ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

17.09.2015 Справа № 920/1010/15
Господарський суд Сумської області, у складі судді Зайцевої І.В. при секретарі судового засідання Пономаренко Н.М., розглянувши матеріали справи №920/1010/15

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Сумитеплоенерго» м. Суми;

до відповідача: Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково - виробниче об'єднання» м. Суми;

про стягнення 84173 грн 85 коп

Представники:

Від позивача: Черняк К.М. (довіреність № 26 від 07.05.2015);

Від відповідача: Сафронов М.А. (довіреність 18-49/1515 від 02.09.2015);

Суть спору: позивач подав позовну заяву, в якій просить суд стягнути з відповідача суму основного боргу за договором про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води № 20-Т від 31.08.2007 у розмірі 58091 грн 51 коп, пеню у розмірі 9800 грн 95 коп, 3% річних у розмірі 526 грн 98 коп та інфляційні збитки у розмірі 15754 грн 41 коп, а також витрати по оплаті судового збору.

06.08.2015 року представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечує, посилаючись на те, що відносини, які склалися між позивачем та відповідачем з приводу постачання теплової енергії на об'єкти відповідача не можуть регулюватися змістом умов, викладених в договорі № 20-Т від 31.08.2007 року, оскільки даний договір був підписаний відповідачем з протоколом розбіжностей, який позивач не підписав. Крім того, відповідач посилається на те, що позивач не звертався до нього з вимогою про сплату спожитих послуг, що підтверджує відсутність факту порушення зобов'язання.

20.08.2015 року представник позивача подав до суду письмові пояснення по справі з огляду на відзив відповідача.

20.08.2015 року представник відповідача подав до суду клопотання про продовження строку розгляду спору.

Ухвалою господарського суду Сумської області від 20.08.2015 року продовжено строк розгляду спору на 15 днів до 21.09.2015 року.

25.08.2015 року представник позивача подав до суду клопотання про долучення до матеріалів справи доказів направлення відповідачу претензії про сплату боргу.

10.09.2015 року представник позивача подав клопотання, в якому повідомляє суд про те, що у відповідності до рішення позачергових загальних зборів акціонерів (№ 29 від 24.07.2015 року), змінено найменування публічного акціонерного товариства «Сумське науково-виробниче об'єднання ім. М.В. Фрунзе » та затверджено нове найменування, а саме: публічне акціонерне товариство «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання».Відповідні зміни були зареєстровані 01.09.2015 року у відповідності до вимог статті 29 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців».

Представник позивача в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні в повному обсязі.

Представник відповідача проти позову заперечує та вважає його безпідставним, необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Враховуючи достатність часу, наданого позивачу та відповідачу для підготовки до судового засідання та подання витребуваних судом документів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, закріплені п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, ст. 43 та ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, сторонам створені усі належні умови для надання доказів у справі та є підстави для розгляду справи за наявними у ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та оцінивши надані докази, суд встановив:

31.08.2007 року між позивачем та відповідачем було укладено договір № 20-Т про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, згідно умов якого позивач зобов'язався надавати відповідачу вчасно та відповідної якості послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, а відповідач в свою чергу зобов'язався своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, передбачених цим договором.

Факт постачання відповідачу теплової енергії підтверджується матеріалами справи, а саме: актами приймання -передачі теплової енергії, підписаними сторонами, та рахунками.

Згідно з п. 3.2 договору, розрахунковим періодом є календарний місяць.

Відповідно до п. 3.3 договору, відповідач до 15 числа розрахункового періоду повинен був сплачувати вартість зазначеної в договорі кількості спожитої теплової енергії в гарячій воді, передбаченої на розрахунковий період. Остаточний розрахунок за фактичну спожиту теплову енергію здійснюється до 10числа місяця, наступного за розрахунковим, з урахуванням залишкової суми (сальдо) розрахунків на початок місяця.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач порушив взяті на себе зобов'язання та всупереч умовам укладеного між сторонами договору не сплатив вартість спожитої теплової енергії, в зв'язку з чим у нього виникла заборгованість перед позивачем в сумі 58091 грн. 51 коп.

Посилання відповідача на те, що відносини, які склалися між позивачем та відповідачем з приводу постачання теплової енергії на об'єкти відповідача не можуть регулюватись змістом умов, викладених в договорі № 20-т від 31.08.2007 року, оскільки позивачем не був підписаний протокол розбіжностей до договору, тому договір вважається неукладеним, - не можуть бути прийняті до уваги, виходячи з наступного.

Статтею 204 Цивільного кодексу України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Як вбачається з матеріалів справи, за весь термін дії договору відповідачу надавались послуги у повному обсязі, належної якості, жодних зауважень стосовно якості послуг або відмови від отримання послуг від відповідача не надходило. Рахунки про оплату спожитих згідно договору послуг та акти приймання - передачі послуг за договором (які є безпосередньо додатками до діючого договору і про це вказано у формі Акту) приймались, підписувались без заперечень відповідача.

Пунктом 8 статті 181 Господарського процессуального кодексу України передбачено, що в разі якщо сторона не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, а одна зі сторін здійснила фактичні дії щодо його виконання, правові наслідки таких дій визначаються нормами Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч.2 ст. 642 Цивільного кодексу України якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, наддала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Частиною 4 ст. 181 Господарського кодексу України визначено, що за наявності запереченьщодо окремих умов договору сторона , яка одержала проект договору, складає протокол розбіжностей, про що робиться застереження у договорі та у двадцятиденний строк надсилає другій стороні два примірники протоколу розбіжностей разом з підписаним договором.

Відповідно до наданого позивачем для огляду суду оригіналу договору відсутні будя-які застереження про наявний протокол розбіжностей.

Відповідач не подав доказів направлення в установленні строки та порядку протокол розбіжностей до цього договору, при тому, що екземпляр договорускерований позивачеві ним був підписаний.

Відповідно до статей 526, 629 Цивільного кодексу України, пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від зобов'язання не допускається; договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з частиною першою статті 222 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших суб'єктів, зобов'язані поновити їх, не чекаючи пред'явлення їм претензії чи звернення до суду.

Відповідно до положень статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 530 цього ж Кодексу, визначено, якщо в зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

22.05.2015 року позивач направив на адресу відповідача претензію № 4 про сплату заборгованості за договором № 20-Т про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води в розмірі 58091 грн. 51 коп.

Крім суми основного боргу, позивач просить стягнути з відповідача 9800 грн. 95 коп. пені, 526 грн. 98 коп. - 3% річних та 15754 грн. 41 коп. інфляційних збитків.

Згідно п. 5.1.5 договору у разі несвоєчасної сплати споживачем (відповідачем0 грошових коштів, які передбачені умовами договору, за послуги виконавця (позивача), споживач сплачує виконавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України (яка діяла на момент прострочення виконання грошового зобов'язання споживачем) від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання (боргу) за кожен календарний день прострочення виконання грошового зобов'язання. Споживач , який прострочив виконання грошового зобов'язання , зобов'язується сплатити виконавцю суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення , а також три проценти річних.

Статтею 230 Господарського кодексу України визначено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, не виконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України, визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» № 2921-ІІІ від 10.01.2002 року, розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період за який сплачується пеня.

Згідно з поданим розрахунком, відповідачеві нарахована пеня за період 01.12.2014 року по 15.06.2015 року і складає 9800 грн. 95 коп.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір процентів.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

З огляду на викладене, враховуючи встановлений судом факт неналежного виконання відповідачем договірних зобов'язань щодо оплати наданих послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом стягнення з відповідача 58091 грн. 51 коп. заборгованості, 9800 грн. 95 коп. пені, 526 грн 98 коп -3% річних та 15754 грн. 41 коп. інфляційних збитків.

Виходячи з фактичних обставин даної справи, враховуючи, що спір між сторонами виник в результаті неправомірних дій відповідача, суд дійшов висновку про відшкодування позивачеві суми сплаченого судового збору в розмірі 1 827 грн. 00 коп. за рахунок відповідача відповідно до вимог ст. ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 44, 49, 81, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» (40004,м. Суми, вул. Горького, 58 і.к. 05747991) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Сумитеплоенерго» (40022, м. Суми, вул. 2-га Залізнична, 10 і.к. 33698892) 58091грн. 51 коп. заборгованості за надані послуги, 9800 грн. 95 коп. пені, 526 грн. 98 коп - 3% річних, 15754 грн. 41 коп. інфляційних збитків, 1 827 грн. 00 коп. судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 21.09.2015 року.

Суддя І.В. Зайцева