ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

21.09.2015 Справа № 905/716/15

Господарський суд Донецької області ускладі головуючого судді Колесника Р.М., за участю секретаря Романцової О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за позовною заявою

позивача: публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 ОСОБА_2, м. Київ в особі Дніпропетровської обласної дирекції Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 ОСОБА_2, м. Дніпропетровськ

до відповідача: фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, м. Дзержинськ, Донецька область

про стягнення 447487,19 гривень

Представники сторін:

Від позивача: ОСОБА_2 за довіреністю

Від відповідача: не зявився

Позивач, публічне акціонерне товариство ОСОБА_4 ОСОБА_2, звернулося до господарського суду Донецької області з позовом до фізичної особи підприємця ОСОБА_3 про стягнення 447 487,19 гривень, з яких 380 241,04 гривень заборгованість за кредитом, 47 800,43 гривень заборгованість по процентам за користування кредитом, 12 599,98 гривень пеня за несвоєчасне погашення основної заборгованості (тіла кредиту), 6 845,74 гривень пеня за несвоєчасне погашення процентів.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на невиконання відповідачем зобов'язань з повернення кредитних коштів, сплати відсотків за користування ними, у зв'язку з чим нараховує до стягнення штрафні санкції.

Представник позивача в судове засідання з'явився, надав пояснення по справі наполягав на задоволенні позову, також через канцелярію суду надав усі витребувані судом документи.

Відповідач в судове засідання жодного разу не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Також судом вживалися заходи щодо повідомлення відповідача про розгляд справи шляхом направлення відповідного повідомлення на електронну адресу, зазначену відповідачем.

Враховуючи вищевикладене, справа розглядається відповідно до ст.75 Господарського процесуального кодексу України без явки відповідача за наявними в ній матеріалами, оскільки неявка представника відповідача не перешкоджає вирішенню спору.

Розгляд справи на підставі ст.77 Господарського процесуального кодексу України відкладався. Ухвалою суду від 11.08.2015 року строк розгляду справи продовжено на 15 днів.

Перед початком розгляду справи по суті представника позивача було ознайомлено з правами та обов'язками відповідно до ст.ст. 20, 22,78,80 Господарського процесуального кодексу України.

Зясувавши фактичні обставини справи, докази на їх підтвердження, виходячи з фактів, встановлених в процесі розгляду справи, вислухавши представника позивача, суд

ВСТАНОВИВ

07.12.2007 року відкритим акціонерним Товариством «ОСОБА_1 ОСОБА_2» правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОСОБА_1 банк ОСОБА_2» (надалі-Позивач, ОСОБА_1) та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3 (надалі-Відповідач, Позичальник) укладено Кредитний договір № 014/07-150/062/2 про надання кредиту в розмірі 1 207 782,00 гривень зі строком повернення кредиту по 26.11.2017 року включно та сплатою відсотків у розмірі 12,75% річних за користування кредитними коштами, кредит надавався на рефінансування кредитної заборгованості по кредитному договору № Е 22/12-94 від 27.12.2006 року та кредитному договору № Е 16/02-05 від 16.02.2007 року у ЗАТ КБ «Приватбанк».

13.12.2007 року на виконання умов Кредитного договору № 014/07-150/062/2 від 07.12.2007 р., кредитні кошти в розмірі 1 178 122,83 гривень перераховані з позичкового рахунку на поточний рахунок Позичальника.

06.08.2008 року Додатковою угодою № 1 До Кредитного договору № 014/07-150/062/2 від 07.12.2007 року збільшено процентну ставку за користування кредитними коштами до 16,75% річних.

Відповідно до п. 1.4.1.1 Кредитного договору № 014/07-150/062/2 від 07.12.2007 року ОСОБА_1 надає Позичальнику кредит на умовах його забезпечення, цільового використання, строковості, повернення та плати за користування.

Згідно з п.1.5.1. Кредитного договору № 014/07-150/062/2 від 07.12.2007 року погашення відповідної частини кредиту здійснюється Позичальником щомісяця у розмірі та строки, визначені у Графіку повернення кредиту та сплати процентів (Додаток № 1 до Договору).

За період з 07.12.2007 року по 02.06.2015 року Позичальником здійснено часткове повернення кредитних коштів, а саме у розмірі 797 881,79 гривень.

Представником позивача надано розрахунок заборгованості за кредитним договором № 014/07-150/062/2 від 07.12.2007 року станом на 02.06.2015 р., згідно якого сума заборгованості складає 380 241,04 гривень.

На підставі п. 1.5.1.1. Кредитного договору нараховані в порядку, передбаченому цим договором, проценти сплачуються Позичальником одночасно з погашенням відповідної частини кредиту в строк передбачений у Графіку повернення кредиту та сплати процентів.

За період з 07.12.2007 року по 02.06.2015 року, відповідачем здійснено часткове погашення нарахованих процентів, однак, станом на 02.06.2015 року існує прострочена заборгованість по сплаті нарахованих процентів у розмірі 47 800,43 грн.

У звязку з простроченням сплати платежів за кредитом, позивачем нарахована пеня за несвоєчасне погашення основної заборгованості (тіла кредиту) за період з 01.06.2014 по 02.06.2015 р. у розмірі 12 599,98 грн. та пеня за несвоєчасне погашення процентів у розмірі 6 845,74 гривень за період з 01.10.2014 року по 02.06.2015 року.

Згідно з п. 1.9.1 Кредитного договору № 014/07-150/062/2 від 07.12.2007 р. ОСОБА_1 має право вимагати дострокового виконання боргових зобовязань в цілому або у визначений Банком частині у випадку невиконання Позичальником боргових зобовязань за цим договором та/або умов договору іпотеки, при цьому виконання боргових зобовязань повинно бути проведено Позичальником протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати одержання Позичальником відповідної Вимоги.

11.02.2015 року за вих. № 140-9-1-00/12-268 позивачем на адресу Відповідача направлено вимогу-попередження щодо погашення заборгованості за Кредитним договором №014/07-150/062/2 від 07.12.2007 року, яка отримана відповідачем 20.02.2015 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

У звязку з неодноразовим порушенням графіку погашення кредиту (з вересня 2014року), та процентів за користування кредитними коштами, позивач звернувся до суду із розглядуваним позовом та вимагає дострокового повного погашення заборгованості за кредитним договором № 014/07-150/062/2 від 07.12.2007 р., яка утворилася станом на 02.06.2015 року та становить 447 487,19 гривень та складається з основної заборгованості за кредитом у розмірі 380 241,04 гривень, заборгованості за нарахованими та несплаченими процентами у розмірі 47 800,43 гривень, пені за несвоєчасне погашення основної заборгованості (тіла кредиту) 12 599,98 гривень, пені за несвоєчасне погашення процентів у розмірі 6 845,74 гривень.

Виходячи з принципу повного, всебічного та об'єктивного розгляду всіх обставин справи, суд вважає вимоги позивача до відповідача такими, що підлягають частковому задоволенню, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором ОСОБА_1 або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовується положення параграфу 1 глави 71 цього кодексу, а саме положення про позику.

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір та порядок процентів встановлюється договором (ст. 1048 Цивільного кодексу України).

Згідно ст. 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій саме сумі, що були йому передані позикодавцем) у строк та порядку, що встановлені договором.

Якщо договором встановлено обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення позики, що залишилася та сплати процентів (ч. 2 ст. 1050, ч. 2 ст. 1054 Цивільного кодексу України).

За змістом ст.ст. 525 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, зобов'язання має виконуватися належним чином.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З наданих позивачем доказів вбачається, що позивач взяті на себе зобов'язання виконав належним чином, надав відповідачу кредитні кошти згідно умов кредитного договору, а відповідач в порушення умов кредитного договору кредитні кошти не повернув і не сплатив відсотки за користування кредитом, та станом на 02.06.2015 року має перед позивачем заборгованість у розмірі 380241,04 гривень - заборгованість за кредитом та 47 800,43 гривень сума заборгованості по процентам за користування кредитом.

Приписами статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З огляду на вищевикладене та враховуючи, що відповідач не надав суду доказів сплати заборгованості за кредитом, а також встановивши, на підставі доказів, поданих позивачем, існування суми заборгованості у відповідача перед позивачем у стягуваному розмірі суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню та з відповідача підлягає стягненню сума заборгованості у розмірі 380241,04 гривень - заборгованість за кредитом та 47 800,43 гривень сума заборгованості по процентам за користування кредитом.

Щодо позовних вимог в частині стягнення пені по тілу кредиту у розмірі 12 599,98 гривень та пені по відсоткам, яка складає 6 845,74 гривень, суд приходить до висновків про відмову у задоволенні позову в цій частині.

Згідно ст.ст. 610, 611 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ч.6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобовязань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ, за весь час користування чужими грошовими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до п. 4.1. Кредитного договору № 014/07-150/062/2 від 07.12.2007 р. за невиконання або неналежне виконання прийнятих на себе зобовязань по Договору Позичальник несе відповідальність в порядку і на умовах, визначених в цьому Договорі, а саме: за порушення прийнятих зобовязань по поверненню кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитними коштами, у визначені цим Договором строки, Позичальник зобовязаний сплатити Банку пеню від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на час виникнення заборгованості, за кожний день прострочення.

Як встановлено судом, пеня по тілу кредиту нарахована позивачем за період з 01.06.2014 року та пеня по відсоткам за період з 01.10.2014 року.

Відповідно до ст. 2 Закону України Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому ОСОБА_5 Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому ОСОБА_5 Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.

Пунктом 5 ст. 11 Прикінцеві та перехідні положення цього Закону ОСОБА_5 Міністрів України у десятиденний строк з дня опублікування цього Закону доручено затвердити перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України від 14 квітня 2014 року N 405/2014, у період з 14 квітня 2014 року до її закінчення.

П. 1 Розпорядження ОСОБА_5 Міністрів України від 30 жовтня 2014 р. N 1053-р Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція встановлено, що на виконання абзацу третього пункту 5 статті 11 Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, згідно з додатком, до п. 7 включено м. Дзержинськ (Дзержинська міська рада).

Розпорядженням ОСОБА_5 Міністрів України від 5 листопада 2014 р. N 1079-р дію розпорядження ОСОБА_5 Міністрів України від 30 жовтня 2014 р. N 1053 Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція зупинено.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст. 49 Закону України Про ОСОБА_5 Міністрів України ОСОБА_5 Міністрів України на основі та на виконання Конституції і законів України, актів Президента України, постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, видає обов'язкові для виконання акти - постанови і розпорядження (ч.1 ст. 49 Закону). ОСОБА_5 Міністрів України з організаційно-розпорядчих та інших поточних питань видаються у формі розпоряджень ОСОБА_5 Міністрів України (ч. 3 ст. 49 Закону).

Зі змісту інших положень Закону України Про ОСОБА_5 Міністрів України вбачається, що до повноважень ОСОБА_5 Міністрів України не входять повноваження щодо зупинення своїх розпоряджень, прийнятих відповідно до ст. 49 цього Закону. Єдиним посиланням на можливість зупинення дії акта ОСОБА_5 Міністрів України є його зупинення Президентом України з підстав, передбачених п. 15 ч. 1 ст. 106 Конституції України.

Частинами 1,2,7 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд вирішує господарські спори на підставі Конституції України, цього Кодексу, інших законодавчих актів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Господарський суд не застосовує акти державних та інших органів, якщо ці акти не відповідають законодавству України. Забороняється відмова у розгляді справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про неможливість застосування до спірних правовідносин положень Розпорядження ОСОБА_5 Міністрів України від 5 листопада 2014 р. N 1079-р про зупинення дії Розпорядження ОСОБА_5 Міністрів України від 30 жовтня 2014 р. N 1053-р через те, що його прийнято в порушення положень Закону України Про ОСОБА_5 Міністрів України, що не передбачає повноважень ОСОБА_5 Міністрів України на зупинення своїх розпоряджень.

На користь таких висновків суду може свідчити також і та обставина, що прийняття ОСОБА_5 Міністрів України Розпорядження від 5 листопада 2014 р. N 1079-р фактично призвело до зупинення дії положень Закону України Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції, адже зупинення дії Переліку населених пунктів на території яких здійснювалася антитерористична операція позбавляє дієвості положень Закону, що визначає, зокрема, порядок нарахування пені та штрафів на основну суму заборгованості за кредитними зобов'язаннями, щодо осіб, що провадили свою діяльність на визначених Переліком територіях проведення АТО.

Отже встановлений абзацом третім пункту 5 статті 11 Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції обовязок ОСОБА_5 Міністрів України у десятиденний строк затвердити перелік населених пунктів, на території яких проводилася АТО зумовлює висновок суду про невідповідність вимогам цього Закону Розпорядження ОСОБА_5 Міністрів України від 5 листопада 2014 р. N 1079-р, що за приписами ч.2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України позбавляє суд можливості застосування його (Розпорядження КМУ від 05.11.2014 року № 1079-р) положень до спірних правовідносин.

При цьому, невизначеність законодавства, що утворилася внаслідок зупинення дії Розпорядження від 30 жовтня 2014 р. N 1053-р, через відсутність переліку населених пунктів де проводилася АТО, в силу приписів ч. 7 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України позбавляє суд можливості відмовити у розгляді справи, що в даному конкретному випадку слід розуміти, як відмову у застосуванні до спірних правовідносин положень Закону України Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції, тобто спір має бути розглянутий з урахуванням положень цього Закону не зважаючи на видання ОСОБА_5 Міністрів Розпорядження від 05.11.2014 року № 1079-р.

Дійшовши таких висновків, суд усвідомлює той факт, що станом на час прийняття судом цього рішення в провадженні адміністративних судів різних ланок перебувають справи про визнання не чинним означеного розпорядження ОСОБА_5 Міністрів України, але, по-перше, суд, у межах розглянутої справи обмежений двомісячним строком розгляду справи, що спливає 21.09.2015 року, тобто справа має бути розглянута виходячи із законодавства, що діє станом на цей час, а жодних підстав для зупинення процесуального строку для розгляду справи, зупинення провадження по справі судом не встановлено. По-друге, висновки суду (адміністративного) будь-якого рівня, що вже викладено у відповідних процесуальних документах та будуть викладені у майбутньому, не позбавляють суд у межах розглядуваної справи можливості самостійно визначити законодавство, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин та не застосовувати положення актів державних органів, що, саме на його думку, не відповідають законодавству.

Висновки суду про відмову в задоволені позову в частині стягнення пені ґрунтуються в тому числі на положеннях інших вимог законодавства, що мають бути застосовані до спірних правовідносин.

Так, відповідно до ст. 1 Закону України Про боротьбу з тероризмом район проведення антитерористичної операції - визначені керівництвом антитерористичної операції ділянки місцевості або акваторії, транспортні засоби, будівлі, споруди, приміщення та території чи акваторії, що прилягають до них і в межах яких проводиться зазначена операція.

Наказом Антитерористичного центру при Службі Безпеки України від 07.10.2014 року № 33/6/а Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення до таких районів віднесено, зокрема, Донецьку область без будь-яких виключень, тобто факт проведення на території Донецької області в цілому антитерористичної операції є доведеним.

Крім того, при прийнятті цього рішення суд керується принципом розумності та справедливості, що в контексті розглядуваної справи дає суду підстави застосувати до спірних правовідносин положення ст. 2 Закону України Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції, адже зволікання ОСОБА_5 Міністрів України із належним виконанням покладеного на нього Законом обовязку із нормативного визначення та затвердження згаданого Переліку не може бути підставою для позбавлення судом відповідача гарантій, передбачених цим Законом, що з огляду на приписи ч. 7 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України могло б бути кваліфіковано Європейським судом з прав людини, як порушення права на справедливий суд, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

З огляду на викладене та враховуючи, що позивачем стягувана сума пені нарахована за період після 14.04.2014 року, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову в частині стягнення пені по тілу кредиту у розмірі 12 599,98 гривень та пені по відсоткам у розмірі 6 845,74 гривень.

При цьому, оскільки спір виник з вини відповідача, а позивач мав формальне право здійснити нарахування штрафних санкцій у звязку з невиконанням відповідачем своїх зобовязань з повернення кредитних коштів, а також керуючись принципом справедливості суд вважає, що вся сума судового збору, що сплачена позивачем за розгляд цієї справи у розмірі 8 949,74 гривень має бути покладена на відповідача, незалежно від того, що в частині стягнення пені позивачу відмовлено, що узгоджується із приписами ч. 2 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 4-2, 4-3, 22, 33, 43, 44, 48, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з фізичної особи підприємця ОСОБА_3, (85206, АДРЕСА_1 і.п.н. НОМЕР_1, п/р НОМЕР_2 в ПАТ «ОСОБА_1 ОСОБА_2», МФО 380805) на користь Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 ОСОБА_2»(01011, м. Київ, вул.Лєскова, 9, , п/р НОМЕР_3 в ОПЕРУ НБУ, МФО 300001) заборгованість за Договором № 014/07-150/062/2 від 07.12.2007 р. в розмірі 428041,47 гривень (380 241,04 гривень заборгованість за кредитом, 47 800,43 гривень заборгованість по процентам за користування кредитом), судовий збір у розмірі 8 949,74 гривень.

В решті позову відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

У судовому засіданні 21.09.2015р. оголошено вступну та резолютивну частину рішення. Повне рішення складено 28.09.2015р.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя Р.М. Колесник