ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" вересня 2015 р.Справа № 922/4365/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Добрелі Н.С.

при секретарі судового засідання Савукова М.Ю.

розглянувши справу

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна", м. Київ
до Публічного акціонерного товариства "Харківська муніципальна страхова компанія", м. Харків
про стягнення 26171,30 грн.
за участю представників сторін:

позивача - не з`явився;

відповідача - не з`явився;

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство «Страхова компанія «ПЗУ Україна» звернулось до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Харківська муніципальна страхова компанія» про відшкодування шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в сумі 26171,30 грн. Судові витрати позивач просить суд покласти на відповідача.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 29.07.2015 року було прийнято вказану позовну заяву, порушено провадження у справі та призначено її розгляд на 11.08.2015 року.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 11.08.2015 року розгляд справи було відкладено на 07.09.2015 року.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 14.08.2015 року від позивача надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника позивача (вх. № 32724).

Через канцелярію господарського суду Харківської області 25.08.2015 року від позивача повторно надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника позивача (вх. № 33869).

Через канцелярію господарського суду Харківської області 07.09.2015 року від представника відповідача надійшли заперечення проти позову (вх. № 35302), в яких відповідач зазначає, що відповідно до змісту платіжного доручення № 6258 від 27.09.2012 року, отримувачем страхового відшкодування є інша особа, ніж передбачено Договором страхування особа - ОСОБА_1 ОСОБА_2. Таким чином, сплата вказаною позивачем суми на адресу іншого ніж вказано у договорі отримувача, не може бути належним доказом проведення виплати страхового відшкодування саме за цією дорожньо-транспортною пригодою.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 07.09.2015 року розгляд справи було відкладено на 22.09.2015 року.

Представник позивача в судове засідання 22.09.2015 року в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про, що свідчить поштове повідомлення, яке повернулось на адресу суду з відміткою про отримання.

Представник відповідача в судове засідання 22.09.2015 року не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про, що свідчить поштове повідомлення, яке повернулось на адресу суду з відміткою про отримання.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованою Верховною Радою України ( Закон України від 17.07.1997 року № 475/97 - ВР ), кожній особі гарантовано право на справедливий і відкритий розгляд при визначенні її громадських прав і обов'язків впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 07 вересня 2015 року сторони попереджені про розгляд справи за наявними в ній матеріалами у разі неявки представників сторін у судове засідання та ненадання витребуваних судом документів. Враховуючи це, враховуючи також достатність часу, наданого сторонам для підготовки до судового засідання та підготовки витребуваних судом документів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, закріплені п.4 ч.3 ст. 129 Конституції України, ст. 4-3 та ст. 33 ГПК України, суд вважає, що господарським судом в межах наданих йому повноважень сторонам створені усі належні умови для надання доказів у справі та є підстави для розгляду справи за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, повно та всебічно дослідивши обставини та докази на їх підтвердження, судом встановлено наступне.

27.07.2012 року в м. Харкові по вулиці Клочківська, 98-А сталася дорожньо - транспортна пригода, за участю автомобіля НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_3 та автомобіля НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_4, в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження.

Майнові інтереси власника автомобіля НОМЕР_1 були застраховані Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "ПЗУ Україна" (позивач) за договором страхування транспортного засобу № GA.ОТР.106974 від 31.10.2011 року, у відповідності до умов якого позивач взяв на себе зобов`язання при настанні страхового випадку здійснити виплату страхового відшкодування в межах страхової суми.

Статтею 979 Цивільного кодексу України визначено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобовязується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобовязується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Вищезазначена дорожньо - транспортна пригода сталася з вини водія ОСОБА_4, що підтверджується довідкою ДАІ у Харківській області № 5226 від 07.08.2012 року (а.с. 16) та Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 27.08.2012 року по справі № 2011/1346/2012, якою визнано ОСОБА_5 винним у вчиненні адміністративного правопорушення , передбаченого ст. 124 КпАП України (а.с. 18).

Відповідно до ст. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Характер та обсяг отриманих збитків в результаті ДТП підтверджується звітом № 609/08/12 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу від 09.08.2012 року, складеного ФОП ОСОБА_2, розмір матеріальної шкоди, заподіяної власнику автомобіля НОМЕР_1 становить: 37867,66 грн.

Верховним Судом України у листі "Судова практика розгляду цивільних справ, що виникають з договорів страхування" від 19.07.2011 роз`яснено, що визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхування наземного транспорту, суди, у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди, повинні виходити з фактичної (реальної) суми, встановленої висновком авто товарознавчої експертизи, або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем, на виконання умов договору страхування було здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі: 27171,30 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 6258 від 27.09.2012 року (а.с. 41).

Цивільно - правова відповідальність водія автомобіля НОМЕР_2 була застрахована відповідачем (ПАТ "Харківська муніципальна страхова компанія"), поліс відповідача АВ/5084270.

Як свідчать матеріали справи, відповідно до заяви № 1223/2012-03ИР від 22.03.2013 року (а.с. 42) позивач звернувся до відповідача з вимогою про виплату страхового відшкодування в межах ліміту відповідальності.

Відповідач вищезазначену заяву отримав 01.04.2013 року, про що свідчить поштове повідомлення з відміткою про вручення (а.с. 43), однак виплата страхового відшкодування в сумі 26171,30 грн. ним проведена не була, що й стало підставою для звернення позивача до суду.

Заперечення відповідача ґрунтуються на тому, що відповідно до змісту платіжного доручення № 6258 від 27.09.2012 року, отримувачем страхового відшкодування є інша особа, ніж передбачено Договором страхування особа - ОСОБА_1 ОСОБА_2. Таким чином, сплата вказаною позивачем суми на адресу іншого ніж вказано у договорі отримувача, не може бути належним доказом проведення виплати страхового відшкодування саме за цією дорожньо-транспортною пригодою.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить із наступного.

Згідно ст. ст. 3-5 ЗУ "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (надалі - Закон) обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Відповідно до ст. 6 Закону, страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором.

Частиною 1 ст. 25 Закону України "Про страхування" передбачено, що здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Відповідно до ч. 1 ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

За приписами п.1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Оскільки винна особа у ДТП має поліс страхування цивільно-правової відповідальності, а отже, відповідно до ч. 22.1 ст. 22 Закону, при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Тобто, обов'язок відшкодувати шкоду замість винуватця у заподіянні такої шкоди, несе Страховик (Відповідач) в межах встановлених лімітів відповідальності та в порядку ЗУ "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Аналогічне зазначено і в ст. 27 Закону України "Про страхування", згідно з якою до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Виходячи із цього, відповідальною особою в розумінні ст. 27 ЗУ Про страхування та ст. 993 Цивільного Кодексу України, в силу положень ЗУ "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" є саме Відповідач.

Щодо заперечень відповідача стосовно платіжного доручення про перерахування позивачем коштів, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Як вбачається з наданого позивачем платіжного доручення № 6258 від 27.09.2012 року, на яке він посилається, як на підставу здійснення страхового відшкодування, то призначення платежу зазначено, як страхове відшкодування (ОСОБА_6, пасп. СТ 103751 ІПН НОМЕР_3), по дог. № ОТР. 106974 від 31.10.2011 в т.ч. комісія. Без ПДВ.

Також, з матеріалів справи вбачається, що за договором страхування № 106974 від 31.10.2011 року страхувальником є ОСОБА_6.

Отже, в даному випадку, суд дійшов висновку, що платіжне доручення № 6258 від 27.09.2012 року є належним доказом, що підтверджує здійснення позивачем страхового відшкодування.

Крім того, суд вважає за необхідне звернути увагу, на те що відповідно до п.2.35 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженою Постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 року N 22, кошти, що помилково зараховані на рахунок неналежного отримувача мають повертатися ним у строки, установлені законодавством України.

Докази, що підтверджували б повернення коштів, як помилково зарахованих, в матеріалах справи відсутні.

Відповідно ч. 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України передбачено обов'язок доказування кожною стороною тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень .

Відповідно ч. 1 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Стаття 129 Конституції України встановлює, що судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості - є однією із основних засад судочинства.

Дослідивши матеріали справи, докази надані в обґрунтування позовних вимог, суд приходить до висновку про те, що позивачем доведено наявність передбачених Законом умов для стягнення суми виплаченого страхового відшкодування, у звязку з чим позовні вимоги про стягнення з відповідача 26171,30 грн. є такими, що підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 ГПК України. У спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, судовий збір у даній справі покладається на відповідача.

На підставі ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст. ст. 993, 1188 ЦК України, керуючись ст. ст. 1, 4, 12, 33, 43, 44-49, п. 4 ст. 80, ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Харківська муніципальна страхова компанія" (61001, м. Харків, вул. Плеханівська, 63, ) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна" (04053, м. Київ, вул. Артема, 40, р/р № 4127 в АТ "ОТП ОСОБА_1", МФО 300528, ) 26171,30 грн. страхового відшкодування та 1827,00 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 24.09.2015 р.

Суддя ОСОБА_7

922/4365/15