ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" вересня 2015 р. Справа № 922/3234/15

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Істоміна О.А., суддя Барбашова С.В. , суддя Тарасова І. В.

при секретарі Кохан Ю.В.

за участю представників сторін:

позивача - не з'явився

відповідача - Костенка О.О. (довіреність № б/н від 20.02.2015р.)

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Харківська муніципальна страхова компанія", м. Харків (вх. №3985 Х/3) на рішення господарського суду Харківської області від 13.07.2015р. у справі № 922/3234/15

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО", м. Київ

до Публічного акціонерного товариства "Харківська муніципальна страхова компанія", м. Харків

про стягнення 67524,36 грн., -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Харківської області від 13.07.2015 р. у справі № 922/3234/15 (суддя Добреля Н.С.) позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО" задоволено повністю. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Харківська муніципальна страхова компанія", м. Харків на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО", м. Київ 48828,56 грн. страхового відшкодування, 18129,92 грн. інфляційних втрат, 565,88 грн. 3 % річних та 1827,00 грн. витрат по сплаті судового збору.

Відповідач із зазначеним рішенням місцевого господарського суду не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення і неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, просить рішення господарського суду Харківської області від 13.07.2015 р. у справі № 922/3234/15 скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ПАТ "СК "ВУСО" до ПАТ "ХМСК" в частині стягнення інфляційних втрат та 3 % річних на загальну суму 18695,80 грн. відмовити.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 31.07.2015р. апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Харківська муніципальна страхова компанія", м. Харків на рішення господарського суду Харківської області від 13.07.2015р. у справі № 922/3234/15 прийнято до провадження та призначено до розгляду на 22 вересня 2015 р. об 11:00 год.

Позивач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому вважає висновки суду першої інстанції, що викладені в оскаржуваному відповідачем рішенні, законними та обґрунтованими, з вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права, тому просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, як безпідставну. Позивач вважає, що нарахування 18129,92 грн. інфляційних втрат та 565,88 грн. 3% річних на суму невиплаченого страхового відшкодування відповідає практиці застосування статті 625 Цивільного кодексу України, адже відповідальність у вигляді сплати інфляційних та річних може застосовуватись як до договірних так і до позадоговірних зобов'язань, у тому числі до зобов'язань про відшкодування шкоди.

Позивач - Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "ВУСО", м. Київ був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, про що свідчить наявне у справі повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення за вих. № 018690/2 (наявне у справі), однак в судове засідання 22.09.2015р. свого представника не направив. Причини неявки представника позивача суду апеляційної інстанції невідомі.

Відповідно до статті 99 Господарського процесуального кодексу України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі.

Відповідно до пунктів 3.9.1., 3.9.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 Господарського процесуального кодексу України; у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи те, що судом апеляційної інстанції належним чином створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, зокрема вжито заходи для належного повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, а також з огляду на те, що явку представників сторін у дане судове засідання не визнано обов'язковою, позицію позивача підтверджено письмовими доказами та викладено у відзиві на апеляційну скаргу, неявка представника позивача не перешкоджає розгляду справи в даному судовому засіданні 22.09.2015р. по суті, тому колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника позивача за наявними у ній матеріалами.

Згідно з частинами 1, 2 статті 101 та пункту 7 частини 2 статті 105 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. У постанові мають бути зазначені: обставини справи, встановлені апеляційною інстанцією, доводи, за якими апеляційна інстанція відхиляє ті чи інші докази, мотиви застосування законів та інших нормативно-правових актів.

Обговоривши доводи апеляційної скарги відповідача, а також правову позицію позивача, що викладена у відзиві на апеляційну скаргу, перевіривши повноту з'ясування та доведеність всіх обставин, що мають значення для справи, дослідивши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права при винесенні оскаржуваного рішення, заслухавши уповноваженого представника відповідача, який просить рішення суду у даній справі скасувати частково та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ПАТ "СК "ВУСО" до ПАТ "ХМСК" в частині стягнення інфляційних втрат та 3 % річних на загальну суму 18695,80 грн. відмовити, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства "Харківська муніципальна страхова компанія", м. Харків на рішення господарського суду Харківської області від 13.07.2015р. у справі № 922/3234/15 підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав та обставин.

Правовідносини сторін у даній справі є позадоговірними і регулюються положеннями глави 82 Цивільного кодексу України, Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та Законом України "Про страхування".

Статтею 3 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначено, що обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Згідно статті 4 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" суб'єктами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є страхувальники та інші особи, відповідальність яких застрахована, страховики, Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі - МТСБУ), потерпілі.

Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").

Відповідно до статті 979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Як вбачається із матеріалів справи та обґрунтовано встановлено судом першої інстанції, 11 серпня 2014 року в місті Харкові по вулиці Сумській, 74 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Fiat Linea (державний реєстраційний номер АХ6527НА) під управлінням Скиби Дмитра Анатолійовича та автомобіля Mazda3 (державний реєстраційний номер АХ1113СК) під управлінням водія Соболєва Юрія Олеговича.

Згідно договору добровільного страхування наземного транспорту № 1-01 від 13.12.2013р. майнові інтереси власника автомобіля Fiat Linea, д/н АХ6527НА були застраховані позивачем у справі - Приватним акціонерним товариством "Страховою компанією "ВУСО" (аркуші справи 16-18).

У відповідності до умов добровільного страхування наземного транспорту № 1-01 від 13.12.2013р. Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "ВУСО" зобов'язане при настанні страхового випадку здійснити виплату страхового відшкодування в межах страхової суми.

Відповідно до статті 6 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором.

Відповідно до відомостей про дорожньо-транспортну пригоду, які містяться у довідці ДАІ у Дзержинському районі м. Харкова за № 9423061 від 01.09.2014р. (аркуш справи 13) та встановлених обставин Дзержинським районним судом м. Харкова у постанові від 26.09.2014р. по справі № 638/14932/14-п (провадження № 3/638/2661/14), вищезазначена дорожньо - транспортна пригода сталася з вини водія Соболєва Юрія Олеговича, якою дану особу визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, за що передбачена відповідальність статтею 124 КУпАП України (аркуші справи 14-15).

Статтею 1192 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Частиною 1 статті 25 Закону України "Про страхування" передбачено, що здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Заява про виплату страхового відшкодування була подана страхувальником позивачу 12.08.2014р. (аркуші справи 19-20).

Характер та обсяг отриманих збитків в результаті ДТП підтверджується звітом № 14/9/755/622025 по визначенню вартості відновлювального ремонту від 16.09.2014 року, складеного ФОП Прохоровим К.М. (свідоцтво В00 № 163112 від 02.04.2003 року), розмір матеріальної шкоди, заподіяної власнику автомобіля Fiat Linea, д/н АХ6527НА становить: 64330,41 грн. (аркуш справи 22-29).

Сума збитків згідно зі звітом позивача № 4956-20 від 10.09.2014 року становить 62622,30 грн., а сума страхового відшкодування - 48828,56 грн. (аркуш справи 30-32).

22.09.2014 року на підставі звіту від 10.09.2014 року та на виконання договору страхування від 13.12.2013 року, позивачем було складено страховий акт № 3867-02, згідно з яким сума страхового відшкодування складає 49828,56 грн. (аркуш справи 33).

Відповідно до частини 1 статті 990 Цивільного кодексу України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Виконуючи свої зобов`язання за договором страхування № 1-01 від 13.12.2013р. позивач виплатив страхувальнику страхове відшкодування в сумі 49828,56 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 10760 від 22.09.2014 року (аркуш справи 34).

Матеріали справи свідчать про те, що позивач 01 жовтня 2014 року направив на адресу відповідача регресну вимогу № 4342 про виплату страхового відшкодування на підставі статті 27 Закону України "Про страхування" в сумі 49828,56 грн. (аркуші справи 36-37).

Відповідно до статті 9 Закону України „Про страхування" та статті 12 Закону України „Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхове відшкодування зменшується на суму франшизи, крім випадків відшкодування шкоди, завданої життю та/або здоров'ю потерпілих.

Статтею 993 Цивільного кодексу України закріплено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

За приписами статті 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Таким чином, колегія суддів повністю погоджуючись із правовою позицією господарського суду першої інстанції також вважає, що позивач вправі в силу приписів статті 27 Закону України "Про страхування", статті 993 Цивільного кодексу України, вимагати від особи, відповідальної за завдані збитки, відшкодування в межах фактичних витрат виплаченого ним страхового відшкодування, зокрема і від відповідача у справі, який прийняв на себе цивільно-правову відповідальність винної особи - Соболєва Ю.О. згідно договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/1099704, яким передбачено ліміт відповідальності страховика за шкоду, завдану майну потерпілого в сумі 50000,00 грн., та франшизу в сумі 1000,00 грн., а тому рішення суду першої інстанції щодо стягнення з відповідача 48828,56 грн. на відшкодування понесених відповідачем витрат є правильним.

Також, господарським судом Харківської області обґрунтовано та правомірно зазначено у рішенні, що оскільки винна особа у дорожньо-транспортній пригоді має поліс страхування цивільно-правової відповідальності, тому в силу положень частини 22.1 статті 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Отже, обов'язок відшкодувати шкоду замість винуватця у заподіянні такої шкоди, несе саме страховик, яким є відповідач у даній справі, в межах встановлених лімітів відповідальності та в порядку, визначеному Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Таким чином, місцевий господарський суд приймаючи рішення у даній справі в частині стягнення з відповідача на користь позивача 48828,56 грн. страхового відшкодування, повністю дослідив обставини, які мають значення для справи, правильно застосував норми матеріального та процесуального права.

Правових підстав для зміни або скасування рішення суду першої інстанції в зазначеній частині під час здійснення апеляційного провадження судом апеляційної інстанції не встановлено.

Рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача на користь позивача 48828,56 грн. страхового відшкодування відповідачем не оспорюється.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідачем в апеляційній скарзі ставиться питання щодо скасування рішення господарського суду в частині стягнення інфляційних втрат та 3 % річних на загальну суму 18695,80 грн. з підстав невідповідності висновків суду в цій частині нормам матеріального права.

Частинами 1-2 статті 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Повторно розглянувши справу за наявними у справі матеріалами та доводами відповідача в апеляційній скарзі, з яких порушено питання щодо скасування рішення в зазначеній частині, колегією суддів встановлено, що задовольняючи вимогу позивача щодо стягнення з відповідача 3% річних у сумі 565,88 грн. та інфляційних втрат в сумі 18129,92 грн., суди першої інстанції виходив з того, що позивачем направлялась відповідачу вимога за № 4342 від 01.10.2014р. про виплату 49828,56 грн., яка залишена останнім без задоволення, а отже з боку відповідача мало місце прострочення виконання грошового зобов'язання.

Проте, з таким висновком господарського суду Харківської області не може погодитись колегія суддів апеляційної інстанції, вважає його передчасним, оскільки він ґрунтується на неправильному застосуванні норм матеріального права, зокрема статті 625 Цивільного кодексу України, та без урахування правової природи спірних правовідносин. При цьому господарським судом не обґрунтовано, чому до правовідносин, що склалися між сторонами у даній справі необхідно застосовувати відповідальність за порушення грошового зобов'язання.

Так, цивільні права та обов'язки сторін у спірних правовідносинах виникли з позадоговірних відносин, які регулюються, зокрема, нормами права, закріпленими в главі 82 Цивільного кодексу України та законодавством про страхування.

Надаючи правову кваліфікацію спірних правовідносин та правову оцінку обставин справи, колегія суддів визначає помилковим застосування судом першої інстанції до спірних правовідносин норми зобов'язального права, зокрема статті 625 Цивільного кодексу України, оскільки відповідальність у вигляді інфляційних та 3 % річних за порушення грошового зобов'язання застосовується виключно до договірних зобов'язань.

З цих обставин, прийняте у даній справі рішення в частині стягнення з відповідача на користь позивача на підставі статті 625 Цивільного кодексу України інфляційних втрат у сумі 18129,92 грн. та 3% річних у сумі 565,88 грн. не можна визнати обґрунтованим та таким, що узгоджується з нормами чинного законодавства, в зв'язку з чим підлягає скасуванню в цій частині з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні цієї частини позовних вимог.

Доводи скаржника про скасування рішення суду першої інстанції в зазначеній частині є обґрунтованими та такими, що приймаються колегією суддів до уваги, а тому подана відповідачем апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Натомість твердження позивача, що викладені у відзиві на апеляційну скаргу, не знайшли свого підтвердження під час повторного розгляду справи в апеляційному порядку в межах наданих суду апеляційної інстанції повноважень, а тому судом відхиляються з підстав їх необґрунтованості.

Згідно із частинами першою, четвертою, шостою статті 49 Господарського процесуального кодексу України (зі змінами) судовий збір покладається: у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Стороні, на користь якої відбулося рішення, господарський суд відшкодовує судовий збір за рахунок другої сторони і в тому разі, коли друга сторона звільнена від сплати судового збору. Якщо суд апеляційної або касаційної інстанції чи Верховний Суд України, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Пунктом 10 частини другої статті 105 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у разі скасування або зміни рішення у постанові суду апеляційної інстанції має бути зазначено про новий розподіл судових витрат.

Скасовуючи рішення місцевого господарського суду в частині стягнення з відповідача на користь позивача 18129,92 грн. інфляційних втрат та 565,88 грн. 3% річних та приймаючи у цій частині нове рішення про відмову в позові, колегія суддів на підставі вимог вищезазначених процесуальних норм вважає за необхідне здійснити новий розподіл судових витрат, пов'язаних із розглядом даної справи, пропорційно задоволеним вимогам.

На підставі викладеного та керуючись статтями 32, 33, 34, 43, 44, 49, 99, 101, пунктом 2 статті 103, пунктом 4 частини 1 статті 104, статтями 105, 110 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Харківська муніципальна страхова компанія", м. Харків задовольнити.

Рішення господарського суду Харківської області від 13.07.2015р. у справі № 922/3234/15 в частині стягнення з відповідача на користь позивача 18129,92 грн. інфляційних втрат та 565,88 грн. 3% річних скасувати і в цій частині прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог в цій частині відмовити.

Рішення господарського суду Харківської області від 13.07.2015р. у справі № 922/3234/15 в частині стягнення з відповідача на користь позивача витрат по сплаті судового збору в сумі 1827,00 грн. скасувати та прийняти в цій частині нове рішення, яким здійснити новий розподіл судових витрат пропорційно задоволеним вимогам.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Харківська муніципальна страхова компанія" (61001, м. Харків, вул. Плеханівська, буд. 63, ) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхової компанії "ВУСО" (03680, м. Київ, вул. Казимира Малевича, 31, п/р 0761 в ПАТ "Укрсоцбанк", МФО 300023, ) 1321,15 грн. витрат по сплаті судового збору за подачу позовної заяви.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхової компанії "ВУСО" (03680, м. Київ, вул. Казимира Малевича, 31, п/р 0761 в ПАТ "Укрсоцбанк", МФО 300023, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Харківська муніципальна страхова компанія" (61001, м. Харків, вул. Плеханівська, буд. 63, ) 913,50 грн. витрат по сплаті судового збору за розгляд апеляційної скарги.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Доручити господарському суду Харківської області видати відповідні накази.

Постанова набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом 20-ти днів.

Повний текст постанови складено 24.09.15

Головуючий суддя Істоміна О.А.

Суддя Барбашова С.В.

Суддя Тарасова І. В.