ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" вересня 2015 р. Справа № 911/3200/15

Господарський суд Київської області у складі судді Бабкіної В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Уніпром»

до Дочірнього підприємства «ШРБУ № 100 ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України»

про стягнення 92296,44 грн.

секретар судового засідання (пом. судді): Новікова І.С.

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_1, довір. б/н від 14.07.2015 р.

від відповідача: ОСОБА_2, довір. б/н від 08.05.2015 р.

Обставини справи:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Уніпром» (далі ТОВ «Уніпром», позивач) звернулось до господарського суду Київської області з позовом до Дочірнього підприємства «ШРБУ № 100 ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» (далі - ДП «ШРБУ № 100 ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України», відповідач) про стягнення 92296,44 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем договірних зобовязань щодо здійснення розрахунку з позивачем за поставку товару відповідно до договору поставки № 292/10 від 31.10.2011 р., у звязку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача 48976,00 грн. основного боргу, 37322,58 грн. інфляційних втрат, 5997,86 грн. 3% річних, а також витрати зі сплати судового збору.

Розгляд справи відкладався.

07.09.2015 р. до господарського суду Київської області ДП «ШРБУ № 100 ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» було подано відзив б/н від 04.09.2015 р., відповідно до якого відповідач просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Оскільки позивач не надав доказів отримання відповідачем рахунку на оплату товару, то обовязок відповідача з оплати не настав. Також, за твердженням відповідача, неможливо визначити строк виконання грошового зобовязання відповідача, а саме - час прострочення, за який позивачем нараховані інфляційні втрати та 3% річних.

Крім того, відповідач зазначив, що згідно листа Верховного Суду України «Аналіз практики застосування ст. 625 Цивільного кодексу України в цивільному судочинстві» від 01.07.2014 р. за змістом ч. 4 ст. 613 ЦК боржник за грошовим зобов'язанням не сплачує проценти за час прострочення кредитора, тобто у випадку, якщо кредитор відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку (ч. 1 ст. 613 ЦК). Тому, якщо боржник доведе, що невиконання ним грошового зобов'язання мало місце через прострочення кредитора, він звільняється від відповідальності, яка передбачена ст. 625 ЦКУкраїни, оскільки порушення грошового зобов'язання у вигляді його прострочення боржником не настало і в такому разі вважається, що виконання зобов'язання відстрочено на час прострочення кредитора (ч. 2 ст. 613 ЦК).

Крім того, відповідач зазначив, що він частково розрахувався за поставлений товар, сплативши 200000,00 грн. двома платежами: 20.09.2012 р. на суму 150000,00 грн. та 11.01.2014 р. на суму 50000,00 грн., у звязку з чим відповідач просив суд витребувати у позивача документи, які б підтверджували сплату відповідачем заборгованості у вказаних сумах.

07.09.2015 р. господарського суду Київської області ТОВ «Уніпром» було подано заяву б/н від 07.09.2015 р. про приєднання до матеріалів справи банківських виписок на підтвердження часткової оплати відповідачем заборгованості.

21.09.2015 р. до господарського суду Київської області ТОВ «Уніпром» було подано заперечення на відзив б/н від 21.09.2015 р., відповідно до яких позивач зазначив, що відповідач здійснив частковий розрахунок за поставлений товар, здійснивши платежі 20.09.2012 р. та 11.01.2014 р. Відповідно до даних, що містяться у банківських виписках, призначенням платежу є «оплата за георешітку по рахунку № 292/10 від 31.10.2011 р.». Строк дії рахунку № 292/10 від 31.10.2011 р. складає 10 календарних днів, про що зазначено на самому рахунку. Договором було передбачено право відповідача повернути рахунок позивачу без здійснення оплати в разі неналежного оформлення документів, зазначених у п. 4.2 договору (відсутність печатки, підписів, тощо). Жодних претензій щодо отримання рахунку та документів, передбачених п. 4.2 договору, від відповідача до позивача не надходило.

Виходячи з того, що за умовами договору розрахунок між сторонами здійснюється не раніше ніж через 14 (чотирнадцять) днів з моменту отримання від постачальника рахунку та документів, зазначених в п. 4.2 договору, а дату отримання відповідачем зазначених документів встановити неможливо, у звязку з чим позивач вважає датою виникнення заборгованості 20.09.2012 р. - дату першої оплати, що підтверджує факт отримання рахунку, а також є підтвердженням визнання відповідачем наявності боргу за зобовязанням.

У судовому засіданні 21.09.2015 р. представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував.

У судовому засіданні 21.09.2015 р. було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд

встановив:

31.10.2011 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Уніпром» (постачальник) та Дочірнім підприємством «ШРБУ № 100 ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» (покупець) було укладено договір поставки № 292/10, відповідно до п. 1.1 якого постачальник зобовязується поставити та передати у власність покупця, а покупець зобовязується прийняти і оплатити георешітку (товар).

Згідно з п. 4.1 договору розрахунки за поставлений товар проводяться після предявлення постачальником рахунку на оплату товару та передачі документів, зазначених у п. 4.2 договору.

Пунктом 4.2 договору передбачено, що до рахунку додаються документи, що підтверджують належну якість товару, видаткові накладні, податкові накладні та інші первинні документи, передбачені для даного виду товару чинним законодавством.

У відповідності з п. 4.3 договору покупець зобовязується розрахуватись з постачальником за отриманий товар не раніше, ніж через 14 днів з моменту отримання від постачальника документів, зазначених у п.п. 4.1 та 4.2 договору.

Відповідно до пп. 6.1.1 п. 6.1 договору покупець зобовязаний своєчасно та у повному обсязі оплачувати поставлений товар.

Цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін і діє до 31.12.2011 р., а в частині грошових розрахунків - до повного виконання сторонами своїх зобовязань згідно умов даного договору (п. 10.1 договору).

ТОВ «Уніпром» на виконання умов договору поставки № 292/10 від 31.10.2011 р. було виставлено ДП «ШРБУ № 100 ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» рахунок-фактуру № 292/10 від 31.10.2011 р. на суму 248976,00 грн.

ТОВ «Уніпром» було поставлено ДП «ШРБУ № 100 ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» товар на загальну суму 248976,00 грн., що підтверджується накладною № 294/10-2 від 31.10.2011 р.

Факт отримання товару підтверджується також довіреністю № 732 від 31.10.2011 р., виданою ДП «ШРБУ № 100 ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» на імя ОСОБА_3, на отримання товару від ТОВ «Уніпром» за рах. № 292/10 від 31.10.2011 р., оскільки відповідно до п. 13 Інструкції про порядок реєстрації виданих, повернутих і використаних довіреностей на одержання цінностей, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 16.05.1996 р. № 99, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 12.06.1996 р. за № 293/1318 (яка діяла на момент передачі товару), довіреність, незалежно від строку її дії, залишається у постачальника при першому відпуску цінностей (копію довіреності долучено до матеріалів справи, оригінал оглянуто судом).

ДП «ШРБУ № 100 ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» було частково оплачено поставлений позивачем товар, що підтверджується виписками з банківського рахунку ТОВ «Уніпром» від 20.09.2012 р. на суму 150000,00 грн. та від 11.01.2014 р. на суму 50000,00 грн.

Оскільки відповідач не розрахувався з позивачем за договором поставки № 292/10 від 31.10.2011 р. в сумі 48976,00 грн., останній і звернувся з даним позовом до суду.

Згідно приписів статті 509 Цивільного кодексу України зобовязанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зазначена норма кореспондується з приписами статті 193 Господарського кодексу України.

Так, у відповідності до ч. 1 статті 193 Господарського кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з ч. 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно з ч. 7 статті 193 Господарського кодексу України не допускається одностороння відмова від виконання зобовязання, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Приписами статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як зазначено у ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

У відповідності з ч. 1 статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Стаття 655 Цивільного кодексу України передбачає, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За змістом ст.ст. 691, 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

Поряд з цим, приписами статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись, зокрема, на те, що позивачем не було надано доказів отримання відповідачем рахунку на оплату товару, у звязку з чим обовязок відповідача з оплати товару не настав.

Проте, дане твердження відповідача спростовується матеріалами справи, оскільки про факт отримання рахунку відповідачем свідчить посилання на вказаний рахунок у виданій відповідачем довіреності № 732 від 31.10.2011 р., в якій зазначено, що остання видана на отримання товару від ТОВ «Уніпром» за рах. № 292/10 від 31.10.2011 р.

Таким чином, датою отримання відповідачем рахунку № 292/10 є 31.10.2011 р. Відповідно, обовязок щодо оплати отриманого відповідачем товару виникає у останнього, за умовами п. 4.3 договору через 14 днів, тобто з 15.11.2011 р.

З огляду на викладене, вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості за договором поставки № 292/10 від 31.10.2011 р., з урахуванням встановлення судом факту наявності заборгованості відповідача перед позивачем у сумі 48976,00 грн., є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Крім того, позивач просив суд стягнути з відповідача 5997,86 грн. 3% річних та 37322,58 грн. інфляційних втрат.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З долученого до матеріалів справи розрахунку 3% річних вбачається, що розмір 3% річних було визначено у сумі 5997,86 грн. та 37322,58 грн. інфляційних втрат за період з 20.09.2012 р. до 17.06.2015 р., розмір яких є арифметично вірним та обґрунтованим, у звязку з чим 3% річних та інфляційні втрати підлягають стягненню з відповідача в заявленому позивачем розмірі.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку щодо задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Уніпром» у повному обсязі.

Решта посилань сторін та наданих до матеріалів справи пояснень наведених вище висновків суду не спростовують.

Судові витрати відповідно до вимог ст.ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 32-34, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Дочірнього підприємства «ШРБУ № 100 ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» (07335, Київська обл., Вишгородський р-н, с. Демидів, код 05423018) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Уніпром» (01042, м. Київ, вул. М. Приймаченко, 8, к. 37, код 21483639) 48976 (сорок вісім тисяч девятсот сімдесят шість) грн. 00 коп. основного боргу, 37322 (тридцять сім тисяч триста двадцять дві) грн. 58 коп. інфляційних втрат, 5997 (пять тисяч девятсот девяносто сім) грн. 86 коп. 3% річних, 1845 (одну тисячу вісімсот сорок пять) грн. 93 коп. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення підписане 25.09.2015 р.

Суддя В.М. Бабкіна