ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

16 вересня 2015 р. Справа № 903/798/15
за позовом приватного підприємства "Багіра", м. Луцьк

до комунального підприємства "Луцьке підприємство електротранспорту", м. Луцьк

про стягнення 255 270,39 грн.,

Суддя Якушева І.О. ,

при секретарі судового засідання (помічнику судді) Мороз Д.В.

за участю представників:

від позивача: н/з,

від відповідача: ОСОБА_1 юрисконсульт ( дов. №06-06/258 від 26.02.2015р.)

Суть спору: позивач в позовній заяві просив стягнути з відповідача 303 590,78 грн., з них: 30 655,39 грн. процентів річних за період з 17.09.2012р. по 01.06.2015р., 272 935,39 грн. збитків, завданих інфляцією, за період 17.09.2012р. по 01.06.2015р.

На обґрунтування позовних вимог позивач посилається на невиконання відповідачем рішення господарського суду Волинської області від 30.08.2012р. по справі № 5004/814/12 в частині перерахування 377504 грн. заборгованості.

04.08.2015р. відповідач через канцелярію суду подав клопотання про перенесення судового засідання у звязку з неможливістю представником позивача прийняти участь у судовому засіданні 05.08.2015р. о 09 год. 30 хв.

Клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи судом було відхилено, оскільки явка представника відповідача в судове засідання не визнавалась обов'язковою, представництво в господарському процесі не обмежено будь-яким колом осіб, а тому відповідач вправі був направити в судове засідання іншого представника.

В судовому засіданні 05.08.2015р. представник позивача позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача в судове засідання 05.08.2015р. не зявився, відзиву на позов не подав.

У зв'язку з невиконанням відповідачем вимог ухвали суду від 20.07.2015р. розгляд справи було відкладено на 19.08.2015р.

19.08.2015р. в судовому засіданні представник позивача подав додаткові пояснення щодо стягнення інфляційних втрат та процентів річних.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив з підстав, зазначених у поясненнях на позовну заяву від 18.09.2015р., де посилається на таке :

- у відповідності до ч. 1 ст. 115 Господарського процесуального кодексу України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження". Позивачем не заперечується той факт, що на виконання рішення господарського суду Волинської області від судом 17.09.2012р. було видано наказ №5004/814/12-1. Але, в той же час Позивач не вказує, що даний наказ ним було направлено до Першого відділу ДВС Луцького МУЮ яким відкрито виконавче провадження. Також Позивачем не вказано, що першим відділом ДВС ЛМУЮ на виконання наказу суду не було проведено будь яких виконавчих дій, що передбачені Законом України Про виконавче провадження про примусовому його виконанню. Разом з тим, Позивач зі своєї сторони також не прийняв будь яких дій, що передбачені законодавством, спрямованих на виконання наказу суду Першим відділом ДВС ЛМУЮ. Тобто бездіяльність виконавчої служби ним залишалася протягом часу з дня відкриття виконавчого провадження і на момент подачі даного позову без уваги.

Не можна погодитись і з сумою інфляційних втрат, що заявлена позивачем. Відповідні індекси розраховуються Державним комітетом статистики України (раніше Міністерство статистики України починаючи з серпня 1991 року щомісячно і публікуються, зокрема, у газеті "Урядовий кур'єр". Повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на Державний комітет статистики України ці показники згідно зі статтями 19, 21 і 22 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватись для визначення розміру завданих збитків. - так йдеться в Роз'ясненні В АСУ від 12.05.99р. № 02-5/223 Про деякі питання, пов'язані з застосуванням індексу інфляції. В той же час головним роз'яснювальним документом в судовій практиці щодо даного питання є беззаперечно лист Верховного суду України від 03.04.97р. № 62-97р. Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ. Із розрахунку інфляційних втрат, що подані позивачем в позовній заяві вимоги щодо порядку нарахування їх за період невиконання рішення суду про стягнення боргу не дотримані. Обґрунтування застосованого ним індексу інфляції немає, а тому і визначена ним сума інфляційних втрат є необґрунтовано і не може бути прийнята судом до уваги при винесенні рішення по справі. В розрахунку також не вказано період, за який нараховані інфляційні втрати.

В судовому засіданні 19.08.2015р. було оголошено перерву для подачі позивачем розгорнутого розрахунку нарахування інфляційних (помісячного) до 26.08.2015р.

26.08.2015р. у судовому засіданні представник позивача подав розрахунок інфляційних нарахувань.

Представник відповідача в судовому засіданні 26.08.2015р. подав контррозрахунок інфляційних нарахувань.

З метою повного та обєктивного зясування фактичних обставин справи, необхідністю витребування додаткових пояснень і доказів розгляд справи було відкладено на 16.09.2015р.

11.09.2015р. представник відповідача через канцелярію суду подав заяву про зменшення розміру позовних вимог від 09.09.2015р., в якій просить стягнути з відповідача 255 270,39 грн., з них: 224 615 грн., збитків, завданих інфляцією, 30 655,39 грн. процентів річних.

Зменшення розміру позовних вимог до прийняття рішення по справі - процесуальне право позивача, передбачене ст.22 ГПК України.

А тому судом прийнято до розгляду заяву представника позивача, а відтак має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір.

Представник позивача в судове засідання 16.09.2015р. не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, про що свідчить відмітка на ухвалі суду від 26.08.2015р. про те, що представник позивача ОСОБА_2 особисто отримав ухвалу суду 28.08.2015р.

Представник відповідача в судовому засіданні 16.09.2015р. позовні вимоги заперечив, просив у задоволенні позову відмовити.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, господарський суд

в с т а н о в и в:

28.12.2009 року між комунальним підприємством Луцьке підприємство електротранспорту як замовником та приватним підприємством БАГІРА як виконавцем було укладено договір № 1/1 на охорону обєкта.

Відповідно до п. 1.1 договору замовник доручає, а виконавець забезпечує належне виконання, встановлене відповідною інструкцією, внутрішньообєктного та пропускного режимів на Луцькому підприємстві електротранспорту за адресою: м.Луцьк, вул. Даньшина,1/52.

Згідно з п. 1.7 договору вартість послуг за договором станом на 01.01.2010 року встановлено в розмірі 8 гривень за людино-годину та безумовно переглядається (збільшується) пропорційно до росту розміру мінімальної заробітної плати, визначеної Законом України.

Пунктом 1.8 договору передбачено оплату послуг безготівково до 10 числа наступного за звітним місяцем.

Додатковою угодою № 1 від 01.03.2010 року до договору на охорону обєкта сторони передбачили винагороду в розмірі 20 грн. за кожне виявлене порушення на території КП Луцьке підприємство електротранспорту (знаходження у нетверезому стані).

Додатком № 2 від 02.01.2012 року договір на охорону обєкта викладено в новій редакції.

Зокрема, згідно з п. 1.1 даного договору замовник доручає, а виконавець приймає на себе обовязки по охороні Луцького підприємства електротранспорту, яке розташоване за адресою м.Луцьк, вул. Даньшина, 1/52 у відповідності до положень Інструкції з організації та здійснення пропускного та внутрішньообєктного режимів на Луцькому підприємстві електротранспорту.

Пунктом 6.1 договору передбачено, що за отримані послуги (за актом виконаних робіт) замовник зобовязується щомісяця сплачувати виконавцеві винагороду в розмірі, яка обраховується із розрахунку 9 гривень за людино-годину послуг.

За пунктом 6.2 договору оплата послуг здійснюється протягом наступного за звітним місяця рівними частинами кожного першого дня тижня.

Згідно з п. 6.3 платежі за договором здійснюються замовником шляхом перерахування грошових коштів на поточний банківський рахунок виконавця.

В звязку з неналежним виконанням зобовязань по оплаті послуг охорони згідно з договором від 28.12.2009 року позивач в липні 2012 року звернувся з позовною заявою до господарського суду Волинської області, в якій просив стягнути з відповідача 433 857,65 грн., з них 382 504 грн. заборгованості.

Рішенням господарського суду Волинської області від 30.08.2012р. у справі № 5004/814/12 позов ПП БАГІРА було задоволено частково: постановлено стягнути з комунального підприємства Луцьке підприємство електротранспорту на користь приватного підприємства БАГІРА 403043,22 грн. з них: 377504 грн. заборгованості, 14557,61 грн. інфляційних втрат , 10981,61 грн. відсотків річних, а також 8160,86 грн. витрат по оплаті судового збору; припинено провадження у справі на суму 5000 грн.; в решті позову відмовлено.

В процесі розгляду справи №5004/814/12 судом було встановлено факт надання приватним підприємством БАГІРА послуг охорони на підставі договору №1/1 від 28.12.2009 року, факт здійснення додаткових виплат за виявлені ПП БАГІРА порушення на території КП Луцького підприємства електротранспорту на суму 840 грн., факт наявності заборгованості КП Луцького підприємства електротранспорту перед ПП БАГІРА на суму 377 504 грн.

Факти, встановлені рішенням господарського суду Волинської області від 30.08.2012р. у справі № 5004/814/12 за позовом приватного підприємства БАГІРА, м. Луцьк до комунального підприємства Луцьке підприємство електротранспорту, м. Луцьк про стягнення 433 857,65 грн., є преюдиційними і згідно із ст.35 ГПК України не потребують повторного доказування.

На виконання рішення господарського суду Волинської області від 30.08.2012р., яке набрало законної сили 10.09.2012р., господарським судом Волинської області 17.09.2012р. було видано наказ № 5004/814/12-1.

Звертаючись в липні 2015р. з вимогою про стягнення з відповідача 30 655,39 грн. процентів річних за період з 17.09.2012р. по 01.06.2015р., 272 935,39 грн. збитків, завданих інфляцією, за період 17.09.2012р. по 01.06.2015р, позивач посилається на те, що відповідач не виконав зобовязання з оплати за надані послуги охорони станом на день звернення до суду, не виконав рішення господарського суду Волинської області від 30.08.2011р. по справі № 5004/814/12.

Відповідно до ст.173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

У відповідності із ст.193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. ст. 526, 599 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 610, ч.1 ст.612, ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У зв'язку із невиконанням відповідачем рішення господарського суду Волинської області від 30.08.2012р. по справі № 5004/814/12 щодо сплати 377 504 грн. суми заборгованості позивачем нараховано і згідно із заявою про зменшення розміру позовних вимог заявлено до стягнення 255 270,39 грн., з них: 30 655,39 грн. процентів річних за період з 17.09.2012р. по 01.06.2015р. від суми основного боргу, 224 615 грн. збитків, завданих інфляцією, за період з 17.09.2012р. по 01.06.2015р.

Проценти річних та збитки, завдані інфляцією нараховані позивачем лише від суми заборгованості, що присуджена до стягнення з відповідача вищезгаданим рішенням.

Як розяснив Пленум Вищого господарського суду України в п. 7.1 постанови № 14 від 17.12.2013р. Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань за відсутності інших підстав припинення зобовязання, передбачених договором або законом, зобовязання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобовязальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобовязання.

З огляду на викладене, у звязку із невиконанням відповідачем зобовязання щодо оплати за надані послуги охорони у повному обсязі вимога позивача про стягнення з відповідача 30 655,39 грн. процентів річних за період з 17.09.2012р. по 01.06.2015р., 224615 грн. збитків, завданих інфляцією, за період 17.09.2012р. по 01.06.2015р обґрунтована і підлягає до задоволення.

У звязку із задоволенням позову на відповідача відповідно до ст. ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України слід покласти судові витрати по справі.

Керуючись ст.ст. 526, 599, 610, 612, 625 Цивільного кодексу України, ст. 173, 193 Господарського кодексу України, ст.ст. 35, 44, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

в и р і ш и в:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з комунального підприємства Луцьке підприємство електротранспорту (43000, м. Луцьк, вул. Даньшина, 1/52, ) на користь приватного підприємства БАГІРА (43000, м. Луцьк, вул. Холмська, 4, ) 30 655 грн. 39 коп. процентів річних, 224615 грн. збитків, завданих інфляцією, 5105 грн. 56 коп. витрат, повязаних з оплатою судового збору.

Повне рішення складено: 18.09.2015р.

Суддя І. О. Якушева