РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.09.2015Справа №910/21135/15

Господарський суд міста Києва в складі:

головуючого судді Привалова А.І.
при секретарі Островській Г.С.

розглянувши справу № 910/21135/15

за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3
до 1. Державного підприємства "Ніжинський ремонтний завод інженерного озброєння"; 2. Міністерства оборони України; 3. Чернігівської обласної державної адміністрації;
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні
відповідачівНіжинської міської ради Чернігівської області
про скасування державного акту та скасування запису про реєстрацію державного акту

Представники сторін:

від позивача: Аніщенко О.Г., адвокат, свідоцтво № 569 від 09.09.2011р.
від відповідача-1:не з'явився;
від відповідача-2:Тужиков М.А, довіреність № 220/357/д від 18.05.2015р.
від відповідача-3:Мужикова Н.М., довіреність № 10-05/1390 від 01.04.2015р.
від третьої особи:Кравцова О.В., довіреність № 02-18/1578 від 03.11.2014р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 (надалі - позивач) звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до державного підприємства "Ніжинський ремонтний завод інженерного озброєння" (надалі - відповідач-1), Міністерства оборони України (надалі - відповідач-2), Чернігівської обласної державної адміністрації (надалі - відповідач-3), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Ніжинська міська рада Чернігівської області про скасування державного акта на право постійного користування земельною ділянкою серії НОМЕР_1, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договору оренди землі за № 07 від 23.04.2009р., а також скасування запису про реєстрацію Державного акту на право постійного користування земельною ділянкою серії НОМЕР_1, виданий державному підприємству "Ніжинський ремонтний завод інженерного озброєння".

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначає, що він, як власник нерухомого майна, позбавлений права вільно користуватись земельною ділянкою, на якій розташоване вказане нерухоме майно, оскільки земельна ділянка належить державному підприємству "Ніжинський ремонтний завод інженерного озброєння" на праві постійного користування земельною ділянкою. Зазначене, на думку позивача, порушує, передбачене ст. 120 Земельного кодексу України, його право на вільне користування та розпорядження об'єктом нерухомості та унеможливлює вчинення дій спрямованих на отримання в користування земельної ділянки, на якій розміщено нерухоме майно.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 17.08.2015р. порушено провадження у справі № 910/21135/15 та призначено її розгляд на 10.09.2015р.

04.09.2015р. на адресу господарського суду від відповідача-1 надійшли документи, витребувані судом документи.

Також, на адресу господарського суду 08.09.2015р. від відповідача-1 надійшло клопотання № 391 від 04.09.2015р., відповідно до якого відповідач-1 просив здійснювати розгляд справи без участі його представника та залишив вирішення спору у справі на розсуд суду.

Від позивача на адресу господарського суду 10.09.2015р. надійшло клопотання про приєднання документів, витребуваних судом, до матеріалів справи,

Представник позивача, присутній в судовому засіданні, надав усні пояснення по суті спору та підтримав позовні вимоги у повному обсязі.

Представники відповідача-2, відповідача-3 та третьої особи, присутні в судовому засіданні, проти позову заперечили з огляду на його безпідставність та необґрунтованість.

Представник відповідача-1 в судове засідання не з'явився.

У відповідності до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, справа розглянута за наявними в ній матеріалами, яких достатньо для винесення рішення по суті.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами, у нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, в засіданні суду була оголошена вступна та резолютивна частини рішення.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач придбала у відповідача-1 на аукціоні за Договором купівлі-продажу № 8 від 01.08.2014р. адміністративний корпус, загальною площею 1085,8 кв. м. по вул. Прилуцька, 160а у м. Ніжині Чернігівської області.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 13.08.2014р. № 25518502, позивач є власником нерухомого майна - адміністративного корпусу за адресою: АДРЕСА_2., загальною площею 1085,8 кв. м.

Зазначене нерухоме майно, розташоване на земельній ділянці площею АДРЕСА_1., кадастровий номер НОМЕР_2, власником якої є Чернігівська обласна державна адміністрація.

Згідно державного акту на право постійного користування земельною ділянкою серії НОМЕР_1 від 23.04.2009р., виданого відповідачу-1 та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 07, вказана земельна ділянка площею 0,3829 га, на підставі рішення 40 сесії 5 скликання Ніжинської міської ради від 28.07.2008р. надана в постійне користування державному підприємству "Ніжинський ремонтний завод інженерного озброєння" Міністерства оборони України для розміщення основних виробничих та допоміжних будівель і споруд.

Позивач в позовній заяві зазначає, що закріплення земельної ділянки на праві постійного користування за державним підприємством "Ніжинський ремонтний завод інженерного озброєння", унеможливлює вільну реалізацію позивачем, як власника нерухомого майна, права на користування цією земельною ділянкою з метою його обслуговування, яке закріплено в ст. 120 Земельного кодексу України.

Позивач стверджує, що шляхом скасування зазначеного Державного акту на право постійного користування земельною ділянкою та запису про його реєстрацію в судовому порядку, позивач зможе реалізувати своє суб'єктивне право на користування земельною ділянкою, на якій розміщене належне позивачу нерухоме майно, зокрема, шляхом укладання в установленому порядку договору оренди земельної ділянки.

В зв'язку з чим, позивач звернувся до суду з даним позовом та просить суд скасувати Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою серії НОМЕР_1, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договору оренди землі за № 07 від 23.04.2009р., а також скасувати запис про реєстрацію Державного акту на право постійного користування земельною ділянкою серії НОМЕР_1, виданий державному підприємству "Ніжинський ремонтний завод інженерного озброєння".

Відповідно до ст. 377 Цивільного кодексу України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв'язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об'єкти (крім багатоквартирних будинків).

Згідно ч. 1, 2 статті 120 Земельного кодексу України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Суд зазначає, що згідно Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-015 від 10.02.2015р., земельна ділянка кадастровий номер НОМЕР_3, площею 0,3829 га, належить до державної власності та відноситься до категорії земель - землі промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення з цільовим призначенням - для розміщення основних виробничих та допоміжних будівель і споруд.

Згідно ст. 92 Земельного кодексу України, право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку. Права постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають, зокрема, підприємства, установи та організації, що належать до державної та комунальної власності;

Відповідно до п. 1.1 Статуту державного підприємства "Ніжинський ремонтний завод інженерного озброєння", затвердженого наказом державного концерну "Укроборонпром" №198 від 03.10.2012р., державне підприємство "Ніжинський ремонтний завод інженерного озброєння" є державним комерційним підприємством, заснованим на державній власності, та передане в управління державного концерну "Укроборонпром".

Відповідно до п. 2.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин" від 17.05.2011р. № 6, державні акти про право власності або право постійного користування на земельну ділянку є документами, що посвідчують відповідне право і видаються на підставі рішень Кабінету Міністрів України, обласних, районних, Київської і Севастопольської міських, селищних, сільських рад, Ради Міністрів Автономної Республіки Крим, обласної, районної, Київської і Севастопольської міських державних адміністрацій. У спорах, пов'язаних з правом власності або постійного користування земельними ділянками, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти про право власності чи постійного користування. Разом з тим господарським судам слід враховувати, що право, посвідчене державними актами, є похідним від відповідного рішення органу державної влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність чи в користування, а тому з огляду на приписи частини першої статті 16 ЦК України та статті 152 ЗК України захист прав осіб на земельні ділянки не може здійснюватися лише шляхом визнання відповідного державного акта недійсним, якщо рішення, на підставі якого видано цей державний акт, не визнано недійсним у встановленому порядку.

Суд зазначає, що позивач звертаючись з даним позовом до суду не просить визнати недійсним рішення 40 сесії 5 скликання Ніжинської міської ради від 28.07.2008р., на підставі якого видано відповідний державний акт на право постійного користування земельною ділянкою, та навіть навпаки вказує на відсутність таких підстав.

Підставами припинення права користування земельною ділянкою є, зокрема, добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом; припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій; використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам; використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; систематична несплата земельного податку або орендної плати; набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці; використання земельної ділянки у спосіб, що суперечить вимогам охорони культурної спадщини (ст. 141 Земельного кодексу України).

Згідно ч. 3, 4 ст. 142 Земельного кодексу України, припинення права постійного користування земельною ділянкою у разі добровільної відмови землекористувача здійснюється за його заявою до власника земельної ділянки. Власник земельної ділянки на підставі заяви землекористувача приймає рішення про припинення права користування земельною ділянкою, про що повідомляє органи державної реєстрації.

Державне підприємство "Ніжинський ремонтний завод інженерного озброєння" листом № 236 від 29.04.2015р. звернулось до Міністра оборони України з проханням надати згоду на припинення права постійного користування вищезазначеною земельною ділянкою, у зв'язку з переходом права власності на об'єкт нерухомості, що на ній знаходиться, та надати згоду на передачу земельної ділянки до складу земель комунальної власності Ніжинської міської ради.

Розглянувши за дорученням заступника Міністра оборони України дане звернення, Головне квартирно-експлуатаційне управління Збройних сил України листом від 02.06.2015р. № 303/6/27/578 повідомило, що припинення права постійного користування земельними ділянками, потреба у використанні яких для Збройних Сил України відпала, здійснюється шляхом добровільної відмови Міністерства оборони України від права постійного користування та повернення їх до земель запасу місцевих органів влади, до компетенції яких належать повноваження щодо подальшого визначення землекористувачів. З метою позбавлення Міністерства оборони України утримання земельних ділянок під переданим об'єктами, опрацьовується перелік земельних ділянок державних підприємств, які передані до сфери управління ДК "Укроборонпром" з метою підготовки рішення щодо зняття їх з обліку земель оборони.

Землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства України. Землі оборони можуть перебувати лише в державній власності (ч. 1, 2 ст. 77 Земельного кодексу України).

Згідно п. 44, 45 Положення про порядок надання в користування земель (земельних ділянок) для потреб Збройних Сил України та основні правила користування наданими землями, затвердженого наказом Міністра оборони України № 483 від 22.12.1997р., за відсутністю потреби або по закінченню терміну користування землі, надані для потреб Збройних Сил України, підлягають передачі місцевим органам влади згідно Земельного кодексу України. Передача земель місцевим органам влади проводиться за згодою Міністра оборони України або за його дорученням начальником розквартирування військ та капітального будівництва - начальником Головного, управління розквартирування військ та капітального будівництва Збройних Сил України.

Відповідно до положень ст. 117 Земельного кодексу України, передача земельних ділянок державної власності у комунальну власність чи навпаки здійснюється за рішеннями відповідних органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, які здійснюють розпорядження землями державної чи комунальної власності відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом. У рішенні органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у державну чи комунальну власність зазначаються кадастровий номер земельної ділянки, її місце розташування, площа, цільове призначення, відомості про обтяження речових прав на земельну ділянку, обмеження у її використанні. На підставі рішення органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у державну чи комунальну власність складається акт приймання-передачі такої земельної ділянки. Рішення органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у державну чи комунальну власність разом з актом приймання-передачі такої земельної ділянки є підставою для державної реєстрації права власності держави, територіальної громади на неї. До земель державної власності, які не можуть передаватися у комунальну власність, належать земельні ділянки, що використовуються Чорноморським флотом Російської Федерації на території України на підставі міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об'єкти нерухомого майна державної власності, а також земельні ділянки, які перебувають у постійному користуванні органів державної влади, державних підприємств, установ, організацій, крім випадків передачі таких об'єктів у комунальну власність.

Згідно абз. 3 п. 3.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011р. № 6 "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин" з виникненням прав власності на будівлю чи споруду у юридичної особи виникає право одержати земельну ділянку в користування, а розглянути таке питання та прийняти відповідне рішення в строки, встановлені законом, зобов'язаний відповідний повноважний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування.

Порядок передачі у власність юридичним особам земельних ділянок із земель державної або комунальної власності передбачений статтею 116 Земельного кодексу України.

Відповідно до положень ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

В той же час позивач в позовній заяві не зазначає та до матеріалів справи не додає доказів, які б підтверджували його звернення до відповідних органів з вимогою щодо вирішення питання про набуття права власності чи права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності та відмову цих органів у її задоволенні.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Звернення до господарського суду з позовною заявою є засобом захисту порушеного прав і охоронюваних законом інтересів. Спосіб захисту має оцінюватись у ракурсі не тільки законності, а й ефективності. Рішення суду має бути спрямоване на відновлення порушених прав особи, яка звертається до суду.

Скасування в судовому порядку Державного акту на право постійного користування земельною ділянкою та запису про його реєстрацію не має своїм наслідком та не є безумовною підставою для автоматичного набуття позивачем прав на таку земельну ділянку, оскільки обов'язковою умовою передачі у власність чи користування земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, є наявність позитивного рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування в межах їх повноважень про передачу земельної ділянки у власність або відповідні результати аукціону.

Статтею 32 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Отже, у даному випадку, обов'язок доведення порушення прав та необхідність їх захисту в судовому порядку покладається законом на позивача.

Разом з тим, позивач не надав під час розгляду справи належних та допустимих доказів порушення відповідачами його прав чи охоронюваних законом інтересів, за захистом яких він звернувся з даним позовом до суду.

З огляду на викладене, у суду відсутні підстави для задоволення позовних вимог Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про скасування державного акту на право постійного користування земельною ділянкою серії НОМЕР_1, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договору оренди землі за № 07 від 23.04.2009р., та скасування запису про його реєстрацію, оскільки вони є безпідставними та необґрунтованими.

Відповідно до приписів статті 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору залишаються за позивачем.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

Відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, оформленого відповідно до вимог ст. 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 15.09.2015р.

Суддя А.І. Привалов