КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" вересня 2015 р. Справа№ 910/10014/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Руденко М.А.

суддів: Дідиченко М.А.

Шевченка Е.О.

при секретарі: Дяченко Р.Г.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача: Бойко В.М. ( за довіреністю №б/н від 14.04.2015 року)

розглянувши апеляційну скаргу Фермерського господарства "Лебідь"

на рішення господарського суду міста Києва від 22.06.2015р.

у справі № 910/10014/15 (суддя: Марченко О.В.)

за позовом Фермерського господарства "Лебідь"

до товариства з обмеженою відповідальністю "Агроспецінвест"

про визнання договору недійсним

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2015 року позивач звернувся до господарського суду міста Києва з позовною заявою до відповідача про визнання договору купівлі-продажу від 10.04.2014 № 66/2014 недійсним.

Рішенням господарського суду міста Києва від 22.06.2015р. у справі № 910/10014/15 у задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі.

Мотивуючи рішення, суд першої інстанції зазначив, що відповідач є офіційним дистриб'ютором компанії ТОВ «Луга-РАйз-Агро», яке включено до Державного Реєстру виробників насіння та садибного матеріалу, а отже реалізація товару здійснюється з дозволу виробника. Зазначив також, що ст.9 ЗУ «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» не встановлює обмежень на торгівлю насінням і садивним матеріалом та не вимагає отримання ліцензії на таку господарську діяльність.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач Фермерське господарство "Лебідь" звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 22.06.2015р. у справі № 910/10014/15 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказав на те, що ФГ "Лебідь" та ТОВ "Агроспецінвест" укладено договір, який суперечить чинному законодавству України, оскільки ТОВ "Агроспецінвест" не є суб'єктом насінництва, а спірна угода є позастатутною, оскільки укладена всупереч із цілями, зазначеними в установчих документах відповідача

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 09.09.2015р. року було прийнято до провадження апеляційну скаргу Фермерського господарства "Лебідь" та призначено розгляд справи № 910/10014/15 до розгляду.

18.09.2015 року через відділ документального забезпечення суду від представника відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

22.09.2015 року через відділ документального забезпечення суду від представника відповідача надійшло клопотання про долучення додаткових матеріалів, а саме копію рішення господарського суду Харківської області від 28.05.2015 року та копія постанови Харківського Апеляційного суду від 16.07.2015 року у справі №922/1271/15 за якими на користь ТОВ "Агроспецінвест" з ФГ "Лебідь" стягнуто заборгованість в розмірі 1 028 514,51 грн. за неналежне виконання своїх обов'язків по договору №66/2014 від 10.04.2014 року.

В судовому засіданні 22.09.2015 року представник відповідача вказав , що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні.

Представник позивача у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, як свідчать матеріали справи, про час та місце розгляду справи всі представники були повідомлені належним чином (повідомлення про вручення а.с. 176 ).

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною в позовній заяві (Інформаційний лист Вищого господарського суду від 13.08.2008 р. № 01-8/482 із змінами станом на 29.06.2010 року „Про деякі питання застосування норми Господарського процесуального кодексу України").

Відповідно до п. 3.9 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи те, що матеріали справи містять докази повідомлення всіх учасників судового процесу про дату, час та місце судового засідання (а.с.175,176), судова колегія вважає можливим розглянути справу у відсутності представника позивача, за наявними у справі доказами.

Заслухавши пояснення представника відповідача, вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно ст. 101 Господарського процесуального кодексу апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду в повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 10.04.2014 ФГ "Лебідь" (покупець) та ТОВ "Агроспецінвест" (продавець) укладено договір №66/2014 (а.с.9)

За умовами зазначеного договору продавець зобов'язується передавати узгодженими партіями товар, а покупець зобов'язується приймати товар та сплачувати за нього певну грошову суму (ціну, найменування товару, номенклатуру, асортимент, сорт); його кількість і ціна вказується у специфікаціях та накладних, які є невід'ємною частиною Договору (пункт 1 договору).

Відповідно до пункту 1.1 відповідач зобов'язався передавати у власність позивачу узгодженими партіями товар, а позивач зобов'язався приймати його та сплачувати за нього певну грошову суму;

Як вбачаєте з матеріалів справи, на виконання умов договору в квітні 2014 року відповідач передав позивачу насіння соняшника НС-Х-6044 стандарт та насіння соняшника НС-Сумо-2017*** стандарт за видатковою накладною від 16.04.2014 № 242 (а.с.14); насіння соняшника НС-Сумо-2017*** стандарт за видатковою накладною від 16.04.2014 № 243 (а.с.15); насіння кукурудзи НС-2012 та НС-2612 за видатковою накладною від 23.04.2014 № 269(а.с.13).

Позивач звертаючись з позовними вимогами про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 10 квітня 2014 року за № 66/2014 зазначив, що даний договір суперечить нормам ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, оскільки відповідач не є суб'єктом насінництва та укладена угода є позастатутною, оскільки укладена у суперечності із цілями, зазначеними в установчих документах відповідача.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що відповідач - ТОВ "Агроспецінвест" виступає офіційним дистриб'ютором компанії ТОВ "Луга-Райз-Агро", а отже реалізація товару здійснюється з дозволу виробника. Зазначив також, що оскаржуваний договір не є позастатутним, оскільки розділом 5 Статуту відповідача передбачено , зокрема, оптова та роздрібна торгівля зерном, насінням та кормами для тварин; оптова та роздрібна торгівля сільськогосподарською продукцією та сировиною.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції зважаючи на наступне.

Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

На підставі ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з пунктом 2.9 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 11 (далі - Постанова) на підставі статті 215 ЦК України недійсними можуть визнаватися не лише правочини, які не відповідають цьому Кодексу, а й такі, що порушують вимоги інших законодавчих актів України, указів Президента України, постанов Кабінету Міністрів України, інших нормативно-правових актів, виданих державними органами, у тому числі відомчих, зареєстрованих у встановленому порядку.

У пункті 2.1 зазначеної Постанови вказано, що вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Відповідно до підпункту 2.5.1 пункту 2.5 Постанови слід мати на увазі, що визнання правочину (господарського договору) недійсним господарським судом є наслідком його вчинення з порушенням закону, а не заходом відповідальності сторін. Тому для такого визнання, як правило, не має значення, чи усвідомлювали (або повинні були усвідомлювати) сторони протиправність своєї поведінки під час вчинення правочину; винятки з цього правила можливі, якщо вони випливають із закону.

Для визнання оспорюваного договору недійсним позивач має довести за допомогою належних засобів доказування, що договір суперечить вимогам чинного законодавства щодо його форми, змісту, правоздатності і волевиявленню сторін, на момент укладення договору свідомо існує об'єктивна неможливість настання правового результату, а також, що внаслідок його укладення порушені права позивача.

Як видно з матеріалів справи спірний договір купівлі-продажу № 66/2014 був укладений сторонами 10 квітня 2014 року на його виконання продавець надав покупцю товар насіння соняшника за видатковою накладною від 16.04.2014 № 242 (а.с.14); насіння соняшника за видатковою накладною від 16.04.2014 № 243 (а.с.15); насіння кукурудзи НС-2012 та НС-2612 за видатковою накладною від 23.04.2014 № 269(а.с.13). Видаткові накладні були підписані покупцем та продавцем, на них наявні печатки підприємств. При цьому, претензій у покупця щодо кількості та якості отриманого товара не було.

Позивач звертаючись з позовними вимогами зазначав, що ТОВ «Агроспецінвест» не є суб'єктом насінництва, оскільки відповідно до ст.3 ЗУ «Про насіння та садовий матеріал» до суб'єктів насінництва належать фізичні та юридичні особи, яким надано право займатись виробництвом, реалізацією та використанням насіння і садового матеріалу відповідно до законодавства України.

У статті 12 вищевказаного Закону передбачено, що суб'єкти насінництва та розсадництва мають право розмножувати, заготовляти та використовувати насіння і садивний матеріал сортів рослин (клонів, ліній, гібридів) за дозволом відповідного володільця патенту на використання сорту, якщо їх виробничі умови відповідають атестаційним вимогам, що встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну аграрну політику.

Закладання багаторічних насаджень плодових, ягідних, горіхоплідних, малопоширених культур, винограду та хмелю проводиться згідно з проектно-кошторисною документацією на їх створення та зрошення. Експертизу проектно-кошторисної документації проводить центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі, на платній основі.

Розмір плати та порядок проведення експертизи відповідної проектно-кошторисної документації встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Право на виробництво добазового, базового та сертифікованого насіння, гібридів першого покоління, вихідного, базового та сертифікованого садивного матеріалу багаторічних рослин, культури меристем (in vitro), садивного матеріалу однорічних культур надається суб'єктам насінництва та розсадництва, які за результатами атестації внесені до Реєстру виробників. Положення про Реєстр виробників, порядок проведення відповідної атестації затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну аграрну політику.

За результатами атестації рішення про внесення заявника до Реєстру виробників або відмову у внесенні до цього реєстру приймається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі, протягом десяти робочих днів з дня надходження заяви та відповідних документів.

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ "Агроспецінвест" є офіційним дистриб'ютором компанії ТОВ "Луга-Райз-Агро" (дистриб'юторський договір від 09.11.2012 № 09/11-Ас) (а.с.44), яке включено до Державного Реєстру виробників насіння та садивного матеріалу, а отже реалізація товару здійснюється з дозволу виробника.

Судом першої інстанції вірно було встановлено, що відповідач має право здійснювати торгівлю пестицидами та агрохімікатами, що підтверджується ліцензією Міністерства аграрної політики та продовольства України, серія АЕ № 293598.

Необґрунтованими є також доводи позивача про те, що укладений між сторонами договір є позастатутним (суперечить цілям, зазначеними в установчих документах відповідача), оскільки згідно з Розділом 5 Статуту відповідача, предметом діяльності відповідача, зокрема, є: оптова та роздрібна торгівля хімічними продуктами, зокрема пестицидами, агрохімікатами й добривами; оптова та роздрібна торгівля зерном, насінням та кормами для тварин; оптова та роздрібна торгівля сільськогосподарською продукцією та сировиною (а.с. 53).

У статті 3 Закону зазначено, що до суб'єктів насінництва та розсадництва належать фізичні та юридичні особи, яким надано право займатися виробництвом, реалізацією насіння і садивного матеріалу відповідно до закону, а не як зазначає позивач що відповідно до вимог статті 3 Закону відповідачу не надано право (ліцензія) займатися виробництвом, реалізацією та використанням насіння і садового матеріалу.

Крім того, доводи апелянта, що правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним також є безпідставними та необґрунтованими, оскільки згідно з ч. 2 ст. 2 Закону України "Про ліцензування певних видів господарської діяльності" встановлює, що види господарської діяльності, не передбачені у статті 9 цього Закону, не підлягають ліцензуванню.

Стаття 9 Закону України "Про ліцензування певних видів господарської діяльності" не встановлює обмеження на торгівлю насінням і садивним матеріалом та не вимагає отримання ліцензії на таку господарську діяльність.

Враховуючи вищевикладене, та докази які містяться в матеріалах справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки відповідач ТОВ "Агроспецінвест" виступає офіційним дистриб'ютором компанії ТОВ "Луга-Райз-Агро", яке включено до Державного Реєстру виробників насіння та садивного матеріалу. Крім того, чинне законодавство України передбачає можливість реалізації насіння не виробником, який занесений до Реєстру виробників насіння і садивного матеріалу, а його посередником, тим більше його дистриб'ютором. Таким чином, позовні вимоги позивача є безпідставними, необґрунтованими та незаконними, укладений Договір не суперечить нормам Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та іншим актам чинного законодавства України.

Відповідно до ст. ст. 43, 33, 34 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду з огляду на вищевикладене.

Дослідивши матеріали наявні у справі, апеляційний суд робить висновок, що суд першої інстанції дав належну оцінку доказам по справі та виніс законне обґрунтоване рішення, яке відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що скаржник не довів обґрунтованість своєї апеляційної скарги, докази на підтвердження своїх вимог суду не надав, апеляційний суд погоджується із рішенням господарського суду міста Києва від 22.06.2015 року у справі № 910/10014/15, отже підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фермерського господарства "Лебідь" на рішення господарського суду міста Києва від 22.06.2015 року у справі № 910/10014/15 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду міста Києва від 22.06.2015 року у справі № 910/10014/15 залишити без змін.

Матеріали справи № 910/10014/15 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України через суд апеляційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя М.А. Руденко

Судді М.А. Дідиченко

Е.О. Шевченко