ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

17.09.15р. Справа № 904/5815/15

За позовом Приватного акціонерного товариства "Орджонікідзевський рудоремонтний завод", м. Орджонікідзе, Дніпропетровська область

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Орджонікідзевський рудоремонтний завод", м. Орджонікідзе, Дніпропетровська область

про стягнення заборгованості у розмірі 647 910,05 грн. за договором позики

Суддя Бєлік В.Г.

Представники:

від позивача: не з'явився

від відповідача: ОСОБА_1 представник за довіреністю №11 від 14.05.2015р.

ОСОБА_2 представник за довіреністю №10 від 14.05.2015р.

СУТЬ СПОРУ:

Приватне акціонерне товариство "Орджонікідзевський рудоремонтний завод" (далі - позивач) звернулось до господарського суду з позовом, у якому просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Орджонікідзевський рудоремонтний завод" (далі - відповідач) суму 401 000,00 грн. основного боргу, 7 378,40 грн. пені, 11 535,62 грн. процентів за користування чужими грошовими коштами, 227 996,03 грн. інфляційних, а всього суму 647 880,05 грн. заборгованості за порушення виконання зобовязань за договором позики № 5 від 02.04.2014р.

Представник позивача у судове засідання не зявився, про час та дату розгляду спору повідомлений належним чином, оскільки в матеріалах справи наявне рекомендоване повідомлення (а.с.78), що підтверджує отримання позивачем ухвали про виклик у судове засідання.

Відповідач проти позову заперечує, вказує, що зобов'язання відповідача перед позивачем за договором позики №4 від26.03.14р. припинені шляхом зарахування зустрічних вимог відповідно до статті 601 ЦК України.

Позивачем через канцелярію суду подано коментарі до відзиву на позов, згідно яких позивач вказує, що відповідачем не надано доказів на підтвердження наявності заборгованості позивача перед відповідачем. Разом з тим, позивач вказує, що заява про зарахування зустрічних однорідних вимог не є належним доказом припинення зобовязань відповідача перед позивачем за договором позики.

В порядку ст.85 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача та оцінивши надані докази в їх сукупності, господарський суд, -

встановив:

Між Приватним акціонерним товариством «Орджонікідзевський рудоремонтний завод» (Позикодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Орджонікідзевський рудоремонтний завод» (Позичальник) було укладено Договір позики № 5 від 02.04.2014 р. (далі - Договір).

Відповідно до п. 1. Договору, в порядку та умовах визначених цим Договором Позикодавець передає Позичальнику грошові кошти у розмірі, визначеному у п.2 цього договору (надалі іменується «Позика»), а Позичальник зобов'язується повернути позику у визначений цим договором строк. Позичальник виплачує вартість користування позикою у розмірі 0%.

Згідно п.2. Договору розмір позики становить 401 000, 00 грн. (чотириста одна тисяча гривень 00 коп.).

Відносини, що виникли між сторонами на підставі зазначеного вище Договору, є господарськими зобовязаннями, тому, згідно положень ст.ст. 4, 173-175 і ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, до цих відносин мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

На виконання умов Договору позивачем було надано відповідачу позику у загальному розмірі 401 000,00 грн., що підтверджується копіями платіжних доручень №58 від 02.04.2014 р. у сумі 257 000,00 грн., №3877 від 03.04.2014 р. у сумі 144 000,00 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За умовами п.4.1 Договору строк позики розпочинається з моменту набрання Договором чинності та закінчується 02.07.2014р.

Відповідно до ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вказує позивач, відповідач взяті на себе зобовязання в частині своєчасного повернення позики не виконав, що і стало причиною звернення до суду.

Відповідач проти позову заперечує, вважає прийняті на себе зобов'язання за договором позики № 5 від 02.04.2014 р. припиненими шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог.

Згідно ст. 601 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не визначений або визначений моментом предявлення. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Як вбачається з матеріалів справи, 23.06.2014р. між Приватним акціонерним товариством "Орджонікідзевський рудоремонтний завод" (кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Орджонікідзевський рудоремонтний завод" (боржник) було укладено договір новації №1.

Відповідно до п.1.1 договору, зобов'язання, яке виникає між сторонами на підставі цього правочину, замінює собою зобов'язання, що виникло між сторонами за договорами позики №3 від 12.03.2014р., №4 від 26.03.2014р., №5 від 02.04.2014р., №6 від 08.04.2014р., №7 від 18.04.2014р. (первісні договори), які укладені між Приватним акціонерним товариством "Орджонікідзевський рудоремонтний завод" (позикодавець) в особі голови правління ОСОБА_3, що діє на підставі Статуту, та ТОВ Орджонікідзевський рудоремонтний завод (позичальник), в особі директора ОСОБА_4, що діє на підставі Статуту.

Пунктом 1.2 договору встановлено, що згідно первісних договорів позики боржник зобов'язаний повернути надану йому позику в розмірі 480 000,00 грн. до 12.06.2014р., 500 000,00 грн. до 30.06.2014р., 401 000,00 грн. до 02.07.2014р., 810 000,00 грн. до 08.07.2014р., 500 000,00 грн. до 18.06.2014р.

Згідно з п.1.3 договору новації, сума зобов'язання боржника за первісними договорами складає 2 691 000,00 грн.

Відповідно до п.1.4 договору новації, зобов'язання сторін, що виникли з первісних договорів, з набранням чинності цим договором - припиняються.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 11.02.2015р. у справі № 904/8586/15, залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України, від 26.03.2012р. зазначений договір було визнано недійсним.

Відповідно до ст.216 Цивільного кодексу України, у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, і послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано.

Як вбачається зі змісту наведених вище пунктів договору, визнаного судом недійсним, сторонами було змінено порядок розрахунків за договорами позики.

Тобто, в даному випадку, повернення сторін в первісний стан має відбутись шляхом повернення до порядку розрахунків визначеному сторонами до укладання договору новації №1 від 23.06.2014р.

Позивач, скориставшись своїм правом, на таке повернення сторін в первісний стан, вимагає стягнення суми боргу за договором позики № 5 від 02.04.2014р.

В той же час, 03.07.2014 року відповідачем було надано позивачу послуги на суму 2 691 000,00 грн., що підтверджується актом приймання-передачі послуг з підписами та відбитками печатки підприємств обох сторін. З боку позивача цей акт було підписано головою правління, що підтверджується копією висновку №2761/2762/2763/14 комплексної судової почеркознавчої та технічної експертизи документів від 15.10.2014р., яка проводилась в межах розгляду справи № 904/4628/14 (а.с. 89-104).

Сторонами не надано доказів укладення договору, предметом якого є надання послуг, визначених в акті приймання передачі, тобто такі послуги надані без договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують права та обовязки.

Згідно з вимогами ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України, в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько - господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Підписання сторонами акту прийманняпередачі послуг з зазначенням переліку наданих послуг та їх вартості є встановленням права виконавця вимагати сплати за надані послуги (виконані роботи) та відповідного обовязку замовника оплатити їх.

Правовідносини, що склалися між сторонами, є змішаними відносинами підряду (виконання креслень та технічних умов) та надання послуг (консультації усні та письмові), що відповідає вимогам ст. 628 Цивільного кодексу України.

Як зазначено у цій статті, сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Відповідно до положень статей 525, 526, Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Разом з тим, строк оплати за зобов'язанням, що виникло із акту прийманняпередачі послуг сторонами не визначено.

Згідно зі ст. 530 цього Кодексу, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідач направив вимогу від 27.03.2015р про сплату вартості послуг за актом-приймання передачі послуг від 03.07.2014р., що підтверджено копіями опису вкладення у цінний лист та повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.87-88)

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Станом на час розгляду справи позивачем не надано доказів оплати отриманих послуг.

Оскільки позивачем не сплачено надані послуги, з метою припинення взаємних зобов'язань, 30.03.2015 року відповідачем було направлено на адресу позивача заяву від 30.03.2015 року щодо припинення зобовязань перед позивачем, зокрема, за договором позики № 5 від 26.03.14р. шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог.

За викладених обставин, суд вважає доводи відповідача про припинення зобов'язання відповідача перед позивачем на суму 401 000,00 грн., шляхом заліку зустрічних однорідних вимог обґрунтованими, а відтак у цій частини позовних вимог слід відмовити.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобовязання є його не виконання або виконання з порушенням умов, які визначені змістом зобовязання, а ст. 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Зарахування зустрічних однорідних вимог відбулось в момент отримання позивачем заяви про такий залік, що відбулось 07.04.2015р. та підтверджено копіями опису вкладення у цінний лист та повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 55-56).

Як зазначалось вище, строк повернення позики настав 02.07.2014р. Тобто, період з 03.07.2014р. по 07.04.2015р. є періодом прострочення виконання відповідачем зобовязання з повернення позики.

Відповідно до ст. 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою (штрафом, пенею).

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про відповідальність за невиконання грошових зобов'язань», розмір пені, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно розділу 5 Договору позика повинна бути повернена до 30 червня 2014 р. Позика повертається в безготівковій формі шляхом перерахування відповідних грошових коштів на розрахунковий рахунок позикодавця. В разі несвоєчасного повернення позики позичальник сплачує позикодавцю пеню в розмірі 0,01 % від несвоєчасно поверненої суми за кожен день прострочення.

Розмір пені, визначений договором менший ніж розмір подвійної облікової ставки НБУ, тому позивач правомірно під час розрахунку застосував саме розмір пені, визначений у договорі. Позивач просить стягнути пеню за період з 03.07.2014р. по 02.01.2015р., який знаходиться у межах прострочки відповідача та відповідає вимогам п. 6 ст. 232 Господарського кодексу України.

Отже, вимоги позивача в частині стягнення пені в сумі 7 378,40 грн. є правомірними та підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем заявлено до стягнення сума збільшення боргу внаслідок інфляції в розмірі 227 996,03грн. за період липень 2014р. травень 2015р. та 3% річних за період з 03.07.2014р. по 17.06.2015р. в сумі 11 535,62.грн.

Оскільки періодом прострочення виконання відповідачем зобовязання з повернення позики є період з 03.07.2014р. по 07.04.2015р., стягненню підлягає сума боргу з урахуванням індексів інфляції за період липень 2014р. березень 2015р., яка за розрахунком суду складає 138 873,68грн., сума 3% річних за цей період, яка підлягає стягненню складає 9 162,58грн.

Доводи відповідача, що його обовязок повернути позику виник після визнання недійсним договору новацій №1 Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 11.02.2015р. у справі № 904/8586/15, залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України, від 26.03.2012р. є безпідставними та не ґрунтуються на діючому законодавстві з огляду на таке.

Відповідно до ч.1 ст.236 Цивільного кодексу України, нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

З огляду на викладене, позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Орджонікідзевський рудоремонтний завод" підлягають частковому задоволенню, а саме, 7 378,40 грн.- пені, 9 162,58 грн.- 3% річних, 138 873,68 грн.- інфляційних.

Згідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України сплата судового збору покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 4, 32-34, 36, 43, 45, 49, 82-85, 116-117 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Орджонікідзевський рудоремонтний завод" (53300, Дніпропетровська область, м. Орджонікідзе, вул. Г.Тикви, 3-А; ) на користь Приватного акціонерного товариства "Орджонікідзевський рудоремонтний завод" (53300, Дніпропетровська область, м. Орджонікідзе, вул. Г.Тикви, 3; ) суму 7 378,40 грн. (сім тисяч триста сімдесят вісім грн. 40 коп.) - пені, 9 162,58 грн. (дев'ять тисяч сто шістдесят дві грн. 58 коп.) 3% річних, 138 873,68 грн. (сто тридцять вісім вісімсот сімдесят три грн. 68 коп.) - інфляційних, 3 108,29 грн. (три тисячі сто вісім грн. 29 коп.) - судового збору.

В решті позову відмовити.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Повне рішення складено

22.09.2015 р.

Суддя ОСОБА_5