ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

22.09.2015 Справа № 905/798/15

Господарський суд Донецької області у складі головуючого судді Колесника Р.М.,

за участю секретаря Романцової О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за позовною заявою

позивача: товариства з обмеженою відповідальністю «Фадж», м. Київ

до відповідача: товариства з обмеженою відповідальністю «Таурус-2015», м. Маріуполь

про стягнення грошових коштів у розмірі 610 180,00 гривень

Представники сторін:

Від позивача: ОСОБА_1 за довіреністю

Від відповідача: ОСОБА_2 за довіреністю

Позивач, товариство з обмеженою відповідальністю «Фадж» (далі-Позивач), звернулося до господарського суду Донецької області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Таурус» (далі-Відповідач) про стягнення грошових коштів у розмірі 610 180,00 гривень.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що відповідач без законних підстав займає 3143,31 кв.м. першого поверху нежитлової будівлі загальною площею 10586,6 кв.м., розташованої за адресою: пр. Будівельників, б. 125, м. Маріуполь, Донецька область, власником якої є позивач. Оскільки між сторонами фактично склалися правовідносини з найму зазначеного нерухомого майна внаслідок дій сторін, у відповідача виник обовязок сплатити на корить позивача орендну плату, розмір якої визначено позивачем на підставі експертного висновку про ринкову вартість орендної плати.

Представник позивача в судове засідання з'явився, надав пояснення по справі наполягав на задоволенні позову.

Представник відповідача в судове засідання з'явився, надав пояснення по справі, проти задоволення позову заперечував з підстав його необґрунтованості, в судовому засіданні надав засвідчену копію договору суборенди, укладеного з ТОВ «Спецбудфонд» та акт приймання передачі обєкту щодо права користування нежитловим приміщенням по пр. Будівельників, 125 в місті Маріуполі.

Представник позивача заявив клопотання про залучення до участі у справі у якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору ТОВ «Спецбудфонд» та про витребування оригіналу договору суборенди, а також про витребування договору оренди, на підставі якого було укладено договір суборенди, просив розглянути справу у колегіальному складі.

Розгляд справи на підставі ст.77 Господарського процесуального кодексу України відкладався. Ухвалою суду від 12.08.2015 року строк розгляду справи відповідно до ст. 69 Господарського процесуального кодексу України продовжено на 15 днів до 22.09.2015 року.

Перед початком розгляду справи по суті представників позивача та відповідача було ознайомлено з правами та обов'язками відповідно до ст.ст. 20, 22, 78 Господарського процесуального кодексу України.

Зясувавши фактичні обставини справи, докази на їх підтвердження, виходячи з фактів, встановлених в процесі розгляду справи, вислухавши представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ

Свідоцтвом, посвідченим приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу ОСОБА_3 24.04.2015 року реєстровий номер 2218, засвідчено, що позивачу на праві власності належить нерухоме майно, що складається з: нежитлової будівлі, що розташована за адресою: Донецька область,місто Маріуполь, проспект Будівельників, будинок 125, загальною площею 10586,6 кв.м (основна будівля літ. А-2, міжповерхові надбудови Літ. Ан-1; літ. А1н-1; підвал літ. А/п, майданчик літ. А (супермаркет), що раніше належало товариству з обмеженою відповідальністю «Восход».

Підставою для оформлення зазначеного свідоцтва, за його змістом, був акт про передання права власності на куплене нерухоме майно від 16.04.2015 року і протокол № 4 про проведення аукціону, складений товарною біржею «Євросоюз» від 10.04.2015 року.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, індексний номер 40946100 від 21.07.2015 року, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 право власності позивача на зазначене нерухоме майно зареєстровано у названому реєстрі з 24.04.2015 року на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів від 24.04.2015 року, оформленого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу ОСОБА_3

За твердженням позивача, частину придбаного ним приміщення площею 3143,31 кв.м. займає та використовує відповідач без законних на то підстав. Такі твердження позивач обґрунтовує засвідченою копією фіскального чеку від 14.05.2015 року, оформленого відповідачем за придбання товару в магазині «Обжора» в м. Маріуполі по пр. Будівельників, 125 та листом прокуратури Донецької області від 23.06.2015 року, який містить посилання на перебування відповідача у розглядуваному приміщенні на підставі договору суборенди від 08.04.2015 року, укладеного із ТОВ «Спецбудфонд».

Листом від 29.04.2015 року ліквідатор ТОВ «Восход» ОСОБА_5, призначений ліквідатором у межах справи про банкрутство ТОВ «Восход» (справа № 905/5359/15) з 26.12.2003 року, повідомив позивача, що ним, як ліквідатором ТОВ «Восход», договори оренди приміщень в нежитловій будівлі, загальною площею 10586,6 кв.м., що розташована за адресою Донецька область, місто Маріуполь, проспект Будівельників, будинок 125, не укладалися.

Згідно звіту про оцінку майна від 24.04.2015 року, підготовленого ТОВ «Оціночна компанія «Конкордія» ринкова вартість орендної плати протягом одного платіжного періоду на умовах, обумовлених договором оренди приміщень, розташованих на першому поверсі будівлі супермаркету, розташованої за адресою м. Маріуполь, пр.. Будівельників, 125 становить 97,06 гривень за 1 кв.м.

Посилаючись на приналежність права власності на будівлю по пр. Будівельників, 125 в м. Маріуполі площею 10586,6 кв.м., з яких 3143,3 кв.м. без відповідної правової підстави займає відповідач, позивач звернувся до суду із розглядуваним позовом та просить стягнути з відповідача орендну плату у розмірі 610180 гривень за два місяці з 24.04.2015 року по 24.06.2015 року, визначену на підставі звіту про оцінку майна від 24.04.2015 року, щодо визначення ринкової вартості орендної плати розглядуваної будівлі, виходячи із вартості оренди 1 кв.м. 97,06 гривень, що за 3143,31 кв.м. за два місяці становить 610180 гривень, адже фактичне зайняття приміщення породжує у відповідача обовязок сплатити орендну плату.

Виходячи з принципу повного, всебічного та об'єктивного розгляду всіх обставин справи, суд вважає розглядувані вимоги позивача до відповідача такими, що не підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч. 1 ст. 207 Цивільного кодексу України України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку.

Згідно ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч. 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 ст. 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

В ст. 526 Цивільного кодексу України зазначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст. 13 та ч.ч. 1,2 ст. 14 Цивільного кодексу України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства, особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї.

Дослідивши розглядувані обставини, суд приходить до висновку, що орендні правовідносини не можуть виникати у інший спосіб ніж шляхом укладання договору оренди між орендодавцем та орендарем.

В силу приписів ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ). Об'єктом оренди можуть бути, зокрема, нерухоме майно (будівлі, споруди, приміщення), інше окреме індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення, що належить суб'єктам господарювання.

До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 793 Цивільного кодексу України договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) укладається у письмовій формі.

Згідно ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Крім цього ст. 762 Цивільного кодексу України України передбачає, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Відповідно до ст.795 Цивільного кодексу України, передання наймачеві будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту починається обчислення строку договору найму, якщо інше не встановлено договором.

З наведеного вбачається, що розмір орендної плати має бути визначено договором, а моментом, з якого така орендна плата нараховується є момент підписання сторонами акту про передання майна у оренду.

За відсутності наведених обставин сторони позбавлені можливості посилатися на виникнення у них орендних правовідносин.

Отже, суд приходить до висновку, що орендні правовідносини мають ґрунтуватися виключно на договорі, укладеному в письмовій формі, в якому будуть визначені сторони, предмет оренди, строк користування та розмір плати за користування обєктом оренди, при чому нарахування орендної плати починається від дня передання майна у користування за відповідним актом, що цей факт засвідчує.

Щодо визначення позивачем стягуваної суми заборгованості у розмірі 610180 гривень на підставі звіту про оцінку майна від 24.04.2015 року, підготовленого ТОВ «Оціночна компанія «Конкордія», то цей звіт не може бути прийнятий судом до уваги з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. За приписами ч. 4 ст. 179 Господарського кодексу України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Отже, визначення розміру плати за користування приміщенням на підставі звіту про оцінку не відповідає наведеним приписам законодавства, адже волевиявлення відповідача на виникнення орендних правовідносин із обовязком щодо внесення плати за користування майном у розмірі, визначеному іншими особами, судом не встановлено.

За змістом п. 2.5. Постанови Пленуму ВГСУ «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» № 18 від 26.12.2011 року будь-які подані учасниками процесу докази підлягають оцінці судом на предмет належності і допустимості. Вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Що ж до належності доказів, то нею є спроможність відповідних фактичних даних містити інформацію стосовно обставин, які входять до предмета доказування з даної справи. Суд обґрунтовує своє рішення лише тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене судом в перебігу розгляду справи на підставі наданих сторонами доказів не встановлено виникнення між позивачем та відповідачем правовідносин з оренди частини приміщення по пр. Будівельників, 125 в м. Маріуполі, як не встановлено і виникнення у відповідача обовязку із внесення плати за користування частиною приміщення на користь позивача у розмірі та у спосіб, визначений позивачем, що зумовлює висновки суду про відмову у задоволенні позову.

Крім того, відповідачем до матеріалів справи надано засвідчену копію договору суборенди, укладеного ним 08.04.2015 року із товариством з обмеженою відповідальністю «Спецбудфонд» та акту приймання-передачі від 23.04.2015 року, з якого вбачається передання у користування відповідача нежитлового приміщення по пр. Будівельників, 125 в місті Маріуполі, площею 3143,31 кв.м.

Відповідно до п. 7.1. цього договору строк його дії визначено з 08.04.2015 року по 31.12.2017 року.

Позивач, в обґрунтування доводів про те, що відповідач користується майном за відсутності відповідного договору оренду посилається на лист ліквідатора ТОВ «Восход» від 29.04.2015 року про те, що ТОВ «Восход» договори оренди приміщень в нежитловій будівлі, загальною площею 10586,6 кв.м., що розташована за адресою м. Маріуполь, пр. Будівельників, 125 не укладалися.

Водночас, як вбачається з позову, ліквідатора було призначено ухвалою господарського суду Донецької області 12.08.2013 року, отже він може засвідчити факт не укладання відповідних договорів оренди починаючи лише з цієї дати, що не може спростовувати того, факту, що певний договір, що в наступному міг стати підставою для укладання договору суборенди, міг бути укладений до цієї дати.

Представник позивача в судовому засіданні заперечував проти долучення копії договору суборенди та акту приймання-передачі до матеріалів справи з підстав ненадання їх оригіналів.

Водночас, за приписами ст. 36 Господарського процесуального кодексу України письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії. Оригінали документів подаються, коли обставини справи відповідно до законодавства мають бути засвідчені тільки такими документами, а також в інших випадках на вимогу господарського суду.

За змістом п. 2.2. Постанови Пленуму ВГСУ «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» № 18 від 26.12.2011 року якщо подані копії документів, у тому числі виготовлені з використанням технічних засобів, викликають сумніви, господарський суд може витребувати оригінали цих документів, у тому числі для огляду в судовому засіданні з наступним поверненням цих оригіналів особі, яка їх подала. Якщо одним з учасників судового процесу подано засвідчені ним копії документів, а інший з цих учасників заперечує відповідність їх оригіналам, то господарський суд зобов'язаний витребувати такі оригінали для огляду у особи, яка їх подала.

В судовому засіданні представник позивача не заперечував відповідності наданих копій договору суборенди від 08.04.2015 року та акту від 23.04.2015 року, а лише не мотивовано наполягав на наданні їх оригіналів.

При цьому стороною у цьому договорі позивач не є, отже підстав вважати, що надані представником відповідача засвідчені копії цих документів не відповідають їх оригіналам, у представника позивача не було.

Суд, ухвалами, що приймалися в перебігу розгляду справи не зобовязував відповідача надати оригінали цих документів, а вимагав надання лише їх засвідчених копій, витребування оригіналів цих документів, з огляду на відсутність з боку представника позивача відповідних мотивів, призвело б до порушення процесуальних строків, визначених ст. 69 Господарського процесуального кодексу України, адже 22.09.2015 року був останнім днем строку розгляду справи.

Крім того, предметом доказування у межах розглядуваної справи є перевірка доводів позивача про виникнення у нього із відповідачем фактичних правовідносин з оренди. Встановлення та перевірка зазначених обставин жодним чином не повязана із процедурою спростування існування таких правовідносин, що виникли чи могли виникнути між іншими субєктами господарювання.

За приписами ст. 34 Господарського процесуального кодексу України суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З огляду на те, що спростування факту існування договірних стосунків з оренди приміщення, що виникли у відповідача із третіми особами не має доказового значення для розгляду справи, предметом якої є стягнення заборгованості з орендної плати на підставі фактичних дій позивача та відповідача, суд відхилив клопотання представника позивача про витребування від відповідача оригіналів договору суборенди від 08.04.2015 року та акту приймання-передачі від 23.04.2015 року.

З огляду на висновки суду, що викладено вище вбачається недоведеність позивачем виникнення між позивачем та відповідачем правовідносин з найму частини нежитлової будівлі по пр. Будівельників, 125 в місті Маріуполі та саме ці висновки є підставою для відмови у задоволенні позову, тобто перевірка обставин існування таких правовідносин у відповідача із іншими субєктами, жодним чином не може вплинути на висновки суду про їх відсутність між позивачем та відповідачем.

Крім того, як вбачається з позову, позивач вимагає стягнення заборгованості з орендної плати за період з 24.04.2015 року по 24.06.2015 року виходячи із площі приміщення, що зайнята відповідачем та становить 3143,31 кв.м., що, як вбачається з матеріалів справи, зафіксовано лише в листі прокуратури Донецької області, складеному на підставі наданого договору суборенди від 08.04.2015 року, укладеного між відповідачем та ТОВ «Спецбудфонд».

Інших матеріалів, що можна було б сприйняти у якості доказів перебування в оренді відповідача нежитлового приміщення площею 3143,31 кв.м. позивачем не надано, що свідчить про сприйняття, з одного боку, цих даних у якості доказів розміру займаного приміщення, та заперечення, з іншого боку, самого факту можливості існування договірних стосунків відповідача із третіми особами щодо оренди розглядуваного приміщення.

Наведені суперечливості також свідчать на користь висновків суду про недоведеність заявлених позовних вимог та про відмову у задоволенні позову.

З цих же підстав судом відхилено клопотання представника відповідача про надання копії первісного договору оренди, на підставі якого було укладено договір суборенди від 08.04.2015 року між відповідачем та ТОВ «Спецбудфонд», адже оцінка правомірності дій ТОВ «Спецбудфонд» щодо передачі в суборенду відповідачу частини приміщення по пр. Будівельників, 125 в м. Маріуполі до предмету доказування не входить та висновків суду про відмову позивачу у задоволенні позову не спростовують.

Відмовляючи у залученні ТОВ «Спецбудфонд» до участі у справі у якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, суд виходив з того, що рішення по розглядуваній справі на права та обовязки ТОВ «Спецбудфонд» не вплине, що відповідно до ст. 27 Господарського процесуального кодексу України виключає залучення цієї особи до участі у справі.

Заява про призначення колегіального складу суду для подальшого розгляду справи судом відхилено, адже судом не вбачається наявність достатніх підстав для розгляду цієї справи у колегіальному складі.

Таким чином, позивач всупереч ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, не довів підставності свого звернення до суду з розглядуваним позовом, що з огляду на положення ст. 43 Господарського процесуального кодексу України зумовлює висновки суду про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України сума судового збору покладається на позивача.

Керуючись ст.ст. 22, 33, 34, 43, 49, 69, 77, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ

У задоволені позову товариства з обмеженою відповідальністю «Фадж» до товариства з обмеженою відповідальністю «Таурус-2015» - відмовити.

У судовому засіданні 22.09.2015р. оголошено вступну та резолютивну частину рішення. Повне рішення складено 28.09.2015р.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя Р.М. Колесник