РІШЕННЯ

"08" вересня 2015 р.Справа № 921/760/15-г/3

Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Боровець Я.Я.

розглянув справу

за позовом: Комунального підприємства теплових мереж Тернопільської обласної ради "Тернопільтеплокомуненерго", вул. Київська, 3а, м. Тернопіль, 46016

до відповідача: Великобірківської селищної ради, вул. Грушевського, 57, смт. Великі Бірки, Тернопільський район, Тернопільська область, 47740

про cтягнення заборгованості в сумі 309 747,31 грн.

За участю представників сторін:

позивача: Миколайчук Н.Л. - представник (довіреність № 1211/01 від 22.06.2015р.)

відповідача: Мацелюх Р.Є. - селищний голова (посвідчення № 6), Кінаш Т.В. - представник (довіреність № 20 від 22.07.2015 р.)

Представникам сторін роз'яснено права та обов'язки учасників судового процесу у відповідності до приписів ст.ст. 20, 22, 81-1 ГПК України.

Судом в порядку ст.81-1 ГПК України фіксація (звукозапис) судового процесу технічними засобами не здійснювалася через відсутність відповідного клопотання.

Сторони, в порядку ст.ст. 64,77 ГПК України, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином у встановленому законом порядку.

У судовому засіданні 08.09.2015р. оголошено лише вступну та результативну частину рішення.

Суть справи: Комунальне підприємство теплових мереж Тернопільської обласної ради "Тернопільтеплокомуненерго", вул. Київська, 3а, м. Тернопіль, 46016 (далі по тексту також - позивач або КП "Тернопільтеплокомуненерго") звернулося до господарського суду з позовом до Великобірківської селищної ради (далі по тексту також - відповідач або Великобірківська с/р) про стягнення заборгованості в сумі 552 919,33 грн.

Ухвалою господарського суду від 30.07.2015 р. порушено провадження у даній справі та її розгляд призначено на 18.08.2015р.

У відповідності до ст. 77 ГПК України, у зв'язку із необхідністю оцінки уже поданих та надання можливості сторонам подати додаткові докази, суд ухвалою від 18.08.2015р. розгляд справи відкладав на 08.09.2015р. на 10 год. 30 хв.

Представник позивача у судове засідання 08.09.2015р. з'явився позовні вимоги підтримав з підстав наведених у позовній заяві від 21.07.2015р. № 1423 (вх. № 792 від 27.07.2015р.).

Разом з цим, 08.09.2015р. вх. № 19298 представником позивача подано заяву № 1656 від 04.09.2015р. про зменшення розміру позовних вимог, у якій зазначено про те, що враховуючи звернення відповідача від 04.09.2015р. про зменшення штрафних санкцій і пені по заборгованості у зв'язку недофінансуванням селищного бюджету, позивач зменшує свої позовні вимоги та заявляє до стягнення лише суму позовних вимог у розмірі 309 747,31 грн. основної заборгованості за спожиту теплову енергію.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Із змісту п. 3.10.-3.11. Постанови Пленуму ВГСУ від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" передбачені частиною четвертою статті 22 ГПК права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Згідно з частиною третьою статті 55 ГПК ціну позову вказує позивач. Отже, у разі прийняття судом зміни (в бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір, - з обов'язковим зазначенням про це як у вступній, так і в описовій частині рішення. При цьому питання щодо повернення зайво сплаченої суми судового збору у зв'язку із зменшенням позовних вимог вирішується господарським судом на загальних підставах і в порядку, визначеному законодавством.

У разі зменшення позовних вимог, якщо його прийнято господарським судом, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір. Факт зменшення ціни позову обов'язково відображається господарським судом, в описовій частині рішення зі справи. При цьому будь-які підстави для припинення провадження у справі в частині зменшення позовних вимог у господарського суду відсутні (п. 6. інф. л. ВГСУ від 13.08.2008 № 01-8/482. п. 17 інф. л. ВГСУ від 20.10.2006р. №01-8/2351).

Враховуючи вищевикладене, розглянувши зазначену заяву позивача, суд розцінює її як заяву, якою позивач фактично зменшив розмір позовних вимог, а тому суд приймає її до розгляду, як таку, що подано в порядку ст. 22 ГПК України.

Таким чином, суд розглядає позовні вимоги позивача, предметом стягнення за якими є: стягнення суми заборгованості за спожиту теплову енергію у розмірі 309 747 грн. 31 коп. (триста дев'ять тисяч сімсот сорок сім гривень 31 копійка).

Відповідач участь уповноважених представників у судове засідання 08.09.2015р. забезпечив. Згідно поданого відзиву на позовну заяву від 03.09.2015р. (вх. № 19245 від 07.09.2015р.) та пояснень представників у судових засіданнях позовні вимоги визнає частково, зокрема, Великобірківська селищна рада визнає боргові зобов'язання на суму 309747,31 грн., згідно Акту звіряння розрахунків від 05.08.2015р. та зобов'язується щодо їх виконання в повному обсязі. Щодо стягнення інших виплат, а саме пені в сумі 77751,25 грн., трьох відсотків річних в сумі 6965,31 грн., індексу інфляції за весь час прострочення 158455,19 грн. (загальна сума - 243172,02 грн.) то відповідач проти задоволення судом позову в цій частині заперечує.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши в процесі розгляду справи доводи позивача, оцінивши представлені докази в сукупності, господарський суд встановив наступне.

Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України та п. 2 ст. 20 Господарського кодексу України кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Із змісту ст.ст. 1,2 ГПК України правом на пред'явлення позову до господарського суду наділені, зокрема юридичні особи, фізичні особи - підприємці, а суд, шляхом вчинення провадження у справі здійснює захист осіб, права та охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються.

За загальними положеннями цивільного законодавства зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав і обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Із змістом зазначеної норми кореспондуються і приписи частини 1 статті 174 ГК України, відповідно до якої господарський договір є підставою виникнення господарських зобов'язань.

Як встановлено судом, 01.10.2011р. між Тернопільським обласним комунальним підприємством теплових мереж "Тернопільтеплокомуненерго" (правонаступником якого є Комунальне підприємство теплових мереж Тернопільської обласної ради "Тернопільтеплокомуненерго") як Енергопостачальною організацією та Великобірківською селищною радою вул. М. Грушевського, 53, смт. Великі Бірки, Тернопільський район, Тернопільська область, як Споживачем укладено договір №17008 про постачання теплової енергії в гарячій воді.

Відповідно до вищезазначеного договору сторони взяли на себе зобов'язання:

- Енергопостачальна організація постачає Споживачу теплову енергію в гарячій воді в потрібних йому обсягах, а Споживач зобов'язується оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені цим Договором;

- Енергопостачальна організація письмово повідомляє про зміну тарифу. Плата за приєднане теплове навантаження нараховується та сплачується як при наявності, так і при відсутності теплового лічильника щомісяця незалежно від дати початку і закінчення опалювального сезону.

- Споживач проводить оплату за приєднане теплове навантаження та за теплову енергію (згідно договірних навантажень) авансовим платежем, але не пізніше 25 числа розрахункового місяця; оплата за спожиту теплову (згідно договірних навантажень) проводиться на підставі виставлених рахунків авансовим платежем до початку розрахункового місяця (якщо розрахунковим місяцем є жовтень, оплату слід провести до кінця вересня) згідно з Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення порядку розрахунків за житлово-комунальні послуги" відповідно до укладених додаткових угод.

Розглянувши та оцінивши подані позивачем як доказ Договір про постачання теплової енергії в гарячій воді та додаткові угоди до нього укладені сторонами (далі по тексту - Договір), суд має за необхідне зазначити, що вищезазначений Договір за своєю правовою природою є договором поставки, порядок укладення, зміни та виконання якого регулюється нормами Цивільного кодексу України (ЦК України) та Господарського кодексу України (ГК України) та Законом України "Про житлово-комунальні послуги", відповідно до ст.ст.19, 26 якого відносини між учасниками у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах в якому повинні бути передбачені істотні умови договору, однією з яких є вартість послуг (ціна).

Відповідно до ст. 632 ЦК України, ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, а у випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. При цьому, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

Додатком 1 до типового договору про постачання теплової енергії в гарячій воді, сторонами погоджено обсяги та вартість теплової енергії Споживачу. В подальшому листами позивач у кожному випадку змін тарифів на теплову енергію повідомляв про це відповідача.

Підписавши Договір з усіма додатками та додатковими угодами, відповідач взяв на себе певні договірні зобов'язання, виконання яких у відповідності до чинного законодавства є обов'язковим.

Так, згідно положень статей 525, 526, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, у встановлений строк (термін) його виконання та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно ч. 2 ст. 193 ГК України, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Як випливає із матеріалів справи та про що стверджує представник позивача в судовому засіданні і не заперечує представник відповідача, останнім в порушення умов Договору не виконано своїх договірних зобов'язань та не проведено в повній мірі розрахунків за надані послуги теплопостачання, внаслідок чого станом на 01.07.2015р. утворилась заборгованість в загальній сумі 309 747 грн. 31коп. (триста дев'ять тисяч сімсот сорок сім гривень 31 копійка).

20.04.2015р. позивач направив відповідачу претензію за №907/01 на суму 309 747 грн. 31 коп., в якій просив погасити цю заборгованість.

На дану претензію від відповідача отримано відповідь від 28.04.2015р. за № 170 про визнання претензійних вимог та з зобов'язанням виконати вимоги в повному обсязі до 01.06.2015р.

Проте, оскільки відповідач оплату не здійснив, позивач змушений був звернутися до суду за захистом своїх прав.

Вказані твердження позивача підтверджено поданими ним належними та допустимими доказами, які не спростовано відповідачем.

Під час розгляду справи суд зобов'язував сторін згідно ухвали від 18.08.2015р. провести звірку взаєморозрахунків.

При цьому як вбачається із поданого сторонами взаємно підписаного Акту звіряння розрахунків від 05.08.2015р. відповідач погодився із наявністю заборгованості у розмірі 309747, 31 грн.

Вказуючи на причини виникнення заборгованості відповідач зазначає про те, що вона виникла у зв'язку із недофінансуванням селищного бюджету (недоотримання міжбюджетних трансфертів) Великобірківської селищної ради протягом 2011-2014 років, та у зв'язку із неможливістю виконання рішення Господарського суду Тернопільської області від 09.12.2013 року. Головним управлінням державної казначейської служби у Тернопільському районі з 01.01.2014 року заблоковано здійснення практично усіх платіжних операцій Великобірківською селищною радою, що призвело до неможливості виконання вище зазначених договірних зобов'язань.

За твердженням відповідача Великобірківська селищна рада вжила всіх заходів для вирішення даної проблеми та неодноразово зверталася до Тернопільської районної ради, Тернопільської районної державної адміністрації про виділення дотацій селищному бюджету для вирішення питання розблокування рахунків, проте, по сьогоднішній день відповідні кошти не отримано, самостійно вирішити проблему протягом 2011 - червня 2015 років не являлось можливим. Лише з червня 2015 року Головним управлінням державної казначейської служби у Тернопільському районі було розблоковано рахунки селищного бюджету, що дає змогу погасити зазначену вище суму боргу.

Як доказ сказаного відповідач подав суду відповідні листи - звернення до Тернопільської районної ради та райдержадміністрації за період з 2013 по 2015 роки.

Разом з цим, суд має за необхідне зазначити, що в силу ч.1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Також і у ч. 2 ст. 218 ГК сказано, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов'язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов'язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем умов Договору щодо проведення своєчасної оплати, позивачем відповідно до підпункту 7.2.3 п. 7.2 Договору № 17008 про постачання теплової енергії в гарячій воді та ч.6 ст. 232 ГК України, нараховано відповідачу та заявлено первинно у позові до стягнення пеню в розмірі 77751,52 грн., а також, суму інфляційних втрат у розмірі 158 455,19 грн. та 3 % річних у розмірі 6965,31 грн. (загальна сума 243172,02 грн.).

Проте, представником позивача подано суду заяву № 1656 від 04.09.2015р. (вх. від 08.09.2015р. № 19298) про зменшення розміру позовних вимог, у якій позивач відмовився від заявлених вимог по стягненню пені, інфляційних втрат та трьох відсотків річних, зменшивши суму позову на їх розмір. Судом прийнято дану заяву позивача про зменшення позовних вимог до розгляду, а тому вказані вимоги позивача про стягнення пені, інфляційних втрат та трьох відсотків річних не розглядаються судом так як не входять у кінцевий заявлений позивачем предмет стягнення заборгованості за Договором (ціну позову).

У свою чергу, відповідач згідно поданого відзиву на позовну заяву від 03.09.2015р. (вх. № 19245 від 07.09.2015р.) та пояснень представників у судових засіданнях позовні вимоги з новою ціною позову про стягнення боргового зобов'язання на суму 309747,31 грн. визнає в повній мірі.

При цьому згідно поданої довіреності від 22.07.2015р. № 326 представник відповідача Великобірківської селищної ради - Кінаш Т.В. наділений правом на визнання позову повність чи частково.

Відповідно до частини 5 ст. 22 ГПК України відповідач має право визнати позов повністю або частково. Господарський суд не приймає відмови від позову, зменшення розміру позовних вимог, визнання позову відповідачем, якщо ці дії суперечать законодавству або порушують чиї-небудь права і охоронювані законом інтереси.

В свою чергу ч. 5 ст. 78 ГПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову господарський суд приймає рішення про задоволення позову за умови, що дії відповідача не суперечать законодавству або не порушують прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб.

Розглянувши подану письмову заяву відповідача щодо визнання заявлених до стягнення суми основного боргу у сукупності з іншими матеріалами справи, суд дійшов висновку, що визнання заборгованості відповідачем не суперечить законодавству та не порушує прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб, а тому суд приймає його як таке, що подане у відповідності до вимог ГПК України.

Із змісту п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, ст.ст. 4-3, 32, 33 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Доказами у справі є будь - які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Враховуючи, що відповідач станом на день розгляду спору не надав суду будь-яких доказів про погашення заборгованості перед позивачем у розмірі 309747,31 грн., факт наявності заборгованості визнав, суд вважає позовні вимоги в цій частині обґрунтованими, підтвердженими документально, а отже такими, що підлягають до задоволення.

А тому, суд позовні вимоги позивача про стягнення з Великобірківської селищної ради, вул. Грушевського, 57, смт. Великі Бірки, Тернопільський район, Тернопільська область, 47740 (ідентифікаційний код 04394869) на користь Комунального підприємства теплових мереж Тернопільської обласної ради "Тернопільтеплокомуненерго", вул. Київська, 3а, м. Тернопіль, 46016 (ідентифікаційний код 03353590) 309 747 грн. 31 коп. основного боргу задовольняє повністю.

Згідно ч.1,2,5 статті 49 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ст. 1, 4, Закону України "Про судовий збір", який набрав чинності з 01.11.2011р., судовий збір за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру сплачується в розмірі 2 відсотки ціни позову, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 60 розмірів мінімальних заробітних плат.

Із змісту п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається в разі зменшення розміру позовних вимог.

Також, і із змісту п. 2.8. Постанови Пленуму ВГСУ від 21.02.2013 № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" у разі зменшення розміру позовних вимог зайво сплачена сума судового збору підлягає поверненню.

За подання позову первинно у сумі 552919,33грн. позивач згідно платіжного доручення № 2157 від 15.07.2015р. сплатив судовий збір у розмірі 11058,40 грн.

З огляду на зазначене, суд, керуючись ст. 49 ГПК України, беручи до уваги, задоволення позовних із врахуванням їх зменшення, судовий збір у розмірі 6194,95 грн. покладає на відповідача у справі та він стягується у користь позивача. У свою чергу, враховуючи зменшення позовних вимог за заявами позивача у справі, судовий збір у розмірі 4843,45 грн. підлягає поверненню позивачу із Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 43, 22, 32-33, 49, 66-68, 78, 82, 83, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, Законом України "Про судовий збір", господарський суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задоволити повністю.

2. Стягнути з Великобірківської селищної ради, вул. Грушевського, 57, смт. Великі Бірки, Тернопільський район, Тернопільська область, 47740 (ідентифікаційний код 04394869) на користь Комунального підприємства теплових мереж Тернопільської обласної ради "Тернопільтеплокомуненерго", вул. Київська, 3а, м. Тернопіль, 46016 (ідентифікаційний код 03353590) 309 747 грн. 31 коп. основного боргу та 6 194 грн. 95 коп. судового збору.

3. Наказ видати згідно ст. 116 ГПК України.

4. Повернути Комунальному підприємству теплових мереж Тернопільської обласної ради "Тернопільтеплокомуненерго", вул. Київська, 3а, м. Тернопіль, 46016 (ідентифікаційний код 03353590) з Державного Бюджету України 4 863 грн. 45 коп. судового збору сплаченого по платіжному дорученню № 2157 від 15.07.2015 року у зв'язку зі зменшенням розміру позовних вимог.

5. Рішення господарського суду набирає законної сили в десятиденний строк з дня його прийняття (виготовлення та підписання повного тексту).

6. Сторони вправі подати апеляційну скаргу на рішення місцевого господарського суду, яке не набрало законної сили протягом десяти днів з дня його прийняття (виготовлення та підписання повного тексту), через місцевий господарський суд.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 14 вересня 2015 року

Суддя Боровець Я.Я.