ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.09.2015 року Справа № 904/3626/15

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Коваль Л.А. (доповідач)

суддів: Кузнецова В.О., Чередка А.Є.

при секретарі судового засідання: Мудрак О.М,

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився,

від відповідача: не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Міського комунального підприємства "Новомосковський комбінат комунальних підприємств" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 10.06.2015 року у справі № 904/3626/15

за позовом Товариства з додатковою відповідальністю "Дніпрокомунтранс", м. Дніпропетровськ

до Міського комунального підприємства "Новомосковський комбінат комунальних підприємств", м. Новомосковськ Дніпропетровської області

про стягнення заборгованості у сумі 345 011, 56 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з додатковою відповідальністю "Дніпрокомунтранс" звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Міського комунального підприємства "Новомосковський комбінат комунальних підприємств" про стягнення з останнього на свою користь основного боргу у сумі 215 106, 14 грн., пені у сумі 23 639, 80 грн., 3% річних у сумі 7 327, 29 грн. та інфляційних втрат у сумі 98 938, 33 грн., а всього: 345 011, 56 грн.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 10.06.2015 року у справі № 904/3626/15 (суддя Крижний О.М.) позовні вимоги задоволено частково; стягнуто з Міського комунального підприємства "Новомосковський комбінат комунальних підприємств" на користь Товариства з додатковою відповідальністю "Дніпрокомунтранс" заборгованість у розмірі 215 106, 14 грн., пеню у розмірі 23 606, 45 грн., 3% річних у розмірі 7 322, 02 грн., втрати від інфляції у розмірі 96 897, 20 грн. та судовий збір у розмірі 6 858, 64 грн.; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, місцевий господарський суд виходив з обставин неналежного виконання відповідачем зобов'язань за укладеним між позивачем та відповідачем договором підряду № 9471 від 01.12.2013 року щодо своєчасної оплати вартості виконаних позивачем робіт згідно актів про фактичне виконання послуг за період грудень 2013 року січень 2015 року, наявності боргу відповідача за виконані роботи у загальній сумі 215 106, 14 грн., передбаченої умовами договору відповідальності за прострочення оплати виконаних робіт у вигляді пені, а також передбаченої статтею 625 Цивільного кодексу України відповідальності за прострочення виконання грошового зобов'язання у вигляді 3% річних та інфляційних втрат. У частині вимог щодо стягнення пені та 3% річних відмовлено у звязку з врахуванням позивачем при розрахунку вказаних штрафних санкцій дня часткової сплати суми заборгованості до періоду прострочення виконання зобов'язання; в частині вимог щодо стягнення інфляційних втрат відмовлено у звязку з тими обставинами, що позивач не врахував при їх розрахунку вимог про можливість нарахування втрат від інфляції, починаючи з наступного місяця, у якому мав бути здійснений платіж, та лише за місяць у цілому.

Не погодившись із зазначеним рішенням господарського суду, Міське комунальне підприємство "Новомосковський комбінат комунальних підприємств" подало апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення місцевим господарським судом при прийнятті рішення у справі норм матеріального права, відповідач просить скасувати рішення суду повністю та прийняти нове рішення про стягнення з відповідача на корить позивача боргу у розмірі 23 451, 55 грн.

В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що у судовому засіданні, в якому винесено рішення у справі, представник відповідача не мав можливості прийняти участь з поважних причин, у звязку з чим не мав змоги надати свої заперечення та докази про безпідставність вимог позивача. Відповідач посилається на ті обставини, що у судовому засіданні 21.05.2015 року його представник заявив клопотання про витребування від позивача доказів вивозу твердих побутових відходів згідно умов договору на полігон відповідача. Дані обставини, на думку відповідача, є істотними умовами договору. Дійсно, за доводами відповідача, ним були підписані акти виконаних позивачем робіт по вивезенню твердих побутових відходів, проте, позивач в односторонньому порядку залишив без підпису акти приймання твердих побутових відходів від відповідача відповідно до вимог договору № С 52 від 01.10.2013 року. З урахуванням заявлених позивачем позовних вимог обєм твердих побутових відходів, вивезених на підставі договору № 9471 становить 7 748,78 м.куб. і позивач відповідно до договору № С 52 повинен сплатити (зменшити суму позовних вимог) на користь відповідача грошові кошти у розмірі 72 141, 15 грн. Однак наведені обставини, як вважає відповідач, місцевим господарським судом були залишені без розгляду. Відповідач зазначає, що ним на користь ТОВ "Екологія України" сплачено вартість послуг захоронення твердих побутових відходів від позивача у загальній сумі 119 513, 44 грн. Оскільки загальна сума боргу позивача перед відповідачем становить 191 654, 59 грн., позовні вимоги позивача повинні бути зменшені з 215 106, 14 грн. до 23 451, 55 грн.

10.09.2015 року до Дніпропетровського апеляційного господарського суду до початку судового засідання у справі від відповідача надійшло клопотання (факсом) про відкладення розгляду справи у звязку з терміновим відрядженням його повноважного представника.

Позивач проти задоволення апеляційної скарги заперечує, не погоджується з доводами відповідача про те, що останній не мав можливості скласти та надати суду пояснення про безпідставність вимог позивача. Позивач зазначає, що провадження у даній справі порушено місцевим господарським судом 30.04.2015 року, а рішення у справі винесено 10.06.2015 року; зазначений період часу є достатнім для ознайомлення з матеріалами справи, участі у судових засіданнях та проведення відповідачем інших процесуальних дій. Позивач вважає, що відповідач намагався затягнути час розгляду справи у суді першої інстанції, посилаючись на неотримання копії позовної заяви, на інші умови та інші договори, які не мають відношення до суті позовних вимог, відсутність фінансування. Позивач не погоджується і з доводами відповідача щодо наявності договору № С 52, оскільки у спірному договорі відсутні будь-які посилання на вказаний договір, а предметом спору у даній справі є договір підряду № 9471 від 01.12.2013 року. Також, за доводами позивача, апеляційна скарга не містить підстав, з яких порушено питання про перегляд прийнятого судового рішення в апеляційному порядку, підписана факсимільним підписом директора відповідача без відповідного наказу про можливість використання такого підпису, додані до апеляційної скарги копії документів не засвідчені у встановленому порядку. Позивач вважає, що відповідачем створено штучні докази для оскарження судового рішення, тоді як виникнення заборгованості за спірним договором у заявленій сумі відповідач не заперечує, а також не наводить жодного заперечення стосовно суті судового спору та причин невиконання умов спірного договору.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 13.07.2015 року апеляційну скаргу у даній справі прийнято до провадження та призначено до розгляду у судовому засіданні колегією суддів у складі: головуючий суддя Коваль Л.А. (доповідач), судді Кузнецов В.О., Пархоменко Н.В.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 06.08.2015 року апеляційну скаргу у справі прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя Коваль Л.А. (доповідач), судді Пархоменко Н.В., Чередко А.Є.

У судовому засіданні 06.08.2015 року оголошено перерву на 10.09.2015 року.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 10.09.2015 року апеляційну скаргу у справі прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя Коваль Л.А. (доповідач), судді Кузнецов В.О., Чередко А.Є.

У судовому засіданні 10.09.2015 року оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, однак судове рішення підлягає зміні в силу наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, 01.12.2013 року Міське комунальне підприємство "Новомосковський комбінат комунальних підприємств" (замовник) та Товариство з додатковою відповідальністю "Дніпрокомунтранс" (підрядник) уклали договір підряду № 9471 (далі - Договір), за умовами якого (п. 1.1.) підрядник зобовязується здійснювати збирання та вивезення побутових відходів з житлового фонду, підпорядкованого органам місцевого самоврядування, згідно затверджених графіків та норм накопичення, а замовник зобовязується прийняти та оплатити виконані роботи на умовах цього Договору.

Згідно з п. 8.1. Договору він набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до 31.12.2014 року. Припинення терміну дії Договору не звільняє сторони від виконання зобовязань, що виникли у період дії Договору. Положення Договору щодо порядку розрахунків зберігають свою чинність до моменту остаточного розрахунку з підрядником за виконані ним роботи.

Збирання побутових відходів з житлового фонду м. Новомосковська, підпорядкованого органам місцевого самоврядування, здійснюється підрядником за планово-подвірною системою у власну чи орендовану тару. Вивезення побутових відходів здійснюється підрядником власними або орендованими спеціально обладнаними для цього транспортними засобами. Захоронення побутових відходів здійснюється підрядником тільки на полігоні замовника (п.п. 1.2.-1.4. Договору).

Розділами 2-3 Договору визначені права та обовязки замовника та підрядника. Зокрема, положеннями наведених розділів Договору передбачено, що підрядник зобовязується відповідно до графіків та дислокацій якісно та в повному обсязі виконувати збирання та вивезення побутових відходів з житлового фонду, підпорядкованого органам місцевого самоврядування м. Новомосковська, з дотриманням законодавчих нормативно-правових актів та умов цього Договору, а замовник зобовязується своєчасно оплатити підряднику виконані ним роботи та також на умовах цього Договору (п.п. 3.2.1., 2.2.5. Договору).

Згідно з п. 2.2.4. Договору прийняття виконаних підрядником робіт оформлюється актом виконаних робіт.

На виконання умов Договору позивач виконав, передав, а відповідач прийняв роботи на загальну суму 725 439, 02 грн., що підтверджується наступними актами про фактичне виконання послуг:

Акт № 13/12418 від 31.12.2013 року за грудень 2013 року на суму 64 052, 45 грн.;

Акт № 14/01943 від 31.01.2014 року за січень 2014 року на суму 77 675, 43 грн.;

Акт № 14/03473 від 28.02.2014 року за лютий 2014 року на суму 23 366, 77 грн.;

Акт № 14/02974 від 28.02.2014 року за лютий 2014 року на суму 41 785, 29 грн.;

Акт № 14/03772 від 31.03.2014 року за березень 2014 року на суму 62 433, 57 грн.;

Акт № 14/05474 від 30.04.2014 року за квітень 2014 року на суму 47 100, 08 грн.;

Акт № 14/06655 від 31.05.2014 року за травень 2014 року на суму 51 070, 91 грн.;

Акт № 14/07757 від 30.06.2014 року за червень 2014 року на суму 51 070, 91 грн.;

Акт № 14/09089 від 31.07.2014 року за липень 2014 року на суму 51 070, 91 грн.;

Акт № 14/10025 від 31.08.2014 року за серпень 2014 року на суму 51 070, 91 грн.;

Акт № 14/11392 від 30.09.2014 року за вересень 2014 року на суму 48 749, 50 грн.;

Акт № 14/12477 від 31.10.2014 року за жовтень 2014 року на суму 53 392, 31 грн.;

Акт № 14/13669 від 30.11.2014 року за листопад 2014 року на суму 48 749, 50 грн.;

Акт № 14/44513 від 31.12.2014 року за грудень 2014 року на суму 51 529, 08 грн.;

Акт № 15/00596 від 10.01.2015 року за січень 2015 року на суму 2 321, 40 грн. (виконання за наведеним актом робіт/послуг саме на підставі спірного Договору позивач та відповідач підтверджують).

Вказані акти про фактичне виконання послуг підписані уповноваженими представниками позивача та відповідача, скріплені печатками підприємств.

Відповідач не заперечує факту виконання позивачем на підставі Договору робіт у наведені вище місяці 2013 - 2015 років у відповідності з підписаними актами та на зазначену в них суму.

Відповідно до п. 4.1. Договору послуги підрядника сплачуються по наступним тарифам: вивіз 1 м3 ТПВ складає 23, 14 грн., ПДВ 20% - 4, 62 грн., всього 27, 76 грн.

У всіх перелічених вище актах про фактичне виконання послуг зазначено, що виконавець надав послуги щодо вивезення та захоронення твердих побутових відходів (ТПВ), наведено обсяг наданих послуг (у м3), їх ціну без ПДВ 23, 14 грн. та вартість.

Виходячи з ціни послуг, вказаної у актах, та тарифу, за яким відповідно до умов п. 4.1. Договору оплачуються послуги з вивезення 1 м3 ТПВ 23, 14 грн. без урахування ПДВ, актами про фактичне виконання послуг підтверджується надання позивачем відповідачу послуг лише з вивезення твердих побутових відходів, незважаючи на посилання і на іншу послугу захоронення ТПВ.

За умовами Договору, наведеними у пунктах 4.2.-4.3., оплата послуг здійснюється до 20 числа наступного за наданням послуг місяця у відповідності з підписаним сторонами актом виконаних робіт. Форма оплати безготівковий розрахунок. Розрахунки за цим Договором здійснюються замовником до 20 числа наступного місяця згідно акту виконаних робіт.

В силу приписів частини першої статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Стаття 526 Цивільного кодексу України встановлює вимогу щодо виконання зобов'язань належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу (ч. 1 ст. 837 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 854 ЦК України, якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Враховуючи, що роботи з вивезення твердих побутових відходів позивачем виконані у грудні 2013 року січні 2015 року, умови Договору (п.п. 4.2., 4.3.) щодо строку оплати виконаних робіт/послуг, строк оплати виконаних позивачем протягом спірного періоду робіт на дату звернення позивача з позовом до господарського суду є таким, що настав.

В обґрунтування позовних вимог позивач послався на часткову оплату відповідачем виконаних позивачем протягом зазначеного періоду робіт, наявність боргу відповідача за переліченими вище актами про фактичне виконання послуг у загальній сумі 215 106, 14 грн.

Доказів оплати вартості виконаних позивачем робіт за вказаними вище актами про фактичне виконання послуг у повному обсязі та за станом на дату прийняття місцевим господарським судом оскаржуваного рішення у справі відповідач не надав, доводи позивача щодо наявності боргу за виконані роботи у сумі 215 106, 14 грн. шляхом надання належних доказів не спростував.

За наведеного, місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку щодо наявності підстав для задоволення позову в частині заявлених вимог про стягнення з відповідача на користь позивача основного боргу у сумі 215 106, 14 грн.

Згідно з частиною першою статті 199 Господарського кодексу України виконання господарських зобов'язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. До відносин щодо забезпечення виконання зобов'язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Відповідно до частини першої статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою.

Виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 548 ЦК України).

Пунктом 5.4. Договору передбачено, що при порушенні передбачених цим Договором строків розрахунків замовник сплачує підряднику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який ця пеня сплачується. Сплата пені не звільняє замовника від виконання своїх зобовязань за Договором.

Відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У звязку з порушенням відповідачем умов Договору щодо здійснення розрахунку з позивачем за виконані роботи позивач нарахував та заявив до стягнення з відповідача на свою користь пеню у загальному розмірі 23 639, 80 грн. та 3% річних у загальному розмірі 7 327, 29 грн., які розраховані від суми боргу відповідача за виконані роботи у грудні 2013 року, січні-лютому 2014 року, травні 2014 року, серпні-вересні 2014 року та січні 2015 року щодо кожного з наведених місяців окремо, з урахуванням здійснених відповідачем позивачу оплат виконаних у ці місяці відповідних років робіт, застосовуючи при розрахунку пені положення ч. 6 ст. 232 ГК України щодо обмеження періоду нарахування пені, а також нарахував та заявив до стягнення інфляційні втрати у загальній сумі 98 938, 33 грн., розраховані щодо кожного наведеного вище місяця відповідного року на суму боргу окремо.

Щодо здійсненого позивачем розрахунку пені та 3% річних місцевий господарський суд вірно зазначив, що день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені, проте безпідставно застосував наведене до розрахунку позивачем пені та 3% річних за зобовязаннями грудня 2013 року та неправомірно не обмежив нарахування пені за цими зобовязаннями на підставі ч. 6 ст. 232 ГК України відповідним періодом.

Так, за зобовязаннями грудня 2013 року позивач відповідно до доданого до позову розрахунку заявив до стягнення пеню за загальний період прострочення виконання зобовязання з оплати виконаних робіт з 21.01.2014 року по 24.07.2014 року і розрахунок пені по 24.07.2014 року суд першої інстанції вважав вірним, тоді як зазначений загальний період мав закінчуватись датою 21.07.2014 року.

В розрахунку пені позивач помилково вказав про часткову оплату заборгованості за грудень 2013 року у сумі 9 986, 43 грн. 30.04.2014 року. Відповідно до платіжного доручення № 182 від 30.04.2014 року відповідач оплатив на користь позивача 19 433, 57 грн. в погашення зобовязань березня 2014 року, що разом з іншими платежами в погашення зобовязань за вказаний місяць 2014 року призвело до повного виконання відповідачем зобовязання з оплати виконаних робіт за березень 2014 року та без переплати, за рахунок якої можливо було б погасити частково борг грудня 2013 року.

Переплата у сумі 9 986, 43 грн., яка і віднесена позивачем в погашення боргу за зобовязаннями грудня 2013 року, що вбачається з подальшого розрахунку позивача, виникла при виконанні відповідачем зобовязань з оплати виконаних робіт за квітень 2014 року. Зобовязання квітня 2014 року у сумі 47 100, 08 грн. оплачені відповідачем двома платежами: 26.05.2014 року 7 000, 00 грн., 30.05.2014 року 50 086, 51 грн. Отже, 30.04.2014 року не є днем фактичної сплати суми заборгованості і підстави для виключення цієї суми з розрахунку пені у місцевого господарського суду були відсутні. Фактично днем часткової оплати заборгованості за грудень 2013 року у сумі 9 986, 43 грн. є 30.05.2014 року.

У відповідності з проведеним апеляційним господарським судом розрахунком пені за період прострочення відповідачем виконання зобовязання з оплати вартості виконаних робіт у грудні 2013 року у сумі 64 052, 45 грн. з 21.01.2014 року по 29.05.2014 року та за період прострочення відповідачем виконання зобовязання з оплати вартості виконаних робіт у грудні 2013 року у сумі 54 066, 02 грн. з 30.05.2014 року по 21.07.2014 року розмір пені складає 4 952, 79 грн., що перевищує розмір пені, заявлений позивачем до стягнення за вказаний загальний період прострочення виконання зобовязання, відповідно, пеня за зобовязаннями грудня 2013 року підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у сумі 4 913, 13 грн. (у межах розміру пені, заявленого позивачем).

Також, за зобовязаннями грудня 2013 року позивач відповідно до доданого до позову розрахунку заявив до стягнення 3% річних за загальний період прострочення виконання грошового зобовязання з оплати виконаних робіт з 21.01.2014 року по 21.04.2015 року.

Як і при розрахунку пені, в розрахунку 3% річних позивач помилково вказав про часткову оплату заборгованості за грудень 2013 року у сумі 9 986, 43 грн. 30.04.2014 року.

Окрім того, позивач помилково зазначив щодо цього розрахунку і про часткове погашення заборгованості за грудень 2013 року у сумі 9 999, 09 грн. 10.09.2014 року за рахунок переплати при виконанні зобовязань за липень 2014 року.

Платіжне доручення від 10.09.2014 року № 324 містить призначення платежу про оплату виконаних робіт за липень 2014 року, тоді як зобовязання липня 2014 року виконані відповідачем не повністю, переплата для її віднесення на інший період виникнення заборгованості відсутня (сума зобовязань липня 2014 року 51 070, 91 грн.; сума здійснених відповідачем оплат відповідно до наявних в матеріалах справи платіжних доручень 50 000, 00 грн.; сума недоплати 1 070, 91 грн.).

Проте, відповідно до розрахунку позивача на погашення зобовязань грудня 2013 року відноситься також переплата при виконанні зобовязань червня 2014 року, яка за рахунок платежу від 04.08.2014 року склала 4 929, 09 грн., а за рахунок платежу від 05.08.2014 року 5 071, 00 грн., що, відповідно, зменшує заборгованість за зобовязаннями грудня 2013 року з 04.08.2014 року до суми 49 136, 93 грн., а з 05.08.2014 року до суми 44 065, 93 грн.

У відповідності з проведеним апеляційним господарським судом розрахунком 3% річних за період прострочення відповідачем виконання грошового зобовязання з оплати вартості виконаних робіт у грудні 2013 року у сумі 64 052, 45 грн. з 21.01.2014 року по 29.05.2014 року, за період прострочення відповідачем виконання зобовязання з оплати вартості виконаних робіт у грудні 2013 року у сумі 54 066, 02 грн. з 30.05.2014 року по 03.08.2014 року, за період прострочення відповідачем виконання зобовязання з оплати вартості виконаних робіт у грудні 2013 року у сумі 49 136, 93 грн. з 04.08.2014 року по 04.08.2014 року та за період прострочення відповідачем виконання зобовязання з оплати вартості виконаних робіт у грудні 2013 року у сумі 44 065, 93 грн. з 05.08.2014 року по 21.04.2015 року розмір 3% річних складає 1 918, 14 грн., що є менше, ніж позивач заявив до стягнення, відповідно, 3% річних за зобовязаннями грудня 2013 року підлягають стягненню з відповідача на користь позивача у сумі 1 918, 14 грн.

У звязку з невірним врахуванням позивачем при розрахунку штрафних санкцій дат, у які здійснювалась відповідачем часткова оплата заборгованості, про що зазначено вище, є невірним і розрахунок втрат від інфляції за зобовязаннями грудня 2013 року.

Інфляційні втрати за зобовязаннями грудня 2013 року становлять: від суми боргу 64 052, 45 грн. , розраховані із застосуванням індексів інфляції за лютий квітень 2014 року, - 3 975, 12 грн.;

від суми боргу 54 066, 02 грн., розраховані із застосуванням індексів інфляції за травень липень 2014 року, - 2 842, 44 грн.;

від суми боргу 44 065, 93 грн., розраховані із застосуванням індексів інфляції за серпень 2014 року березень 2015 року, - 15 024, 48 грн.

Оскільки загальна сума інфляційних втрат при правильному розрахунку становить 21 842, 04 грн., що перевищує суму, визначену розрахунком позивача, підлягають задоволенню вимоги про стягнення інфляційних втрат у сумі 21 828, 34 грн. (в межах заявленої позивачем суми).

Також, зобовязання відповідача за вересень 2014 року становлять суму 48 749, 50 грн., згідно платіжних доручень № 380 від 22.10.2014 року на суму 25 000, 00 грн., № 384 від 23.10.2014 року на суму 5 000, 00 грн., № 390 від 30.10.2014 року на суму 15 000, 00 грн. (а.с. 51-53, т.1) відповідач загалом оплатив в рахунок виконання зобовязань вересня 2014 року 45 000, 00 грн. Отже, заборгованість за вказаний місяць становить 3 749, 50 грн., а нарахування штрафних санкцій на суму боргу мало відбуватися з урахуванням вказаних часткових оплат.

Відповідно, правильний розрахунок штрафних санкцій за зобовязаннями вересня 2014 року є наступним:

Пені: від суми боргу 48 749, 50 грн. за 21.10.2014 року у сумі 33, 39 грн.;

від суми боргу 23 749, 50 грн. за 22.10.2014 року у сумі 16, 27 грн.;

від суми боргу 18 749, 50 грн. за період з 23.10.2014 року по 29.10.2014 року у сумі 89, 89 грн.;

від суми боргу 3 749, 50 грн. за період з 30.10.2014 року по 21.04.2015 року у сумі 686, 61 грн.,

а всього пені: 826, 16 грн.

3% річних: від суми боргу 48 749, 50 грн. за 21.10.2014 року у сумі 4, 01 грн.;

від суми боргу 23 749, 50 грн. за 22.10.2014 року у сумі 1, 95 грн.;

від суми боргу 18 749, 50 грн. за період з 23.10.2014 року по 29.10.2014 року у сумі 10, 79 грн.;

від суми боргу 3 749, 50 грн. за період з 30.10.2014 року по 21.04.2015 року у сумі 53, 62 грн.,

а всього 3% річних: 70, 37 грн.

Інфляційних втрат, розрахованих від суми боргу 3 749, 50 грн. із застосуванням індексів інфляції за листопад 2014 року березень 2015 року у сумі 984, 32 грн.

Отже, загалом є правомірними та підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача пені у сумі 22 809, 79 грн., 3% річних у сумі 7 259, 05 грн., інфляційних втрат у сумі 97 625, 73 грн.

Враховуючи допущені позивачем помилки при здійсненні нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат, які не усунуті місцевим господарським судом, рішення суду у цій частині, а також, відповідно, в частині розподілу судових витрат пропорційно розміру задоволених позовних вимог підлягає зміні.

Колегія суддів апеляційного господарського суду відхиляє доводи відповідача щодо існування у позивача перед ним заборгованості за договором № С52 від 01.10.2013 року, оскільки відносини сторін за вказаним договором не є предметом розгляду у даній справі, у свою чергу, звернення сторін договору одна до одної з заявами по зарахування зустрічних однорідних вимог матеріали справи не містять.

Щодо доводів відповідача про неможливість подання своїх заперечень та доказів у звязку з винесенням рішення у справі за відсутності його представника, апеляційний господарський суд зазначає, що відповідач був обізнаний про наявність даного спору між сторонами та брав участь у судовому засіданні 21.05.2015 року, проте не скористався своїм правом на подання відзиву на позов та відповідних доказів в підтвердження своєї позиції.

Клопотання відповідача про відкладення розгляду справи правомірно відхилено місцевим господарським судом, оскільки до нього не було додано відповідних доказів в підтвердження обставин, на які йшло посилання у клопотанні, до того ж відповідач не був позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою - п'ятою статті 28 ГПК України, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами.

Колегія суддів апеляційного господарського суду відхиляє доводи позивача щодо не засвідчення додатків до апеляційної скарги належним чином, оскільки усі копії документів, доданих до скарги, засвідчено юрисконсультом ОСОБА_1 з проставлянням відбитку печатки товариства. Також, колегія суддів не вбачає підстав вважати, що підпис директора, який проставлений на апеляційній скарзі, є факсимільним підписом.

Не підлягає задоволенню клопотання відповідача, що надійшло до Дніпропетровського апеляційного господарського суду 10.09.2015 року, про відкладення розгляду апеляційної скарги у справі у зв'язку з терміновим відрядженням його повноважного представника, оскільки причини, з яких відповідач просить відкласти розгляд апеляційної скарги, не є поважними причинами неявки його представника у судове засідання; неможливість забезпечити участь у судовому засіданні іншого представника підлягаю доведенню, тоді як жодних доказів в підтвердження відповідних обставин відповідач до клопотання не додав.

Зазначене відповідає правовій позиції, наведеній у п. 3.9.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції".

Судовий збір за подання апеляційної скарги відповідно до ст. 49 ГПК України відноситься на відповідача.

На підставі п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" зайво сплачений відповідачем згідно платіжного доручення № 238 від 30.06.2015 року судовий збір у сумі 3 800, 99 грн. підлягає поверненню відповідачу.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міського комунального підприємства "Новомосковський комбінат комунальних підприємств" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 10.06.2015 року у справі № 904/3626/15 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 10.06.2015 року у справі № 904/3626/15 змінити та викласти абзац другий резолютивної частини рішення в наступній редакції:

Стягнути з Міського комунального підприємства "Новомосковський комбінат комунальних підприємств" (51200, Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, вул. Радянська, буд. 14, ідентифікаційний код 32679659) на користь Товариства з додатковою відповідальністю "Дніпрокомунтранс" (49107, м. Дніпропетровськ, вул. Запорізьке Шосе, 26, ідентифікаційний код 02128158) заборгованість у сумі 215 106 (двісті п'ятнадцять тисяч сто шість) грн. 14 коп., пеню у сумі 22 809 (двадцять дві тисячі вісімсот дев'ять) грн. 79 коп., 3% річних у розмірі 7 259 (сім тисяч двісті п'ятдесят дев'ять) грн. 05 коп., інфляційні втрати у сумі 97 625 (дев'яносто сім тисяч шістсот двадцять п'ять) грн. 73 коп. та судовий збір у розмірі 6 856 (шість тисяч вісімсот п'ятдесят шість) грн. 07 коп.

Видачу наказу доручити господарському суду Дніпропетровської області.

Повернути Міському комунальному підприємству "Новомосковський комбінат комунальних підприємств" (51200, Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, вул. Радянська, буд. 14, ідентифікаційний код 32679659) з державного бюджету зайво сплачений згідно платіжного доручення № 238 від 30.06.2015 року, яке міститься в матеріалах справи, судовий збір у сумі 3 800 (три тисячі вісімсот) грн. 99 коп.

Повна постанова складена 15.09.2015 року.

Головуючий суддя Л.А. Коваль

Суддя В.О. Кузнецов

Суддя А.Є. Чередко