КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" вересня 2015 р. Справа№ 910/9033/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Агрикової О.В.

суддів: Рудченка С.Г.

Чорногуза М.Г.

при секретарі судового засідання Білецькому Л.І.,

від позивача - не з`явились,

від відповідача - Онищенко Н.С. (дов. №13-11-16800 від 26.06.2015 року),

розглянувши матеріали апеляційної скарги

Тернопільського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності в особі виконавчої дирекції

на рішення господарського суду міста Києва від 03.07.2015 року

у справі №910/9033/15 (суддя Л.В. Прокопенко)

за позовом Тернопільського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності в особі виконавчої дирекції, м. Тернопіль

до Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра", м. Київ

про зобов'язання вчинити дії -

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2015 року Тернопільське обласне відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності в особі виконавчої дирекції звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" про зобов'язання вчинити дії.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 03.07.2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням, Тернопільське обласне відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності в особі виконавчої дирекції подало до Київського апеляційного господарського суду скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 03.07.2015 року по справі №910/9033/15 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, зобов`язавши відповідача виконати платіжні доручення від 30.01.2015 року №14 на суму 1 316, 15 грн., №15 на суму 557, 42 грн. та №21 на суму 207, 92 грн., від 03.02.2015 року №25 на суму 6 471, 43 грн. та здійснити перерахування залишку коштів в сумі 62, 21 грн. з рахунку Клієнта №1003 відповідно до п. 2.1.10 Договору банківського рахунку від 28.10.2011 року №21141 Збаразької міжрайонної виконавчої дирекції Тернопільського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, позивач зазначає, що Тернопільське обласне відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності не є вкладником ПАТ "КБ "Надра", а тому не є його кредитором в розумінні ст. 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність", натомість позивач є клієнтом вказаного банку та власником грошових коштів, що є на його рахунку, а тому в даному випадку не підлягає застосуванню п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 27.08.2015 року у справі №910/9033/15 апеляційну скаргу Тернопільського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності в особі виконавчої дирекції на рішення господарського суду міста Києва від 03.07.2015 року у справі №910/9033/15 прийнято до провадження та призначено її розгляд на 23.09.2015 року.

07.09.2015 року позивач подав через канцелярію суду заяву про розгляд справи без участі його представника в судовому засіданні.

В судове засідання, призначене на 23.09.2015 року, з'явився представник відповідача, надав усні пояснення по суті спору, відповів на запитання суду.

Статтею 101 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

28 жовтня 2011 року між Публічним акціонерним товариством "Комерційний банк "Надра" та Тернопільським обласним відділенням Фонду соціального страхування в особі Збаразької міжрайонної виконавчої дирекції Тернопільського облвідділення укладено договір банківського рахунку №21141 та додатковий договір №1/48 від 20.01.2012 до договору банківського рахунку №21141 від 28.10.2011 року.

Відповідно до п. 1.1 договору банк відкриває рахунки №1001, №1002, №1003 для зберігання коштів та здійснення розрахунково - касових операцій, зобов'язується виконувати розпорядження Клієнта про перерахування та видачу відповідних сум з рахунку та проведення інших операцій з рахунком, що передбачені чинним законодавством.

Згідно з п. 2.2.1 договору клієнт має право самостійно розпоряджатися коштами на своєму рахунку з дотриманням вимог чинного законодавства України, крім випадків обмеження прав розпорядження коштами на рахунку за рішенням суду у випадках, встановлених законом.

Як передбачено п. 2.3.3 договору, банк зобов'язаний своєчасно здійснювати розрахунково-касове обслуговування клієнта у відповідності з чинним законодавством України. У разі відсутності або недостатності коштів на рахунку клієнта для здійснення операції та сплати відповідної комісії за РКО на момент подання розрахункових документів до банку, здійснювати списання коштів з рахунку в межах суми встановленого овердрафту, якщо це обумовлено окремо укладеним договором між клієнтом та банком, в іншому випадку повертати розрахункові документи без виконання не пізніше наступного робочого дня з відміткою про причини повернення.

Операції за розрахунковими документами в гривнях, що надійшли до банку в операційний час, виконуються банком того ж дня (п. 4.2 договору).

Відповідно до п. 4.3 договору клієнт може подавати до банку розрахункові документи як в паперовій формі, так із використанням електронних розрахункових документів, відповідно до окремого укладеного договору.

Договір укладений на невизначений строк та набуває чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками (п. 8.1 договору).

Як вбачається з матеріалів справи, 30.01.2015 року Збаразькою міжрайонною виконавчою дирекцією Тернопільського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності було подано до відділення № 1921 відповідача на виконання платіжні доручення:

- № 14 на суму 1316,15 грн.

- № 15 на суму 557,42 грн.

- № 21 на суму 207,92 грн.

Дані суми було списано з банківського рахунка Клієнта №1001, що підтверджується банківською випискою за 30.01.2015, проте отримувачі, визначені в платіжних дорученнях, коштів не отримали.

Збаразькою міжрайонною виконавчою дирекцією Тернопільського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності 03.02.2015 подано платіжні доручення:

- №28 на суму 6471,43 грн. (повернення коштів на фінансування адмінвитрат без ПДВ з рахунку Клієнта № 1001).

- №181574427 на суму 62,21 грн. (перерахування залишку коштів без ПДВ відповідно до п. 2.1.10 Договору банківського рахунку від 28.10.2011 №21141 з рахунку Клієнта № 1003).

Позивач зазначає, що вищенаведені суми по даних платіжних дорученнях також було списано з вказаних банківських рахунків Клієнта, що підтверджується банківськими виписками від 03.02.2015, однак отримувачі, визначені в платіжних дорученнях, коштів не одержали.

06 лютого 2015 року банком повернуто кошти по платіжних дорученнях від 30.01.2015, № 14, № 15, № 21 та від 03.02.2015 № 28 на рахунок №1001, який належить Клієнту, що підтверджує банківська виписка за цей день. Аналогічно кошти по платіжному дорученню від 03.02.2015 № 181574427 повернуто на рахунок №1003.

Спір у справі виник у зв'язку з тим, що відповідач, на думку позивача, свої зобов'язання за договором банківського рахунку не виконав, платіжні доручення по перерахуванню коштів не здійснив.

Відповідно до ч. 3 ст. 1068 ЦК України банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

Як передбачено ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У відповідності до ч. 1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Згідно з п. 1.15. Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України № 22 від 21.01.2004 р., доручення платників про списання коштів зі своїх рахунків і зарахування коштів на рахунки отримувачів банки здійснюють у термін, установлений законодавством України.

Відповідно до ч. 3 ст. 1075 ЦК України залишок грошових коштів на рахунку видається клієнтові або за його вказівкою перераховується на інший рахунок в строки і в порядку, встановлені банківськими правилами.

Згідно зі ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом.

Як передбачено ст. 51 Закону України "Про банки і банківську діяльність", банківські розрахунки проводяться у готівковій та безготівковій формах згідно із правилами, встановленими нормативно-правовими актами Національного банку України; безготівкові розрахунки проводяться на підставі розрахункових документів на паперових носіях чи в електронному вигляді.

У відповідності до п. 1.15 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління НБУ від 21.01.2004 р. № 22, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 29.03.2004 р. № 377/8976, доручення платників про списання коштів зі своїх рахунків і зарахування коштів на рахунки отримувачів банки здійснюють у термін, установлений законодавством України.

Пунктом 2.19 вищезазначеної Інструкції встановлено, що розрахункові документи, що надійшли до банку протягом операційного часу, банк виконує в день їх надходження. Розрахункові документи, що надійшли після операційного часу, банк виконує наступного операційного дня. Банк і клієнт мають право, ураховуючи встановлені законодавством строки проведення переказу, передбачити в договорі банківського рахунку інші, ніж встановлені в абзаці першому цього пункту, строки виконання розрахункових документів клієнта. Порядок виконання таких документів визначається договором між банком і клієнтом та внутрішніми правилами банку.

Згідно з п. 8.4 ст. 8 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" міжбанківський переказ виконується в строк до трьох операційних днів.

Відповідно до п. 8.1 ст. 8 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження. У разі надходження розрахункового документа клієнта до обслуговуючого банку після закінчення операційного часу банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в цьому розрахунковому документі, не пізніше наступного робочого дня.

Переказ вважається завершеним з моменту зарахування суми переказу на рахунок отримувача або її видачі йому в готівковій формі (п. 30.1 ст. 30 зазначеного Закону).

Вбачається, що постановою правління Національного банку України від 05.02.2015 р. № 83 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк "Надра" до категорії неплатоспроможних", виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 05.02.2015 р. було прийнято рішення № 26 про запровадження з 06.02.2015 р. по 06.05.2015 р. тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації.

23.04.2015 р. виконавча дирекція Фонду прийняла рішення № 85 про продовження строків здійснення тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві Комерційний Банк "Надра" до 05.06.2015 р. включно та продовження повноважень уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації.

05.06.2015 р. рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 113 на підставі постанови правління Національного банку України від 04.06.2015 р. № 356 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного "Комерційний банк "Надра" було розпочато ліквідацію відповідача.

Тобто станом на момент звернення позивача з позовом до суду у відповідача була запроваджена тимчасова адміністрація.

Пунктом 16 статті 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачено, що тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом, а відповідно до пункту 6 статті 2 вказаного Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Відповідно до ч. 5 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" під час тимчасової адміністрації не здійснюється: 1) задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; 2) примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку; 3) нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку; 4) зарахування зустрічних однорідних вимог, якщо це може призвести до порушення порядку погашення вимог кредиторів, встановленого цим Законом; 5) нарахування відсотків за зобов'язаннями банку перед кредиторами.

Визначення терміну "кредитор банку" міститься у статті 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність", під яким розуміється - юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов'язань.

Таким чином, під час користування послугами банку позивач мав статус клієнта банку, однак після заявлення вимог до відповідача набув статусу кредитора банку, оскільки заявив документально підтверджені вимоги.

Процедура щодо виведення неплатоспроможного банку з ринку та питання запровадження і здійснення тимчасової адміністрації регулюється спеціальними нормами Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", який є спеціальним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Таким чином, на підставі положень ЦК України, Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", Закону України "Про банки та банківську діяльність" між сторонами склалися зобов'язальні правовідносини на підставі договору банківського рахунку, які носять майново-грошовий характер, та враховуючи те, що постановою Правління Національного банку України від 05.02.2015 р. № 83 було вирішено запровадити з 06.02.2015 р. тимчасову адміністрацію, а відтак у даному випадку позивач виступає кредитором за майновою вимогою з розпорядження належними йому коштами, на якого поширюється обмеження, встановлені Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Так, відповідно до ч. 3 ст. 1 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" відносини, що виникають у зв'язку із створенням і функціонуванням системи гарантування вкладів фізичних осіб, виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, регулюється цим Законом, іншими законами України, нормативно-правовими актами Фонду та Національного банку України.

Враховуючи те, що відповідач на час розгляду справи в суді першої інстанції не здійснює банківську діяльність та не надає банківських послуг, тому позивач позбавлений можливості бути клієнтом цього банку.

Згідно з п. 1 ч. 5 ст. 36 зазначеного вище Закону під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, зокрема щодо майнових зобов'язань, які здійснюються виключно у межах процедури ліквідації банку.

Таким чином, у спірних правовідносинах позивач виступає кредитором, а відповідач боржником, і оскільки позивач звернувся до відповідача з позовом здійснення переказу грошових коштів за договором банківського рахунку у період запровадження у банку тимчасової адміністрації, виконання зазначеної операції банком обмежується положеннями п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" в редакції, чинній на час виникнення спору.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України у справі № 910/9232/14 від 25.03.2015 р.

Крім того, відповідно до п. 26 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 30.03.2012 р. № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" під час процедури ліквідації банку суди повинні виходити із вимог статей 601 - 602 ЦК, статей 92 - 96 Закону України "Про банки і банківську діяльність" та враховувати, що цим Законом встановлено чіткий порядок задоволення вимог кредиторів, визнаних ліквідатором, який не передбачає можливості індивідуального задоволення вимог конкретного кредитора.

Таким чином ПАТ "Комерційний банк "Надра" не має права здійснити перерахування грошових коштів позивачу у спосіб або в іншому порядку, ніж у порядку задоволення вимог кредиторів, що визначений Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Враховуючи вищезазначене, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вимоги позивача щодо зобов`язання відповідача виконати платіжні доручення не підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги наведеного не спростовують та відхиляються колегією суддів.

З огляду на вказані обставини, ґрунтуючись на матеріалах справи, судова колегія дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду міста Києва від 03.07.2015 р. прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга Тернопільського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності в особі виконавчої дирекції задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 103-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Тернопільського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності в особі виконавчої дирекції на рішення господарського суду міста Києва від 03.07.2015 року у справі №910/9033/15 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 03.07.2015 року у справі №910/9033/15 залишити без змін.

3. Справу №910/9033/15 повернути до господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя О.В. Агрикова

Судді С.Г. Рудченко

М.Г. Чорногуз