УХВАЛА

09.09.2015Справа №910/27102/14

За скаргоюТовариства з обмеженою відповідальністю "Константа"
на діїВідділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України
у справі№910/27102/14
за позовомПублічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Константа"
про стягнення грошових коштів
Суддя Підченко Ю.О.

Представники сторін:
від позивача:Гацій І.І. - представник за довіреністю; Кучерявий Д.В. - представник за довіреністю;
від відповідача (скаржника):Філь А.В. - представник за довіреністю;
від ВДВС:не з'явився;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Рішенням постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 13.11.2014 р. у справі №1735/14, позов АТ "Укрсоцбанк" до ТОВ "Константа" задоволено повністю, з стягнуто Товариства з обмеженою відповідальністю "Константа" (, що зареєстроване за адресою; 69035, м. Запоріжжя, проспект Леніна, буд. 200, кв. 29) на користь Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" (03150, м. Київ, вул. Ковпака, 29; ) заборгованості зі сплати процентів за Договором про надання невідновлювальної кредитної лінії №048 від 22.06.2007 р., за Договором кредиту за овердрафтом №098 від 04.12.2007 p., Генеральним договором про здійснення кредитування №118/08 від 11.09.2008 p., за період з 12.08.2010 р. по 29.05.2012 р. в розмірі 20 891 460 (двадцять мільйонів вісімсот дев'яносто одна тисяча чотириста шістдесят) гривень, 53 копійки, а також третейського збору в сумі 25 500 (двадцять п'ять тисяч п'ятсот) гривень, 00 копійок.

Ухвалою господарського суду м. Києва по справі №910/27102/14 від 14.01.2015 р., заяву б/н від 04.12.2014 р. про видачу виконавчого документа на примусове виконання рішення постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк", задоволено. Видано наказ на виконання рішення постійно діючого Третейського суду при Асоціації Українських банків від 13.11.2014 р. у справі №1735/14.

03.07.2015 р. до канцелярії господарського суду міста Києва від Товариства з обмеженою відповідальністю "Константа" надійшла скарга на дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України б/н від 30.06.2015 р., в якій заявник просить зупинити стягнення за наказом №910/27102/14, виданим 14.01.2015 р. господарським судом м. Києва, до набрання законної сили рішенням за результатами розгляду даної скарги, скасувати постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 21.05.2015 р. ВП №46724105 в повному обсязі, зняти арешт з частки в статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю "ІДА ЛТД", , (розмір внеску до статутного капіталу - 1 705 893,60 грн.), що належить боржнику Товариству з обмеженою відповідальністю "Константа", та скасувати заборону відчуження частки в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "ІДА ЛТД", , (розмір внеску до статутного капіталу - 1 705 893,60 грн.), що належить боржнику Товариству з обмеженою відповідальністю "Константа", .

При цьому, Товариством з обмеженою відповідальністю "Константа" заявлено клопотання про поновлення строку на оскарження дій Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 07.07.2015 р. розгляд питання щодо поновлення строку на оскарження дій Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України призначено до розгляду на 29.07.2015 р.

Представник позивача в судове засідання 29.07.2015 р. з'явився, подав заперечення на скаргу згідно змісту яких проти поданої Товариством з обмеженою відповідальністю "Константа" скарги заперечує та просить відмовити в її задоволенні.

Представник відповідача (скаржника) в судове засідання 29.07.2015 р. з'явився, скаргу на дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України підтримав у повному обсязі при цьому, вимог ухвали суду від 07.07.2015 р. не виконав, у зв'язку із чим заявив усне клопотання про відкладення розгляду справи.

Представник ВДВС, що належним чином повідомлений про час та місце розгляду скарги, в судове засідання 29.07.2015 р. не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 29.07.2015 р. у зв'язку із невиконанням відповідачам вимог ухвали суду від 07.07.2015 р. та неявкою представника ВДВС, розгляд питання щодо поновлення строку на оскарження дій Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України відкладено на 09.09.2015 р.

07.09.2015 р. представником відповідача на виконання вимог ухвали суду від 07.07.2015 р. через загальний відділ суду було подано письмові пояснення щодо поважності причин пропуску строку на оскарження дій Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України.

Так, у своїх письмових поясненнях скаржник зазначає, що ним строк на оскарження дій Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України було порушено внаслідок порушення державним виконавцем строку надіслання оскаржуваної постанови на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю "Константа".

Представники позивача в судове засідання 09.09.2015 р. з'явились, проти клопотання про поновлення строку на оскарження дій Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України заперечують вказуючи на те, що отримання відповідачем оскаржуваної постанови із запізненням не є поважною причиною з якою положення ч. 1 ст. 53 Господарського процесуального кодексу України пов'язують можливість для відновлення пропущеного строку на оскарження дій Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України.

Представник відповідача в судове засідання 09.09.2015 р. з'явився, вимоги ухвали суду від 07.07.2015 р. виконав, клопотання про поновлення строку на оскарження дій Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України підтримує в повному обсязі та просить його задовольнити з підстав викладених у письмових поясненнях б/н від 04.09.2015 р.

Представник ВДВС, що належним чином повідомлений про час та місце розгляду скарги, в судове засідання 09.09.2015 р. не з'явився, вимог ухвали суду від 29.07.2015 р. не виконав, про причини неявки суд не повідомив.

Відповідно до ч. 1 ст. 1212 Господарського процесуального кодексу України скарги на дії чи бездіяльність органів Державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів можуть бути подані стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти днів з дня вчинення оскаржуваної дії, або з дня, коли зазначеним особам стало про неї відомо, або з дня, коли дія мала бути вчинена.

Встановлений у частині першій статті 1212 Господарського процесуального кодексу України десятиденний строк для подання скарги є процесуальним і тому відповідно до вимог статті 53 Господарського процесуального кодексу України може бути відновлений за наявності поважних причин його пропуску та на підставі заяви скаржника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається в останній у вигляді клопотання.

Так, згідно з ст. 53 Господарського процесуального кодексу України за заявою сторони, прокурора чи з своєї ініціативи господарський суд може визнати причину пропуску встановленого законом процесуального строку поважною і відновити пропущений строк, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Отже, наведена норма пов'язує можливість відновлення процесуального строку з обов'язковою наявністю поважної причини (чи причин) пропуску відповідного строку.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується клопотання про поновлення строку на оскарження дій Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України, та оцінивши докази, які мають значення для розгляду клопотання, суд дійшов висновку, що вказані скаржником причини пропуску строку є поважними, а тому клопотання скаржника щодо відновлення процесуальних строків для подання скарги на дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України підлягає задоволенню.

За таких обставин, скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Константа" приймається судом до розгляду та розглядається в судовому засіданні 09.09.2015 р. по суті.

Представник відповідача в судовому засіданні 09.09.2015 р. скаргу підтримує у повному обсязі та просить її задовольнити в той час, як представники позивача проти скарги заперечують та просять залишити її без задоволення.

Розглянувши матеріали скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Константа" б/н від 30.06.2015 р., господарський суд встановив.

Згідно з положеннями ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій її території.

Відповідно до ст. 115 Господарського процесуального кодексу України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Рішення, ухвали, постанови суду, які не виконуються боржником добровільно у встановлений строк та у яких допущено негайне виконання, виконуються примусово органами Державної виконавчої служби, що входять до системи органів Міністерства юстиції України, в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Статтею 55 Закону України "Про третейські суди" встановлено, що рішення третейського суду виконуються зобов'язаною стороною добровільно, в порядку та строки, що встановлені в рішенні. Якщо в рішенні строк його виконання не встановлений, рішення підлягає негайному виконанню.

Відповідно до ст. 57 Закону України "Про третейські суди", рішення третейського суду, яке не виконано самостійно, підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження". Виконавчий документ, виданий на підставі рішення третейського суду, може бути пред'явлений до примусового виконання в строки, встановлені Законом України "Про виконавче провадження".

За приписами ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Таким чином, виходячи з вищевикладеного, ухвала господарського суду м. Києва від 14.01.2015 р. по справі №910/27102/14, яка набрала законної сили, є обов'язковою на всій території України і підлягає виконанню у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Скаржник у своїй скарзі вказує на незаконність винесеної державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України постанови ВП №46724105 від 21.05.2015 р. про накладення арешту на частку статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю "Константа", яке являється учасником Товариства обмеженою відповідальністю "ІДА ЛТД", де розмір його внеску становить 1 705 893,60 грн. та оголошення заборони на відчуження зазначеного майна.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Константа" підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 6 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 8 Закону України "Про виконавче провадження" сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник. Боржником є фізична або юридична особа, визначена виконавчим документом.

Статтею 52 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено порядок звернення стягнення на кошти та інше майно боржника. Відповідно до приписів вказаної статті, звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах.

Готівкові кошти, виявлені у боржника, вилучаються.

У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника.

Стягнення на майно боржника звертається в розмірі і обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження.

Як зазначає скаржник, Товариство з обмеженою відповідальністю "Константа" є учасником Товариства обмеженою відповідальністю "ІДА ЛТД", де розмір його статутного капіталу становить 1 705 893,60 грн.

Однак, суд вважає за необхідне зазначити, що боржником за виконавчим документом виступає саме Товариство з обмеженою відповідальністю "Константа".

За приписами ст. 96 Цивільного кодексу України, юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями. Юридична особа відповідає за своїми зобов'язаннями усім належним їй майном. Учасник (засновник) юридичної особи не відповідає за зобов'язаннями юридичної особи, а юридична особа не відповідає за зобов'язаннями її учасника (засновника), крім випадків, встановлених установчими документами та законом.

Згідно з ч. 3 ст. 80 Господарського кодексу України товариством з обмеженою відповідальністю є господарське товариство, що має статутний капітал, поділений на частки, розмір яких визначається установчими документами, і несе відповідальність за своїми зобов'язаннями тільки своїм майном.

Частиною 1 ст. 85 Господарського кодексу України передбачено, що господарське товариство є власником майна, переданого йому у власність засновниками і учасниками як внески.

Відповідно до ч. 1 ст. 87 Господарського кодексу України сума вкладів засновників та учасників господарського товариства становить статутний капітал товариства.

Згідно зі ст. 12 Закону України "Про господарські товариства" товариство є власником майна, переданого йому учасниками у власність як вклад до статутного (складеного) капіталу.

Тобто, вклад Товариства з обмеженою відповідальністю "Константа" у статутному капіталі Товариства обмеженою відповідальністю "ІДА ЛТД", є власністю не Товариства з обмеженою відповідальністю "Константа", а власністю юридичної особи Товариства обмеженою відповідальністю "ІДА ЛТД", а тому, виконавча служба на примусовому виконанні якої знаходиться наказ від 14.01.2015 р. на виконання рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 13.11.2014 р. у справі №1735/14, де боржником виступає Товариство з обмеженою відповідальністю "Константа" не мала законних підстав накладати арешт та оголошувати заборону на відчуження майна, яке є власністю Товариства обмеженою відповідальністю "ІДА ЛТД".

За таких обставин, господарський суд дійшов висновку про недотримання державним виконавцем вимог закону при винесенні спірної постанови.

Згідно з п. 9.13 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 р. №9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

Відповідно до п. 32 Інформаційного листа Вищого господарського суду України "Про деякі питання, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів України у 2009 році щодо застосування норм Господарського процесуального кодексу України" №01-08/369 від 29.06.2010 р. вимога скаржника щодо скасування постанови чи іншого акта органу Державної виконавчої служби за своєю правовою природою тотожна вимозі про визнання їх недійсними. Тому у господарського суду відсутні правові підстави для відмови в задоволенні скарги лише з тієї причини, що в ній зазначається про скасування відповідної постанови (акта), а не про визнання його недійсним. Господарський же суд, приймаючи судове рішення по суті скарги, має в будь-якому разі враховувати положення, викладене в названому роз'ясненні президії Вищого господарського суду України.

Приймаючи до уваги викладене вище, господарський суд дійшов висновку про обґрунтованість доводів скаржника, у зв'язку з чим скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Константа" в частині скасування постанови державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 21.05.2015 р. ВП №46724105 підлягає задоволенню, а постанова ВП №46724105 від 21.05.2015 р. - скасуванню.

Стосовно вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Константа" про зупинення стягнення за наказом від 14.01.2015 р. №910/27102/14 суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 Господарського процесуального кодексу України виконання рішення господарського суду провадиться на підставі виданого ним наказу, який є виконавчим документом.

Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 117 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, який видав наказ, може за заявою стягувача або боржника визнати наказ таким, що не підлягає виконанню, та стягнути на користь боржника безпідставно одержане стягувачем за наказом. Господарський суд розглядає заяву в десятиденний строк у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника і виносить ухвалу. Неявка стягувача і боржника не є перешкодою для розгляду заяви. До розгляду заяви господарський суд має право своєю ухвалою зупинити стягнення за наказом, а також витребувати наказ.

З наведених приписів чинного процесуального законодавства вбачається, що суд першої інстанції наділений правом зупинити виконання за наказом лише під час провадження за заявою про визнання його таким, що не підлягає виконанню, а відповідно поза межами такого провадження суд позбавлений можливості вчиняти вказані дії.

Як вбачається з матеріалів справи, заява відповідача про визнання наказу господарського суду міста Києва від 14.01.2015 р. у справі №910/27102/14 таким, що не підлягає виконанню, була розглянута в порядку, передбаченому ст. 117 Господарського процесуального кодексу України 20.07.2015 р., про що господарським судом міста Києва винесено відповідну ухвалу.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з вимогами ст. 1211 Господарського процесуального кодексу України зупиняти виконання судового рішення має право виключно суд касаційної інстанції.

Відтак, враховуючи відсутність правових підстав для зупинення виконання за виданим у даній справі наказом, суд прийшов до висновку про необґрунтованість скарги відповідача в цій частині.

Щодо вимог про зняття арешту та скасування заборони відчуження з частки Товариства з обмеженою відповідальністю "Константа" в статутному капіталі Товариства обмеженою відповідальністю "ІДА ЛТД" суд зазначає наступне.

У відповідності до п. 9.13 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 р. №9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" господарський суд не вправі самостійно вчиняти ті чи інші дії, пов'язані із здійсненням виконавчого провадження, замість державного виконавця (наприклад, відкривати або закінчувати виконавче провадження), але може зобов'язати державного виконавця здійснити передбачені законом дії, від вчинення яких той безпідставно ухиляється.

Згідно із абз. 2 п. 7 постанови пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження" №13 від 26.13.2003 р. заяви, подання учасників виконавчого провадження вирішуються загальним і господарським судами мотивованими ухвалами відповідно до вимог статей 232 - 234 ЦПК та статей 86, 1212 ГПК. Виходячи зі змісту ст. 24824 ЦПК у разі визнання неправомірними рішення, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд зобов'язує їх усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює порушені права чи свободи заявника. При цьому суд не вправі зобов'язувати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом №606-XIV можуть здійснюватися тільки державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби (наприклад, постановити ухвалу про зупинення виконавчого провадження у випадках, передбачених ст. 35 Закону №606-XIV), проте може привести визначений державним виконавцем строк зупинення провадження у відповідність із законом або скоротити його (ч. 3 ст. 36 Закону №606-XIV).

Отже, з вищенаведеного слідує, що господарський суд може лише зобов'язати державного виконавця вчинити ті чи інші дії, проте не вправі вчиняти такі дії самостійно.

При цьому, скаржником перед судом ставиться питання про зняття арешту та скасування заборони відчуження частки Товариства з обмеженою відповідальністю "Константа" в статутному капіталі Товариства обмеженою відповідальністю "ІДА ЛТД", тобто скаржник просить суд самостійно вчинити дії, пов'язані із здійсненням виконавчого провадження, що суперечить зокрема Закону України "Про виконавче провадження".

Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити, що Господарським процесуальним кодексом України окремо не передбачений порядок зняття арешту з майна, накладеного не судовим рішенням, а постановою державного виконавця в ході виконання рішення суду.

За таких обставин, оскільки зняття арешту, накладеного на майно боржника під час виконання рішення суду, у незавершеному виконавчому провадженні, є діями, які в розумінні статті 60 Закону України "Про виконавче провадження" належать безпосередньо до повноважень державного виконавця, підстави для задоволення скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Константа" про зняття арешту та скасування заборони відчуження з частки Товариства з обмеженою відповідальністю "Константа" в статутному капіталі Товариства обмеженою відповідальністю "ІДА ЛТД", у суду відсутні.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Константа" на дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України б/н від 30.06.2015 р. підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 86, 1212 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Відновити строк для подання скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Константа" на дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України у справі №910/27102/14.

2. Скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Константа" на дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України задовольнити частково.

3. Скасувати постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Міністерства юстиції України від 21.05.2015 р. ВП №46724105 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

4. В іншій частині в задоволенні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Константа" на дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України відмовити.

5. Ухвала набирає законної сили з моменту винесення та може бути оскаржена в порядку, передбаченому ст. 106 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Ю.О. Підченко