РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.09.2015Справа №910/6640/15-г

За позовомПриватного акціонерного товариства «Cтрахова компанія «Українська страхова група»
доТовариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Київ Ре»
провідшкодування шкоди в сумі 49 500,00 грн.

СуддяБорисенко І.І.

Представники:
від позивача - не з'явився;
від відповідача - не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач звернувся до господарського суду з позовом до відповідача про відшкодування матеріальної шкоди в сумі 49 500,00 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач, як страховик винної в ДТП особи, всупереч вимогам Цивільного кодексу України та Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не відшкодував позивачу матеріальну шкоду, завдану страхувальником відповідача внаслідок ДТП.

Відповідач проти позову заперечив, з тих підстав, що Позивач в порушення приписів норм п. 35.1, ст. 35, п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» до Відповідача не звертався з регресною вимогою, у зв'язку з цим строк виплати страхового відшкодування не настав. Також, відповідач заперечив з тих підстав, що Позивачем на надано суду Звіт про оцінку пошкодженого транспортного засобу, відповідно до вимог ст.ст. 22, 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», що позбавляє можливості визначити розмір оціненої шкоди пошкодженого транспортного засобу з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу.

Ухвалою суду від 09.06.2015р. з метою вирішення питання щодо встановлення вартості відновленого ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу було призначено судову автотоварознавчу експертизу. На вирішення експерта були поставлені наступні питання:

- яка дійсна вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу транспортного засобу "INFINITI GX35", державний реєстраційний номер НОМЕР_1, внаслідок ДТП, яка відбулась 25.12.2014р. за участю вказаного автомобіля та транспортного засобу "GINAF" Х5250ТС, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2?

- яка дійсна вартість матеріального збитку завданого власнику транспортного засобу "INFINITI GX35", державний реєстраційний номер НОМЕР_1, ОСОБА_3, внаслідок ДТП, яка відбулась 25.12.2014р. за участю вказаного автомобіля та транспортного засобу "GINAF" Х5250ТС, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2?.

13.08.2015р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва надійшло клопотання від Київського НДІ судових експертиз про надання документів необхідних для проведення призначеної експертизи.

Разом з тим, 15.09.2015р. від Київського науково-дослідного інституту судових експертиз надійшло повідомлення про неможливість надання висновку експерта від 10.09.2015р. №12704/15-54.

На призначене судове засідання 22.09.2015р. представники сторін не з'явилися, про дату, час та місце повідомлені належним чином, про що свідчать наявні рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень.

Через відділ діловодства суду від позивача надійшла заява про долучення до матеріалів справи кольорових фотознімків пошкодженого транспортного засобу.

Представник відповідача в судове засідання на 22.09.2015р. не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. Клопотання про призначення повторної експертизи не заявив.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення проти нього, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

25.12.2014р. на вул. Столичне шосе в м. Києві була скоєна ДТП, а саме відбулося зіткнення автомобіля "Ginafx-5250 TS", д.р.н. НОМЕР_2, яким керував ОСОБА_2 та автомобіля «Infiniti» д.р.н. НОМЕР_1.

Причиною ДТП стало те, що водій ОСОБА_2, керуючи автомобілем "Ginafx-5250 TS", д.р.н. НОМЕР_2 не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем «Infiniti» д.р.н. НОМЕР_1, чим порушив вимоги п. 13.1 ПДР України. Дані обставини підтверджуються розгорнутою довідкою №9481201 про дорожньо-транспортну пригоду та постановою Печерського районного суду м. Києва (справа №757/984/15-п), копії яких містяться у матеріалах справи.

Внаслідок вказаної ДТП було пошкоджено автомобіль «Infiniti» д.р.н. НОМЕР_1 (Застрахований автомобіль), який був застрахований позивачем на підставі Договору добровільного страхування від 01.12.2014р. №28-2820-14-00123.

На підставі вищевказаного, за умовами Договору добровільного страхування від 01.12.2014р. №28-2820-14-00123, страхового акту №ДККА-41996 від 16.01.2015р., позивачем було виплачено страхове відшкодування в розмірі 88 408,81 грн., що підтверджується наявним у матеріалах справи платіжним дорученням №739 від 17.01.2015р.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 ЦК України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відтак, позивач, здійснивши виплату страхового відшкодування, набув права потерпілої особи в межах здійсненої виплати.

Як вбачається з матеріалів справи, шкоду було заподіяно водієм автомобіля "Ginafx-5250 TS", д.р.н. НОМЕР_2, яким керував ОСОБА_2, під час експлуатації вказаного автомобіля, і його вину у вчиненні ДТП та скоєнні правопорушення за ст. 124 КУпАП України встановлено постановою Печерського районного суду м. Києва (справа №757/984/15-п).

На час скоєння вищевказаної ДТП (25.12.2014р.) цивільно-правова відповідальність будь-яких осіб під час експлуатації автомобіля «Infiniti» д.р.н. НОМЕР_1, на законних підставах, була застрахована у відповідача на підставі договору (полісу) №АІ/1355357 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Вказаним договором (полісом) передбачено, що ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну третіх осіб становить 50 000 грн., франшиза - 500,00 грн., строк дії полісу з 02.07.2014р. до 01.07.2015р.

Отже, відповідач є особою на яку полісом №АІ/1355357 покладено обов'язок з відшкодування шкоди, завданої під час експлуатації автомобіля «Infiniti» д.р.н. НОМЕР_1, на час спірної ДТП.

Вартість матеріального збитку відповідно до виставленого рахунку-фактура №6 від 08.01.2015р. становить 93 061,91 грн. та відповідно до акта виконаних робіт №АВ-С-01030 від 24.02.2015р. складає 93 061,91 грн.

Відтак, реальний розмір витрат, пов'язаних з відновлювальним ремонтом автомобіля «Infiniti» д.р.н. НОМЕР_1., склав 93 061,91 грн., відповідно до акта виконаних робіт №АВ-С-01030 від 24.02.2015р. Факт виплати позивачем, як страховиком цивільно-правової відповідальності потерпілої у ДТП особи, страхового відшкодування в розмірі 88 408,81 грн. суду також доведений (підтверджується платіжними дорученнями №739 від 17.01.2015р.).

Судом враховано, що відповідно до абзацу третього пункту 3 частини 1 статті 988 ЦК України та частини 17 статті 9 Закону України "Про страхування" страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. А згідно з абзацом другим частини 1 статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Суд не погоджується з запереченнями відповідача, стосовно того, що оскільки Позивач в порушення приписів норм п. 35.1, ст. 35, п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» до Відповідача не звертався з регресною вимогою та у зв'язку з цим строк виплати страхового відшкодування не настав.

Так, як було зазначено раніше відповідно до приписів статті 993 ЦК України, статті 27 Закону України "Про страхування", відповідно до яких до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором добровільного майнового страхування, переходить право вимоги до страховика, який здійснив обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власника транспортного засобу, у розмірі виплаченого страхового відшкодування.

Закон № 1961-IV регулює відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Системний аналіз положень цього Закону дає підстави для висновку, що у момент укладення договору обов'язкового страхування страховик приймає на себе зобов'язання відповідати перед невизначеним і невідомим заздалегідь колом осіб за майнову шкоду, завдану цим особам страхувальником відповідальності, тобто приймає на себе фінансові ризики виплати відшкодування завданої страхувальником іншій особі майнової шкоди.

Згідно зі ст. ст. 512, 514 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Тобто у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов'язання із відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого.

Особою, відповідальною за завдані збитки, може бути як безпосередній заподіювач шкоди, так і страхова компанія, відповідальна за останнього.

Саме наведеними нормами матеріального права регулюються правовідносини між сторонами у справі, яка розглядається: позивач виплативши страхове відшкодування потерпілому за договором майнового страхування, отримав від останнього право вимоги до страхової компанії відповідача, яка застрахувала відповідальність перед третіми особами винного у заподіянні шкоди водія.

Згідно з підпунктом 1.1 статті 1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхувальники - юридичні особи та дієздатні громадяни, що уклали із страховиками договори обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу; страховики - страхові організації, що мають право на здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відповідно до вимог, встановлених цим Законом та Законом України «Про страхування» (підпункт 1.2 статті 1 зазначеного Закону).

Разом із тим за правилами п. 35.1 ст. 35 Закону №1961-IV для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про ДТП подає страховику заяву про страхове відшкодування.

Наведена норма матеріального права регулює порядок страхового відшкодування у правовідносинах між потерпілим (або особою, яка має право на отримання відшкодування) і страховиком, які відбуваються до заміни кредитора.

Ураховуючи викладене, до нового кредитора - Позивача - обов'язок подачі заяви не перейшов і не міг перейти, оскільки для останнього відповідач у справі не є страховиком у розумінні наведеної норми, а є особою, відповідальною за завдані збитки в порядку ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування».

Крім того, відповідно до рішення Конституційного Суду України від 9 липня 2002 року № 15-рп/2002 кожна особа має право вільно обирати незаборонений законом спосіб захисту прав і свобод, у тому числі й судовий. Можливість судового захисту не може бути поставлена законом, іншими нормативно-правовими актами у залежність від використання суб'єктом правовідносин інших засобів правового захисту. Держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов'язком особи, яка потребує такого захисту.

З огляду на викладене позивач у справі, що розглядається, отримав право вимоги потерпілої особи після виплати останній страхового відшкодування та не зобов'язаний звертатися безпосередньо до особи, відповідальної за заподіяний збиток, або до особи, у якої застраховано її цивільно-правову відповідальність, з вимогою виплати матеріального відшкодування. Відповідно до зазначених вище норм Позивач може реалізувати своє право шляхом подачі позову до суду.

Вищенаведена позиція висвітлена в постанові Верховного Суду України від 04.11.2014р. №3-165гс14 щодо неоднакового застосування одних і тих самих норм матеріального права - п. 35.1 ст. 35 Закону №1961-IV у справі про перегляд постанови Вищого господарського суду України від 1 липня 2014 року в справі №910/17223/13 за позовом ПАТ «СК «УСГ» до приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» (далі - ПАТ «УОСК») про відшкодування шкоди.

Відповідно до ст. 111-28 ГПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 111 16 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Отже, висновок Верховного Суду України у справі від 04.11.2014р. №3-165гс14 є обов'язковим для суду.

Щодо заперечень відповідача стосовно не надання Звіту про оцінку пошкодженого транспортного засобу, відповідно до вимог ст.ст. 22, 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», що позбавляє можливості визначити розмір оціненої шкоди пошкодженого транспортного засобу з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, суд вказує наступне.

Частиною першою статті 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Статтею 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено право страховика після виплати страхового відшкодування подати регресний позов.

Відповідно до п. 36.4 ст. 36 Закону N 1961-IV, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування.

Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно з частиною першою статті 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

За змістом статті 12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи.

Згідно з частинами четвертою і вісімнадцятою статті 9 Закону України «Про страхування» розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством, а франшиза - це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Суд вказує, що Законами України «Про страхування» та «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачено зобов'язання страховика за договором добровільного страхування визначати розмір страхового відшкодування тільки в розмірі суми, встановленої звітом про оцінку транспортного засобу, оскільки цей звіт є попереднім оціночним документом, що визначає можливу, але не остаточну суму, необхідну для відновлення транспортного засобу.

Аналогічний правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду України від 15.04.2015р. №3-50гс15.

При цьому судом враховано, що Верховним Судом України у Листі "Судова практика розгляду цивільних справ, що виникають з договорів страхування" від 19.07.2011 року роз'яснено, що визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суди, у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди, повинні виходити з фактичної (реальної) суми, встановленої висновком автотоварознавчої експертизи, або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.

Документом, який підтверджує дійсний розмір витрат, пов'язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу, є акт виконаних робіт. Реальним же підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику, є платіжне доручення (інший документ, який підтверджує факт перерахування коштів на відновлювальний ремонт).

Судом також взято до уваги, що відповідно до пункту 7.38 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів (затверджена наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року №142/5/2092; зареєстрована в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за №1074/8395) значення коефіцієнта фізичного зносу (Ез) приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД та 7 років - для інших легкових КТЗ.

З матеріалів справи вбачається, що автомобіль «Infiniti» д.р.н. НОМЕР_1, рік випуску автомобіля - 2008р., а отже на момент ДТП (25.12.2014р.) строк його експлуатації не перевищував 7 років, а отже підстав для вирахування зносу в даному випадку не має.

Таким чином після виплати страхового відшкодування на користь потерпілої особи у позивача виникло право вимоги до відповідача в розмірі 88 408,81 грн.

Враховуючи вищезазначені обставини, умови полісу №АІ/1355357 та положення статей 12, 22, 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", статей 9, 27 Закону України "Про страхування", статей 993, 1191 ЦК України, відповідач повинен був відшкодувати позивачу у встановлений законом строк шкоду в межах ліміту його відповідальності за спірним страховим випадком (50 000 грн.), у межах суми, що перейшла до позивача, та за мінусом франшизи за полісом №АІ/1355357 в сумі 500 грн., тобто відповідач повинен відшкодувати позивачу 49 500,00 грн.

Отже, позов підлягає задоволенню судом повністю в заявленій сумі 49 500,00 грн.

Відповідно до приписів ст. 49 ГПК України, судовий збір покладається на відповідача.

Виходячи з викладеного та керуючись статтями 32-34, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Київ Ре» (01033, м. Київ, вул. Тарасівська, буд. 38, ідентифікаційний код 33442139) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» (03038, м. Київ, вул. Федорова Івана, буд. 32, літ. А, ідентифікаційний код 30859524) 49 500 (сорок дев'ять тисяч п'ятсот) грн. страхового відшкодування, а також 1 827 (одну тисячу вісімсот двадцять сім) грн. судового збору.

Наказ видати відповідно до ст. 116 ГПК України.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 29.09.2015

Суддя І.І. Борисенко