ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" вересня 2015 р.Справа № 922/4596/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Хотенця П.В.

при секретарі судового засідання Гаврильєву О.В.

розглянувши справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ
до Комунального підприємства "Чугуївтепло", м. Чугуїв
про стягнення 1312231,64
за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1, дов. № 14-94 від 18.04.2014 року

відповідача - ОСОБА_2, дов. від 24.10.2013 року

ВСТАНОВИВ:

Розглядається позовна вимога про стягнення з відповідача 200216,46 грн. пені, 90251,06 грн. 3% річних та 1021764,12 грн. інфляційних втрат за договором купівлі-продажу природного газу № 02-13-10-ТЕ-32 від 28 грудня 2012 року.

Представник відповідача у судовому засіданні просить суд долучити до матеріалів справи додаткові документи.

Суд, долучає до матеріалів справи додаткові документи та починає розгляд справи по суті.

Представник позивача у судовому засіданні та у письмових запереченнях на відзив підтримує заявлені позовні вимоги і просить їх задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні та у відзиві на позовну заяву проти заявлених позовних вимог заперечує.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, всебічно та повно зясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вислухавши пояснення повноважних представників сторін, судом встановлено наступне.

28 грудня 2012 року між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (позивачем, продавцем) та Комунальним підприємством "Чугуївтепло" (відповідачем, покупцем) було укладено договір купівлі-продажу природного газу № 02-13-10-ТЕ-32.

Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків; договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Згідно статті 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 Цивільного кодексу України).

Статтею 265 Господарського кодексу України встановлено, що за договором поставки одна сторона - постачальник, зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки другій стороні - покупцеві, товар, а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар і сплатити за нього певну грошову суму. Договір укладається на розсуд сторін.

Згідно пункту 1.1 договору купівлі-продажу природного газу № 02-13-10-ТЕ-32 продавець зобов*язується передати у власність покупцю у 2013 році природний газ, ввезений на митну територію України Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобов*язується прийняти та оплатити цей природний газ, на умовах цього договору.

Згідно пункту 1.2. договору купівлі-продажу природного газу № 02-13-10-ТЕ-32 газ, що продається за цим договором, використовується покупцем включно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням, релігійними організаціями та національними творчими спілками і їх регіональними осередками (крім обсягів, що використовується для виробничо-комерційної діяльності).

Відповідно до договору купівлі-продажу природного газу від 28 грудня 2012 року позивач передав у власність покупцю протягом січня-квітня, жовтня-грудня 2013 року імпортований природний газ на загальну суму 11541946,46 грн., що підтверджується: актом приймання-передачі природного газу у обсязі 1888,219 тис.куб.м за січень 2013 року на суму 2472056,32 грн.; актом приймання-передачі природного газу у обсязі 1486,102 тис.куб.м за лютий 2013 року на суму 1945604,73 грн.; актом приймання-передачі природного газу у обсязі 1580,004 тис.куб.м за березень 2013 року на суму 2068541,23 грн.; актом приймання-передачі природного газу у обсязі 298,858 тис.куб.м за квітень 2013 року на суму 391264,88 грн.; актом приймання-передачі природного газу у обсязі 826,776 тис.куб.м за жовтень 2013 року на суму 1082415,15 грн.; актом приймання-передачі природного газу у обсязі 1012,077 тис.куб.м за листопад 2013 року на суму 1325011,21 грн.; актом приймання-передачі природного газу у обсязі 1723,994 тис.куб.м за грудень 2013 року на суму 2257052,93 грн.

Згідно пункту 3.1. договору, продавець передає покупцю газ у пунктах приймання-передачі газу на вхідній запірній/відключаючій арматурі покупця. Право власності на газ переходить від продавця до покупця в пунктах приймання-передачі. Після переходу права власності на газ покупець несе всі ризики і приймає на себе всю відповідальність, пов'язану з правом власності на газ.

Відповідно до пункту 3.3. договору, приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг споживання газу покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу покупця.

Згідно пункту 3.4. договору, не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобов'язується надати продавцеві підписані та скріплені печатками покупця та газорозподільного (газотранспортного) підприємства три примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобов'язується повернути покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Відповідно до пункту 6.1 договору купівлі-продажу природного газу від 28 грудня 2012 року оплата за газ здійснюється покупцем включно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місцем поставки газу.

З матеріалів справи вбачається, що Комунальне підприємство "Чугуївтепло" оплату за поставлений газ здійснював несвоєчасно, що підтверджується сальдо та довідкою по операціях щодо покупця.

Частиною 1 статті 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарську-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбаченим кодексом, іншими законами та договором.

За змістом статті 217 Господарського кодексу України у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції та адміністративно-господарські санкції.

Згідно частини 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визначаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до статтей 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання), а у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Статтею 549 Цивільного кодексу України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пунктом 7.2 договору передбачено, що у разі невиконання покупцем пункту 6.1. умов договору він у безспірному порядку зобов*язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Згідно пункту 9.3 договору сторони погодили встановити строк позовної давності, у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафу, відсотків річних, інфляційних нарахувань тривалістю у 5 років.

Рішенням господарського суду Харківської області від 09 грудня 2014 року по справі № 922/1360/14 за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Комунального підприємства "Чугуївтепло" щодо стягнення основного боргу, неустойки, 3% річних за газ, отриманий протягом січня-квітня, жовтня - грудня 2013 року за договором № 02-13-10-ТЕ-32 від 28 грудня 2012 року позов було задоволено частково. Нарахування неустойки, 3% річних здійснено по 25 березня 2014 року.

Згідно Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 17 грудня 2012 року № 01-06/928/2012 зобов*язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України). При цьому чинне законодавство не пов*язує припинення грошового зобов*язання з наявністю судового рішення про стягнення боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та 3% річних від простроченої суми чи відкриттям виконавчого провадження з примусового виконання такого рішення.

На підставі вищевикладеного Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" було донараховані наступні суми: інфляційні втрати за період з 14 лютого 2013 року по 31 грудня 2013 року за прострочення з оплати за газ, отриманий у січні 2013 року у розмірі 3667,79 грн.; інфляційні втрати за період з 14 березня 2013 року по 01 квітня 2014 року за прострочення з оплати за газ, отриманий у лютому 2013 року у розмірі 46631,70 грн.; 3% річних за період з 26 березня 2014 року по 01 квітня 2014 року за прострочення з оплати за газ, отриманий у лютому 2013 року у розмірі 509,61 грн.; інфляційні втрати за період з 14 квітня 2013 року по 28 липня 2014 року за прострочення з оплати за газ, отриманий у березні 2013 року у розмірі 149079,70 грн.; 3% річних за період з 26 березня 2014 року по 28 липня 2014 року за прострочення з оплати за газ, отриманий у березні 2013 року у розмірі 7248,32 грн.; інфляційні втрати за період з 14 травня 2013 року по 29 серпня 2014 року за прострочення з оплати за газ, отриманий у квітні 2013 року у розмірі 51333,70 грн.; 3% річних за період з 26 березня 2014 року по 29 серпня 2014 року за прострочення з оплати за газ, отриманий у квітні 2013 року у розмірі 4653,21 грн.; інфляційні втрати за період з 14 листопада 2013 року по 15 жовтня 2014 року за прострочення з оплати за газ, отриманий у жовтні 2013 року у розмірі 183642,87 грн.; 3% річних за період з 26 березня 2014 року по 15 жовтня 2014 року за прострочення з оплати за газ, отриманий у жовтні 2013 року у розмірі 17779,01 грн.; пеню річних за період з 26 березня 2014 року по 13 травня 2014 року за прострочення з оплати за газ, отриманий у жовтні 2013 року у розмірі 24050,37 грн.; інфляційні втрати за період з 14 грудня 2013 року по 15 жовтня 2014 року за прострочення з оплати за газ, отриманий у листопада 2013 року у розмірі 222133,30 грн.; 3% річних за період з 26 березня 2014 року по 15 жовтня 2014 року за прострочення з оплати за газ, отриманий у листопаді 2013 року у розмірі 22216,63 грн.; пеню річних за період з 26 березня 2014 року по 13 червня 2014 року за прострочення з оплати за газ, отриманий у листопаді 2013 року у розмірі 50922,35 грн.; інфляційні втрати за період з 14 січня 2014 року по 15 жовтня 2014 року за прострочення з оплати за газ, отриманий у грудні 2013 року у розмірі 365275,06 грн.; 3% річних за період з 26 березня 2014 року по 15 жовтня 2014 року за прострочення з оплати за газ, отриманий у грудні 2013 року у розмірі 37844,28 грн.; пеню річних за період з 26 березня 2014 року по 16 липня 2014 року за прострочення з оплати за газ, отриманий у грудні 2013 року у розмірі 125343,74 грн.

У постановах Верховного суду України по справам № 5011-1/1043-2012-42/528-2012, № 5011-35/1272-2012-42/527-2012, № 5011-35/1533-2012-19/522-2012 та постанові Вищого господарського суду України по справі № 910/7258/14 було вказано, що уклавши договір про організацію взаєморозрахунків, сторони тим самим змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ, поставлений відповідно до договору поставки природного газу, що у свою чергу потягло відсутність підстав для стягнення пені, передбаченої договором поставки природного газу, та застосування наслідків за порушення грошового зобов*язання, передбачених частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України. Отже, для застосування санкцій, передбачених договором поставки природного газу, та наслідків за порушення грошового зобов*язання, передбачених частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, необхідно, щоб оплата була здійснена поза межами порядку і строків, встановлених договором про організацію взаєморозрахунків, який діяв на момент розгляду справи і відповідно до змісту якого сторони засвідчили, що після виконання договору вони не мають одна до одної жодних претензій стосовно предмету договору.

У відповідності до правової позиції Вищого господарського суду України по справам № 924/1808/14, № 922/1360/14, № 908/3435/14 та № 914/165/15 було вказано, що на суму заборгованості за природний газ отриманий теплопостачальним підприємством для виробництва теплової енергії, яка була погашена у відповідності до договорів про організацію взаєморозрахунків та протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів україни від 11 січня 2015 року № 20 не нараховуються штрафні санкції, інфляційні витрати та 3% річних.

З матеріалів справи вбачається, що частину вартості газу по договору № 02-13-10-ТЕ-32 від 28 грудня 2012 року протягом 2013 року на суму у розмірі 9250490,79 грн. Комунальне підприємство "Чугуївтепло" оплатило:

-з грошей отриманих відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 року № 20 на загальну суму у розмірі 2885508,00 грн., що підтверджують наступні документи: спільне протокольне рішення № 1598 від 17 вересня 2013 року на суму 184930,00 грн., платіжне доручення № 6 від 23 вересня 2013 року; спільне протокольне рішення № 1746 від 16 жовтня 2013 року на суму 185042,00 грн., платіжне доручення № 7 від 28 жовтня 2013 року; спільне протокольне рішення № 1991 від 19 листопада 2013 року на суму 60144,00 грн., платіжне доручення № 7 від 22 листопада 2013 року; спільне протокольне рішення № 2139 від 12 грудня 2013 року на суму 219717,00 грн., платіжне доручення № 8 від 23 грудня 2013 року; спільне протокольне рішення № 122 від 22 січня 2014 року на суму 504227,00 грн., платіжне доручення № 1 від 27 січня 2014 року; спільне протокольне рішення № 321 від 18 лютого 2014 року на суму 102760,00 грн., платіжне доручення № 2 від 21 лютого 2014 року; спільне протокольне рішення № 585 від 18 березня 2014 року на суму 333824,00 грн., платіжне доручення № 3 від 21 березня 2014 року; спільне протокольне рішення № 832 від 15 квітня 2014 року на суму 303532,00 грн., платіжне доручення № 5 від 25 квітня 2014 року; спільне протокольне рішення № 1103 від 15 травня 2014 року на суму 235838,00 грн., платіжне доручення № 6 від 26 травня 2014 року; спільне протокольне рішення № 1326 від 12 червня 2014 року на суму 193078,00 грн., платіжне доручення № 7 від 25 червня 2014 року; спільне протокольне рішення № 1521 від 15 липня 2014 року на суму 187325,00 грн., платіжне доручення № 9 від 23 липня 2014 року; спільне протокольне рішення № 1639 від 08 серпня 2014 року на суму 187589,00 грн., платіжне доручення № 8 від 23 серпня 2014 року; спільне протокольне рішення № 1748 від 16 вересня 2013 року на суму 187502,00 грн., платіжне доручення № 9 від 24 вересня 2014 року;

-з грошей отриманих від Держави на підставі договорів про організацію взаєморозрахунків з погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію на загальну суму у розмірі 6364982,79 грн., що підтверджують наступні документи: договір № 74/30 про організацію взаєморозрахунків від 11 лютого 2014 року на суму у розмірі 1900000,00 грн., платіжне доручення № 2 від 14 лютого 2014 року та договір № 375/30 про організацію взаєморозрахунків від 24 вересня 2014 року на суму у розмірі 4464982,79 грн., платіжне доручення № 11 від 15 жовтня 2014 року.

Приймаючи до уваги вищевикладене та враховуючи, що розрахунки пені, 3% річних, інфляційних втрат суперечать вимогам чинного законодавства, у зв*язку з невірним їх нарахування, суд вважає за необхідне позов задовольнити частково. В частині стягнення з відповідача 266,51 грн. пені, 3891,73 грн. 3% річних та 49731,96 грн. інфляційних втрат позов задовольнити; у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача 199949,95 грн. пені, 86359,33 грн. 3% річних та 972032,16 грн. інфляційних втрат за договором купівлі-продажу природного газу № 02-13-10-ТЕ-32 від 28 грудня 2012 року відмовити.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується статтею 49 Господарського процесуального кодексу України. У спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись статтями 6, 8, 124, 129 Конституції України, статтями 216, 217, 230, 232, 233 Господарського кодексу України, статтями 526, 530, 549, 610, 611, 625 Цивільного кодексу України, статтями 1, 4, 12, 22, 33-34, 38, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Комунального підприємства "Чугуївтепло" (63503, Харківська область, м. Чугуїв, вул. Гагаріна, буд. 15, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ) 266,51 грн. пені, 3891,73 грн. 3% річних, 49731,96 грн. інфляційних втрат за договором купівлі-продажу природного газу № 02-13-10-ТЕ-32 від 28 грудня 2012 року та 1827,00 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В решті позову відмовити.

Повне рішення складено 29.09.2015 р.

Суддя ОСОБА_3