ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

21.09.2015 Справа № 920/1008/15
Господарський суд Сумської області, у складі судді Зайцевої І.В. при секретарі судового засідання Пономаренко Н.М., розглянувши матеріали справи №920/1008/15

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Сумитеплоенерго», м. Суми;

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Сумиспортінвест», м. Суми

про стягнення 171490 грн 51 коп;

Представники:

Від позивача: Черняк К.М. (довіреність № 26 від 07.05.2015);

Від відповідач: не з'явився;

Суть спору: позивач подав позовну заяву, в якій просить суд стягнути з відповідача заборгованість за договором № 311-Т від 01.04.2011 у сумі 113940 грн 44 коп, пеню у сумі 20323 грн 35 коп, 3% річних у сумі 1166 грн 72 коп та інфляційні у сумі 36060 грн 00 коп, витрати по оплаті судового збору покласти на відповідача.

Ухвалою господарського суду Сумської області від 06.08.2015 року продовжено строк розгляду справи на 15 днів до 21.09.2015 року.

Представник позивача в судовому засіданні подав заяву про зменшення позовних вимог, в якій зазначає про часткову сплату відповідачем суми боргу, у зв'язку з чим просить суд стягнути з відповідача суму основного боргу в розмірі 105075 грн. 40 коп. , 20323 грн. 35 коп. пені, 1166 грн. 72 коп. 3% річних, 36060 грн. 00 коп. інфляційних витрат, а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 3429 грн. 81 коп.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, відзиву на позовну заяву не подав, про причини неявки суд не повідомив.

Враховуючи передбачене статтею 22 Господарського процесуального кодексу України право позивача до прийняття рішення по справі зменшити розмір позовних вимог суд прийняв подану заяву до розгляду.

Враховуючи достатність часу, наданого позивачу та відповідачу для підготовки до судового засідання та подання витребуваних судом документів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, закріплені п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, ст. 43 та ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, сторонам створені усі належні умови для надання доказів у справі та є підстави для розгляду справи за наявними у ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та оцінивши надані докази, суд встановив:

01.04.2011 року між позивачем та відповідачем було укладено договір № 311-Т про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, згідно умов якого позивач зобов'язався надавати відповідачу вчасно та відповідної якості послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, а відповідач в свою чергу зобов'язався своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, передбачених цим договором.

Факт постачання відповідачу теплової енергії підтверджується матеріалами справи, а саме: актами приймання -передачі теплової енергії, підписаними сторонами, та рахунками.

Згідно з п. 3.2 договору, розрахунковим періодом є календарний місяць.

Відповідно до п.п. 3.3, 3.5 договору, відповідач до 15 числа розрахункового періоду повинен був сплачувати вартість зазначеної в договорі кількості спожитої теплової енергії, передбаченої на розрахунковий період. Остаточний розрахунок за спожиту теплову енергію здійснюється до 10 числа місяця, наступного за розрахунковим, з урахуванням залишкової суми (сальдо) розрахунків на початок місяця.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач порушив взяті на себе зобов'язання та всупереч умовам укладеного між сторонами договору не сплатив вартість спожитої теплової енергії, в зв'язку з чим у нього виникла заборгованість перед позивачем в сумі 113940 грн. 44 коп.

21.09.2015 року позивач звернувся до суду з заявою про зменшення позовних вимог, в якій зазначає про часткову сплату відповідачем суми основного боргу, у зв'язку з чим позивач зменшив суму основного боргу, яка становить 105075 грн. 40 коп..

Враховуючи передбачене ст. 22 Господарського процесуального кодексу України право позивача до прийняття рішення по справі зменшити розмір позовних вимог суд прийняв подану заяву до розгляду.

Відповідно до статей 526, 629 Цивільного кодексу України, пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від зобов'язання не допускається; договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з частиною першою статті 222 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших суб'єктів, зобов'язані поновити їх, не чекаючи пред'явлення їм претензії чи звернення до суду.

Відповідно до положень статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 530 цього ж Кодексу, визначено, якщо в зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідачем не подано ні доказів сплати боргу, ні аргументованих заперечень проти вимог позивача, тому позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 105075 грн 40 коп заборгованості за надані послуги суд вважає обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Крім суми основного боргу, позивач просить стягнути з відповідача 20323 грн. 35 коп. пені, 1166 грн. 72 коп. - 3% річних та 36060 грн. 00 коп. інфляційних збитків.

Згідно п. 5.1.5 договору у разі несвоєчасної сплати споживачем (відповідачем0 грошових коштів, які передбачені умовами договору, за послуги виконавця (позивача), споживач сплачує виконавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України (яка діяла на момент прострочення виконання грошового зобов'язання споживачем) від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання (боргу) за кожен календарний день прострочення виконання грошового зобов'язання. Споживач , який прострочив виконання грошового зобов'язання , зобов'язується сплатити виконавцю суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення , а також три проценти річних.

Статтею 230 Господарського кодексу України визначено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, не виконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України, визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» № 2921-ІІІ від 10.01.2002 року, розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період за який сплачується пеня.

Згідно з поданим розрахунком, відповідачеві нарахована пеня за період 01.10.2014 року по 09.06.2015 року і складає 20323 грн. 35 коп.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір процентів.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

З огляду на викладене, враховуючи встановлений судом факт неналежного виконання відповідачем договірних зобов'язань щодо оплати наданих послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом стягнення з відповідача 105 075 грн. 40 коп. заборгованості, 20323 грн. 35 коп. пені, 1166 грн 72 коп -3% річних та 36060 грн. 00 коп. інфляційних збитків.

Виходячи з фактичних обставин даної справи, враховуючи, що спір між сторонами виник в результаті неправомірних дій відповідача та часткового погашення боргу після порушення провадження у справі, суд дійшов висновку про відшкодування позивачеві суми сплаченого судового збору в розмірі 3429 грн. 81 коп. за рахунок відповідача відповідно до вимог ст. ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 44, 49, 81, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Сумиспортінвест» (40004,м. Суми, вул. Гагаріна, 9 і.к. 37282737) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Сумитеплоенерго» (40022, м. Суми, вул. 2-га Залізнична, 10 і.к. 33698892) 105075 грн. 40 коп. заборгованості за надані послуги, 20323 грн. 35 коп. пені, 1166 грн. 72 коп - 3% річних, 36060 грн. 00 коп. інфляційних збитків, 3429 грн. 81 коп. судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 22.09.2015 року.

Суддя І.В. Зайцева