на момент укладення договору, він, керуючись пунктом 1 частини першої статті 83 ГПК, вправі за власною ініціативою визнати цей договір недійсним повністю або у певній частині із застосуванням за необхідності й наслідків визнання недійсним нікчемного правочину (абзац другий частини п'ятої статті 216 ЦК України).

Зазначеною нормою передбачено право господарського суду визнати недійсним повністю чи в певній частині пов'язаний з предметом спору договір, який суперечить законодавству. Таким чином, розглядаючи позовні вимоги, що випливають з договору, суд, перевіряє правомірність цього договору.

Відповідно відповідачем 1 не доведено неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, оскільки розглядаючи позовні вимоги щодо визнання права іпотеки за поручителем, який на підставі договору поруки №377-П/08 від 06.08.2008р. виконав грошове зобовязання позичальника суд в силу приписів ст. 83 ГПК України у разі наявності підстав передбачених законом має право визнати цей договір недійсним повністю або у певній частині, що унеможливлює зупинення провадження у справі.

Суд приймає до уваги, що 22.09.2015р. у справі №905/494/15 господарським судом Донецької області винесено рішення, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог визнання договору поруки №377-П/08 від 06.08.2008р. недійсним. Даний факт підтверджено представниками сторін у судовому засіданні 23.09.2015р.

З огляду на викладене, необґрунтоване зупинення провадження у справі призвело б до затягування строків розгляду справи та порушення положень ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997, щодо фактичного розгляду справи упродовж розумного строку.

Одночасно, проаналізувавши зміст заявлених вимог про забезпечення позову у співвідношенні з предметом спору, суд не вбачає підстав для задоволення заяви про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документу виконавчого напису нотаріусу від 18.02.2015р., зареєстрованого у реєстрі за №345, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 на договорі іпотеки №123/08 від 21.02.2008р. з огляду на наступне.

Згідно ст.66 ГПК України господарський суд за заявою сторони, прокурора чи його заступника, який подав позов, або з своєї ініціативи має право вжити передбачених статтею 67 цього Кодексу заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Таким чином, заходи до забезпечення позову застосовуються господарським судом як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів особи та гарантія реального виконання рішення суду.

За загальним правилом, умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтована вірогідність утруднення або неможливість виконання майбутнього рішення суду у разі невжиття заходів забезпечення позову.

Як зазначалось в Постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 16 «Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову»: п.3. умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №16 особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 33 ГПК України, обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Приписами ст.67 ГПК України передбачено вичерпний перелік засобів забезпечення позову, зокрема, серед інших заходів забезпечення позову, передбачено, що позов забезпечується шляхом зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Як стверджує позивач, органами ВДВС на підставі виконавчого напису нотаріусу від 18.02.2015р., зареєстрованого у реєстрі за №345 здійснюються дії, направлені на звернення стягнення на передане у іпотеку майно, зокрема, проводиться опис та арешт заставленого майна, що матиме наслідком реалізацію нерухомого майна на прилюдних торгах та може зробити неможливим реальний захист прав і законних інтересів позивача у цій справі у разі задоволення позовних вимог.

Факт відповідних дій вбачається з постанов ВДВС про відкриття виконавчого провадження №46669091 від 25.02.2015р., про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 25.02.2015р., про утворення виконавчої групи від 27.03.2015р., акту опису та арешту майна від 20.05.2015р.

Суд приймає до уваги, що ухвалою господарського суду Запорізької області від 24.06.2015р. у справі №908/2146/15-г вжиті заходи забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документу - виконавчого напису нотаріусу від 18.02.2015р., зареєстрованого у реєстрі за №345, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 на договорі іпотеки №123/08 від 21.02.2008р.

Згідно зі статтею 115 ГПК України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Дана ухвала, за ствердженням представників сторін, у апеляційному порядку не оскаржувалась, набрала законної сили, вказані заходи у порядку ст.68 ГПК України не скасовані.

З огляду на вказане, на час розгляду заяви про застосування заходів забезпечення позову у вигляді зупинення стягнення на підставі виконавчого документу, стягнення за вказаним написом вже є зупиненим.

Дії, які здійснені ВДВС на виконання виконавчого напису нотаріусу та на які посилається позивач, передували означеній ухвалі суду.

На даний час, відсутні підстави вважати, що наявна вірогідність утруднення або неможливість виконання рішення суду про визнання права іпотеки на нерухоме майно, фактична реалізація примусових заходів на підставі виконавчого документу не здійснюється, що свідчить про відсутність підстав для задоволення заяви ПАТ «МЗВМ».

Витрати по оплаті судового збору за подання заяви про забезпечення позову залишаються на позивачі.

У відповідності до ст.49 ГПК України, оскільки позовні вимоги задоволені, витрати по оплаті судового збору в сумі 1218грн. покладаються на відповідачів у рівних частках.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст. ст.15, 16, 509, 514, 512, 530, 553, 554 Цивільного кодексу України; ст.ст. 20,202,204 Господарського кодексу України, ст.ст. 4-2, 4-3, 22, 33, 34, 43, 49, 66, 67 ,79, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Маріупольський завод важкого машинобудування м.Маріуполь Донецька область до Публічного акціонерного товариства Альфа-Банк м.Київ, Приватного акціонерного товариства Азовелектросталь м.Маріуполь Донецька область про визнання права іпотеки за договором іпотеки №123/08 від 21.02.2008р. на нерухоме майно задовольнити.

Визнати за Публічним акціонерним товариством Маріупольський завод важкого машинобудування м.Маріуполь Донецька область право іпотеки за договором №123/08 від 21.02.2008р., що укладений між ПрАТ «Азовелектросталь» та ПАТ «Альфа-Банк», посвідчений Приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області ОСОБА_4, зареєстрований в реєстрі за № 465, із внесеними змінами до нього на підставі договору про внесення змін № 1 від 06.07.2010року, посвідченого Приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області ОСОБА_4, на нерухоме майно, що знаходиться за адресами: Донецька область, м.Маріуполь, площа Машинобудівельників (площа Конституції СРСР), буд. 1, прим. 105; Донецька область м. Маріуполь, площа Машинобудівельників (площа Конституції СРСР), буд. 1, прим. 1-9, а саме:

1) Відділення підготовки формувальних матеріалів та перевантажні вузли з естакадою на три бункера шифр № 600 (цех № 105), що включає:

а. Загальну будівлю з прибудовою, літ. А-ГА'-З, площею 5 359,1 кв.м.

б. Загальну будівлю, літера Ж-1, площею 22,4 кв.м.

в. Загальну будівлю, літера Е-1, площею 64,4 кв.м.

г. Загальну будівлю, літера Д-1, площею 53,2 кв.м.

д. Загальну будівлю, літера Г-1, площею 142,2 кв.м.

є. Загальну будівлю з прибудовою, літера В-, площею157,0кв.м.

ж. Загальну будівлю, літера Б-1 'Б', площею 897,3 кв.м.

реєстраційний номер об'єкту у реєстрі прав власності на нерухоме майно 5268047, що знаходиться за адресою: Донецька область, м. Маріуполь, пл. Машинобудівельників (пл. Конституції СРСР), буд. 1, прим. 105;

2) Будівлю цеху крупного лиття шифр № 600 (цех № 105), що включає:

а. Загальна будівля, літера А-1, площею 25 729,8 кв.м.

б. Прибудова, літера А1-2.

в. Прибудова, літера А2-1.

г. Прибудова, літера АЗ -1.

д. Прибудова, літера а-1.

реєстраційний номер об'єкту у реєстрі прав власності на нерухоме майно 5269312, що знаходиться за адресою: Донецька область, м. Маріуполь, пл. Машинобудівельників (пл. Конституції СРСР), буд. 1, прим. 105;

3) Основну будівлю А-4 з підвалом та прибудовою А1-1 (АБК Сталькомплекс), що включає:

а. Основна будівля, літера А-4, площею 5 157,5 кв.м.

б. Підвал, літера А/п, площею 996,4 кв.м.

в. Прибудови, літера А1-1, площею 9,5 кв.

реєстраційний номер об'єкту у реєстрі прав власності на нерухоме майно 6542421, що знаходиться за адресою: Донецька область, м. Маріуполь, пл. Машинобудівельників (пл. Конституції СРСР), буд. 1, прим. 1-9, у забезпечення виконання зобовязань Приватного акціонерного товариства Азовелектросталь м.Маріуполь Донецька область перед Публічним акціонерним товариством Маріупольський завод важкого машинобудування м.Маріуполь Донецька область в розмірі 5000000,00 доларів США, що за курсом НБУ станом на 02.06.2015р. складає 105424440,00грн., які виникли на підставі додаткової угоди №16 від 04.06.2008р. до договору про відкриття кредитної лінії №313-МВ/07 від 06.09.2007р. з першим пріоритетом (сумісним з Публічним акціонерним товариством Альфа-Банк м.Київ) задоволення грошових вимог.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Альфа-Банк (01001,м.Київ,вул.Десятинна,4/6, ідентифікаційний код 23494714) на користь Публічного акціонерного товариства Маріупольський завод важкого машинобудування (87535, Донецька область, м.Маріуполь, пл.Машинобудівників, буд.1, ідентифікаційний код 20355550) витрати по оплаті судового збору в сумі 609,00грн.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства Азовелектросталь (87535, Донецька область, м.Маріуполь, пл.Машинобудівників, буд.1, ідентифікаційний код 25605170) на користь Публічного акціонерного товариства Маріупольський завод важкого машинобудування (87535, Донецька область, м.Маріуполь, пл.Машинобудівників, буд.1, ідентифікаційний код 20355550) витрати по оплаті судового збору в сумі 609,00грн.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду може бути оскаржене до Донецького апеляційного господарського суду протягом десяти днів. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

У судовому засіданні 23.09.2015р. оголошено вступну та резолютивну частину рішення суду.

Повний текст рішення суду складено та підписано 28.09.2015р.

Суддя А.М. Осадча