ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

"17" вересня 2015 р. Справа № 911/3438/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Тульчинм'ясо», м. Тульчин

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Біла Церква

про стягнення 7 382,95 грн.

Суддя Щоткін О.В.

за участю представників:

позивач ОСОБА_2 предст. дов. б/н від 27.03.2014;

відповідач не зявився.

встановив:

До господарського суду Київської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Тульчинм'ясо» (позивач) до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (відповідач) про стягнення 7 382,95 грн. заборгованості за договором поставки №726 від 13.08.2013.

Ухвалою господарського суду Київської області від 12.08.2015 у справі №911/3438/15 порушено провадження та призначено до розгляду на 07.09.2015.

Ухвалою господарського суду Київської області від 07.09.2015 розгляд справи було відкладено на 17.09.2015.

Відповідач в судове засідання 17.09.2015 року не забезпечив явку свого повноважного представника, письмового відзиву на позов та інших документів, витребуваних ухвалами суду, не подав.

Відповідно до частини 1 статті 93 Цивільного кодексу України, місцезнаходження юридичної особи визначається місцем її державної реєстрації, якщо інше не встановлено законом.

До повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому примірники повідомлень про вручення рекомендованої кореспонденції, повернуті органами зв'язку з позначками «адресат вибув», «адресат відсутній» і т. п., з урахуванням конкретних обставин справи можуть вважатися належними доказами виконання господарським судом обов'язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення цим судом певних процесуальних дій (п. 4 Інформаційного листа Вищого господарського суду України 02.06.2006 № 01-8/1228 «Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2005 році»).

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК. За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Аналогічна правова позиція викладена в п.п. 3.9.1, 3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції».

Як вбачається з матеріалів справи, ухвали суду надсилались відповідачу за адресою вказаною в позовній заяві та Спеціальному витягу з ЄДРПОУ, що свідчить про те, що він був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи.

Враховуючи, що неявка відповідача в судове засідання не перешкоджає розгляду спору по суті, суд вважає за можливе здійснити розгляд справи за наявними в ній матеріалами, відповідно до статті 75 ГПК України, за відсутності представника відповідача.

Відповідно до частини 2 статті 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення приймається судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та іншими учасниками господарського процесу, а також доказів, які були витребувані господарським судом, у нарадчій кімнаті.

Згідно з ч. 1 статті 85 ГПК України, прийняте рішення оголошується господарським судом у судовому засіданні після закінчення розгляду справи.

Враховуючи достатність в матеріалах справи доказів для повного, всебічного та обєктивного розгляду спору по суті, в судовому засіданні 17.09.2015 року було оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд, -

встановив:

13 серпня 2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Тульчинмясо» (Постачальник) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (Покупець) укладено Договір поставки №726, відповідно до умов якого, Постачальник зобовязується надати м'ясо-продукцію в асортименті, по ціні, в кількості і в терміни згідно додатків, які являються невідємною частиною цього Договору, а Покупець прийняти і сплатити за продукцію.

Пунктом 3.3. Договору встановлено, що оплата кожної партії товару здійснюється з відстрочкою платежу.

У разі надання Покупцю відстрочки платежу, він зобовязаний перерахувати на розрахунковий рахунок Постачальника або внести готівкою до каси Постачальника вартість поставленої йому партії товару протягом 7 календарних днів з моменту поставки, моментом поставки вважається підписання Покупцем відповідних документів про прийняття товару (п. 3.4. Договору).

Як стверджує позивач, він свої зобовязання за договором виконав здійснивши поставку товарів, що підтверджується наявними у матеріалах справи копіями підписаних та скріплених печатками видаткових накладних.

У свою чергу відповідач, зобовязання з оплати отриманого товару виконав неналежним чином, у звязку з чим за ним утворилась заборгованість у розмірі 7382,95 грн.

В порядку досудового врегулювання спору, позивач направив на адресу відповідача претензію № 193 від 02.04.2015 року, в якій просив погасити наявну заборгованість.

Втім, вказана претензія залишена відповідачем без відповіді та задоволення, у звязку з чим позивач був змушений звернутись з позовом до суду.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічна норма міститься в статті 193 Господарського кодексу України.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Господарським кодексом.

Частиною другою статті 712 Цивільного кодексу України передбачено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Стаття 692 ЦК України передбачає, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Приписами статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи те, що заборгованість відповідача перед позивачем на час прийняття рішення не погашена, доказів оплати та відзиву на позов відповідач до суду не надав, розмір вказаної заборгованості відповідає фактичним обставинам справи, вимога про стягнення з відповідача 7382,95 грн. боргу за поставлений товар підлягає задоволенню.

Відповідно приписів ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається судом на відповідача.

Керуючись статтею 124 Конституції України, статтями 49, 82-85, Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

вирішив:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (09100, Київська обл., м. Біла Церква, вул. Молодіжна, 22, кім. 65, ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Тульчинм'ясо» (23600, Вінницька обл., м. Тульчин, вул. Желюка, 22, ) 7382 (сім тисяч триста вісімдесят дві) грн. 95 коп. основного боргу та 1827 (одну тисячу вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп. судового збору.

3. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Дата підписання повного тексту рішення 29.09.2015р.

Суддя О.В. Щоткін