ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.09.2015 року Справа № 904/2361/15

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Антонік С.Г. (доповідач)

суддів: Чоха Л.В., Чимбар Л.О.

при секретарі судового засідання: Мудрак О.М.

за участю представників сторін:

від позивача: Петухова О.М. представник, довіреність №1 від 12.01.15;

від позивача: Палій С.М. представник, довіреність №56 від 30.12.14;

від відповідача: Сініцина С.І. представник, довіреність №02072015 від 02.07.15;

від відповідача: Єськова О.О. представник, довіреність №02072015 від 02.07.15;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Українсько-Індійського товариства з обмеженою відповідальністю "Медична компанія "МАГАДФАРМ" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 26.05.2015 року у справі № 904/2361/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕДХАУЗ СВІС ГМБХ", м. Дніпропетровськ

до Українсько-Індійського товариства з обмеженою відповідальністю "Медична компанія "МАГАДФАРМ", м. Дніпропетровськ

про стягнення заборгованості за договором поставки в розмірі 106 788 грн. 62 коп.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 26.05.2015р. ( суддя Ліщинський О.В.) позов задоволено.

Стягнуто з Українсько-Індійського товариства з обмеженою відповідальністю "Медична компанія "МАГАДФАРМ" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕДХАУЗ СВІС ГМБХ" 83 125 грн. 26 коп. заборгованості за поставлений товар, 1827 грн. 00 коп. витрат зі сплати судового збору.

Рішення суду мотивовано не виконанням зобов'язання відповідачем щодо повної та своєчасної оплати за отриманий товар, поставлений на підставі Договору поставки № 109 ДН.

Не погодившись з рішенням, відповідач звернувся до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить частково скасувати рішення першої інстанції від 26.05.2015 року та ухвалити нове рішення, яким визнати неможливим виконання ТОВ «Медичною компанією Магадфарм» господарського зобов'язання на суму 53 076, 39 грн. за договором поставки № 109 від 30.10.2012 року. В іншій частині рішення просить залишити без змін.

В апеляційній скарзі заявник, зазначає:

- суд не звернув увагу на той факт, що акт взаєморозрахунків між ТОВ «МЕДХАУЗ ГМБХ» та ТОВ «Медична компанія Магадфарм» від 20.05.2015 року на суму 83 125, 26 грн. не був підписаний представником ТОВ «Медична компанія Магадфарм».

Крім того, ТОВ «Медична компанія «Магадфарм» на момент винесення рішення продовжувала сплачувати позивачу ТОВ «МЕДХАУЗ СВІС ГМБХ» грошові кошти за поставлений товар.

Судом не враховано, що відповідно до п. 5 Договору поставки сторони домовилися, що у разі не реалізації покупцем поставленого товару протягом 180 календарних днів з моменту його постачання Покупець зобов'язаний за першою вимогою постачальника повернути йому увесь поставлений та не реалізований товар протягом 7-ми календарних днів з дня пред'явлення такої вимоги. Позивач ТОВ «МЕДХАУЗ СВІС ГМБХ» в своїх позовних вимогах не дотримується вищезазначеного пункту Договору, оскільки стосовно товару за накладними починаючи з № БН0112136 від 05.09.2014 року по № БН0013183 від 28.01.2015 року за списком накладних в позовній заяві жодним чином не звертався до пред'явлення позову про повернення товару за цими накладними. Більш того, з моменту поставки цього товару не пройшло ще 180 календарних днів його реалізації Покупцем за Договором.

Також, відповідно до п. 6.2. Договору поставки при достроковому розірванні договору в односторонньому порядку Покупець зобов'язаний остаточно розрахуватись з постачальником та повернути йому належний не реалізований товару у строк передбачений п. 4.5. Договору. Але цей строк передбачає умову, за якою постачальник може вимагати повернення цього поставленого та не реалізованого товару протягом 7-ми календарних днів з моменту його постачання. Ця умова - не реалізація покупцем поставленого товару протягом 180 календарних днів з моменту його постачання.

Поза увагою суду залишився той факт, що частина товару на суму 53 076, 79 грн. була направлена за договором купівлі-продажу № М-2014/2016 від 01 березня 2014 року між ТОВ «Медична компанія «Магадфарм» та ТОВ «Рініка-Фарм» в місто Луганськ. За умовами договору після отримання товару ТОВ «Рініка-Фарм» повинно було розрахуватися з ТОВ «Медична компанія «Магадфарм» по факту отримання товару (за домовленістю сторін п. 2.4. договору). Але через непереборну силу у вигляді початку військових дій та утворення на цей час на території міста Луганськ терористичної республіки ЛНР, ТОВ «Рініка-Фарм» припинило свої господарські зобов'язання у зв'язку з неможливістю їх виконання.

ТОВ «Медична компанія «Магадфарм» повідомляло ТОВ «Медхауз» СВІС ГМБХ про неможливість виконання частини зобов'язання у зв'язку зі знаходженням частини їхнього товару на території м. Луганськ. Оскільки неможливість виконання зобов'язання обумовлена об'єктивними причинами, відповідач зазначає, що за таких умов зобов'язальна сторона а саме ТОВ «Медична компанія «Магадфарм» повинна звільнятися від відповідальності за невиконання зобов'язання або повинно бути подовжено термін виконання частина невиконаного зобов'язання, яка потрапила до умов непереборної сили. У зв'язку з цим відповідач надав до суду належним чином завірену копію договору купівлі-продажу № М-2014/2016 і накладні на поставку товару на загальну суму 53076,79 грн.

Реально відповідач не виконала зобов'язання перед позивачем ТОВ «Медхауз» СВІС ГМБХ на суму 36075,87 гривень (106 788, 62 грн. - 1500 грн. - 16 136,36грн. - 53 076,39грн).

Саме через об'єктивні причини припинення частини господарського зобов'язання ТОВ «Медична компанія «Магадфарм» відмовилось від підписання акту звіряння з позивачем ТОВ «Медхауз» СВІС ГМБХ.

В судовому засіданні представники відповідача підтримали доводи, що наведені в апеляційній скарзі.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу та його представник в судовому засіданні вказали, що по - перше: непогодження Відповідача з кінцевим сальдо Позивача в акті звіряння взаємних розрахунків не є підставою для його непідписання. У Відповідача була можливість підписати акт звіряння взаєморозрахунків із зазначенням свого кінцевого сальдо. По -друге: керуючись п. 6.2. Договору, позивач повідомив відповідача про дострокове одностороннє розірвання Договору поставки з 16.03.2015р. своїм листом № 53 від « 26» лютого 2015 р. Даний лист був отриманий Відповідачем 02 березня 2015 року. Крім того, відповідно до п. 6.2. Договору, у випадку розірвання Постачальником договору у порядку, передбаченому цим пунктом Договору, Покупець зобов'язаний остаточно розрахуватись з Постачальником та повернути йому належний нереалізований товар у строк, передбачений пунктом 4.5. цього Договору. В п. 4.5. Договору зазначено: «Сторони домовились, що у разі не реалізації Покупцем поставленого Постачальником товару протягом 180 календарних днів з моменту його постачання Покупець зобов'язаний за першою вимогою Постачальника повернути йому увесь поставлений та не реалізований товар протягом семи календарних днів з моменту пред'явлення такої вимоги.». Таким чином, керуючись п. 6.2. вищезазначеного Договору поставки, Позивач в своєму листі № 53 від « 26» лютого 2015 р. просить Відповідача на протязі семи календарних днів остаточно розрахуватись з Позивачем, сплативши заборгованість та/або повернувши Позивачу поставлений та неоплачений товар.

В п. 6.2. Договору, що має відсилання на п. 4.5. Договору, йдеться виключно про строк розрахунків Покупця з Постачальником, в тому числі повернення нереалізованого товару. А саме - мова йде про сім календарних днів з моменту пред'явлення вимоги Постачальником.

Умова, на яку посилається Відповідач в апеляційній скарзі (повернення Постачальнику поставленого та не реалізованого товару протягом 7-ми календарних днів з моменту його постачання за умови не реалізації його Покупцем протягом 180 календарних днів з моменту його постачання) працює лише при звичайних умовах під час дії договору.

Що стосується неможливості виконання Відповідачем частини зобов'язання у зв'язку із знаходженням частини його товару на території м. Луганськ, то позивач зазначає, що Договором поставки № 109 ДН від « 30» жовтня 2012 р., укладеного між Позивачем та Відповідачем, не передбачена процедура застосування обставин форс-мажору або непереборної сили.

Відповідно до ст. 99 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Згідно зі ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого суду у повному обсязі.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм чинного законодавства при винесенні рішення суду, встановила наступне.

Між Позивачем та Відповідачем укладено договір поставки № 109 ДН від 30.10.2012., згідно умов якого, позивач зобов'язується поставляти непродовольчі товари відповідно до поданого відповідачем замовлення, а відповідач зобов'язується прийняти товар та своєчасно оплатити його вартість (п. 1.1 Договору).

Відповідно до п. 2.1 Договору, Постачальник здійснює постачання товару, а Покупець приймає та оплачує товар за цим Договором окремими партіями.

Відповідно до п.п.4.4, 4.4.1 Договору, Покупець сплачує за поставлений товар через кожні 14 календарних днів з моменту першої поставки товару по мірі його реалізації особам (в тому числі кінцевому споживачу).

Сума оплати за поставлений товар розраховується на підставі звіту за реалізований товар, який покупець надає постачальнику 10-го та 25-го числа кожного місяця.

У разі не реалізації покупцем поставленого постачальником товару протягом 180 календарних днів з моменту його постачання покупець зобов'язаний за першою вимогою постачальника повернути йому увесь поставний та не реалізований товар протягом семи календарних днів з моменту пред'явлення такої вимоги. У разі якщо покупець не повернув поставлений товар на вимогу постачальника, покупець тим самим підтверджує, що поставлений йому товар був повністю реалізований, та зобов'язується сплатити постачальнику його вартість ( п.4.5 договору).

На виконання умов Договору, позивач поставив, а відповідач прийняв товар на суму 174 332 грн. 75 коп., що підтверджується видатковими накладними. Факт отримання товару на зазначену суму не заперечується відповідачем.

Відповідач лише не погоджується з боргом на суму 53 076, 79 грн., оскільки частина товару була направлена за договором купівлі-продажу № М-2014/2016 від 01 березня 2014 року між ТОВ «Медична компанія «Магадфарм» та ТОВ «Рініка-Фарм» в місто Луганськ.

Однак, відповідач свої зобов'язання за Договором виконав частково, сплативши на користь позивача суму 73833,58 грн., та здійснивши повернення товару на суму 17374,91 грн.

Сума боргу складає 83 125 грн. 26 коп.

Оскільки відповідач оплату в обумовлені строки не здійснив, то позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 83 125 грн. 26 коп.

Відповідно до ч.ч.1, 7 ст.193 ГК України (ст..ст.525, 526 ЦК України), суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язання, крім випадків, передбачених законом.

Згідно ст..712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк(строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Заборгованість у сумі 83 125, 26 грн. підтверджується матеріалами справи. Доказів погашення заборгованості відповідачем не надано. Суд правильно стягнув суму боргу.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню у зв'язку з вищенаведеним та наступним.

Відповідно до п.4.5. договору, у разі не реалізації покупцем поставленого постачальником товару протягом 180 календарних днів з моменту його постачання покупець зобов'язаний за першою вимогою постачальника повернути йому увесь поставний та не реалізований товар протягом семи календарних днів з моменту пред'явлення такої вимоги. У разі якщо покупець не повернув поставлений товар на вимогу постачальника, покупець тим самим підтверджує, що поставлений йому товар був повністю реалізований, та зобов'язується сплатити постачальнику його вартість.

Пунктом 6.2. Договору передбачено право постачальника достроково в односторонньому порядку розривати договір. При цьому покупець зобов'язаний здійснити розрахунок та повернути нереалізований товар протягом 7 календарних днів (п.4.5. Договору).

Колегія суддів звертає вагу, що п.6.2. пов'язує обов'язок покупця повернути товар саме у зв'язку з розірванням договору постачальником, а не фактом не реалізації товару протягом 180 днів.

Відсутність товару у відповідача свідчить про його реалізацію, що й не заперечується відповідачем.

Реалізація відповідачем товару на суму 53 076, 79 грн. ТОВ «Рініка-Фарм» в місто Луганськ і не проведення останнім розрахунку з підстав зазначених відповідачем, не є обставиною, яка б звільняла відповідача від відповідальності перед позивачем.

З урахуванням наведеного рішення господарського суду слід залишити в силі, а апеляційну скаргу без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 101-103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Українсько-Індійського товариства з обмеженою відповідальністю "Медична компанія "МАГАДФАРМ" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 26.05.2015 року у справі № 904/2361/15 залишити без змін.

Повний текст постанови складено 21.09.2015р.

Головуючий: __________________ С.Г. Антонік

Судді: __________________ Л.В.Чоха

__________________ Л.О.Чимбар