ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" вересня 2015 р.Справа № 922/4646/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Присяжнюка О.О.

при секретарі судового засідання

розглянувши справу

за позовом Товариства "Харківський завод будівельних матеріалів АСТОР", м. Харків
до Товариства з обмеженою відповідальністю "КНТ-Строй", м. Харків
про стягнення коштів
за участю представників:

позивача - ОСОБА_1,дов.№2 б/н від 15.01.2015р.

відповідача - не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Товариство "Харківський завод будівельних матеріалів АСТОР", м. Харків звернулось до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "КНТ-Строй", м. Харків, в якій просив суд стягнути з відповідача 10 235,0грн.,3% річних в сумі 59,73грн., інфляційних втрат в сумі 267,01грн., поштові затрати в сумі 22,46грн. посилаючись на неналежне виконання відповідачем своїх обов'язків щодо оплати поставленого позивачем товару по видаткових накладних №РНДц-003259 від 01.11.2014 року,№РНДц-003383 від 11.11.2014 року.

Ухвалою господарського суду від 14.08.2015 року порушено провадження у справі №922/4646/15, розгляд справи призначено на 18.09.2015року.

Представник позивача в судовому засіданні 18.09.2015року підтримав заявлені позовні вимоги у повному обсязі, через канцелярію господарського суду (вх.№15963 ) звернувся до суду з клопотанням в якому відмовився від позовних вимог в частині стягнення з відповідача 22,46 грн. поштових витрат.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 80 ГПК України Господарський суд припиняє провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмову прийнято господарським судом. Суд дійшов висновку, що відмова позивача в частині стягнення з відповідача 22,46 грн. поштових витрат не суперечить законодавству і не порушує права і охоронювані законом інтереси інших осіб. З огляду на наведене, суд вважає за можливе прийняти відмову позивача в частині стягнення з відповідача пені та припинити провадження у справі в частині стягнення з відповідача 22,46 грн. поштових витрат.

Відповідач в судове засідання свого представника не направив, відзив на позов та докази на виконання ухвали суду про порушення провадження у справі не надав, хоча ухвала суду від 14.08.2015року у даній справі вручена відповідачу 19.08.2015 р., про що свідчить поштове повідомлення долучене судом до матеріалів справи.

Приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, закріплені п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, ст. 4-3 та ст. 33 ГПК України, суд вважає, що господарським судом в межах наданих йому повноважень сторонам створені усі належні умови для надання доказів у справі та є підстави для розгляду справи за наявними у справі матеріалами у відповідності до ст. 75 ГПК України.

Отже, суд, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, встановив наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач без укладення письмової угоди поставив відповідачеві товар за видатковими накладними №РНДц-003259 від 01.11.2014 року,№РНДц-003383 від 11.11.2014 року, відповідачем товар було прийнято, про що свідчить підпис скріплений печаткою в графі "Отримав" представника Товариства з обмеженою відповідальністю "КНТ-Строй", проте останній свої зобов'язання щодо оплати поставленого товару не здійснив.

26.03.2015 року позивачем було направлено відповідачу вимогу з проханням у триденний термін оплатити отриманий товар, вказана претензія повернулась до позивача без вручення відповідача з поміткою "за спливом строку зберігання".

За приписами ч. 2 ст. 530 ЦК України встановлено, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час; боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов'язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

У відповідності із ст. 173 Господарського кодексу України та ст. 509 Цивільного кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно з вимогами ч.1 ст.181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Господарським судом встановлено, що фактично укладений між сторонами правочин на підставі видаткових накладних №РНДц-003259 від 01.11.2014 року,№РНДц-003383 від 11.11.2014 року, за своєю правовою природою є договором поставки та відповідає положенням ст. 11 ЦК України.

Відповідно до ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки другій стороні - покупцеві товар, а покупець зобов'язується прийняти цей товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не передбачено договором, законом або не виникає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

За договором купівлі-продажу (ст. 655 ЦК України) одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з вимогами ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Виходячи з наведеного, строк виконання зобов'язання з оплати придбаного товару є умовою, що забезпечує порядок виконання зобов'язання купівлі-продажу. Якщо строк оплати товарів, послуг не визначений договором або законодавчими актами, такий строк наступає з моменту виникнення у кредитора права на вимогу.

Підставою виникнення у покупця грошового зобов'язання за загальним правилом є передача продавцем майна.

Таким чином, видаткова накладна є документом, що підтверджує виникнення у відповідача грошового зобов'язання.

В силу ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Враховуючи, що вказані позовні вимоги відповідачем не спростовані, відповідач не надав суду доказів погашення суми заборгованості а також враховуючи, що згідно ст. 526 ЦК України та ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, та враховуючи, що відповідач не надав суду доказів погашення заборгованості в сумі 10 235,0 грн., в зв'язку з чим, господарський суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 3%річних в сумі 59,73грн.,інфляційних нарахувань в сумі 267,01грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши нарахування 3% річних в сумі 59,73грн., інфляційних нарахувань в сумі 267,01грн. суд приходить до висновку, що дане нарахування не суперечить вимогам чинного законодавства, інтересам сторін та підлягає задоволенню.

Вимогами статей 33, 34 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 ГПК України. У спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката, витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст.11, 509, 655, 692, 712 ЦК України, 173,174, 181, 265 ГК України, 33, 43, 44, 49, 78, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "КНТ-СТРОЙ"(61017, Харківська область, м.Харків, вул. Пащенківська, 11, код 38774527) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківський завод будівельних матеріалів "Астор" (61106, м. Харків, вул. Індустріальна, 3, код 32359553) - 10 235,0 грн. основного боргу,3% річних в сумі 59,73грн., інфляційних нарахувань в сумі 267,01грн. , витрати по сплаті судового збору в сумі 1827,0грн.

Провадження в частині заявлених до стягнення з відповідача поштових витрат на суму 22,46 грн. припинити на підставі п.4 ст.80 ГПК України.

Повне рішення складено 22.09.2015 р.

Суддя ОСОБА_2