УХВАЛА

09.09.2015Справа № 911/3078/15
За позовом Прокурора Сокальського району Львівської області

в інтересах держави в особі

1. Міністерства енергетики та вугільної промисловості України

2. Державного підприємства "Львіввугіллія" в особі Відокремленого підрозділу "Шахта "Степова" Державного підприємства "Львіввугілля"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "КТК Імпекс"

про стягнення 212 385,18 грн.

Суддя Селівон А.М.

Представники сторін:

Від прокуратури: Чистякова Н.О. - службове посвідчення №031458 від 21.01.2015

Від позивача 1 : Яковлєв О.І. - представник, посвідчення №499 від 10.06.2015

Від позивача 2: Пашкутська Н.М. представник, довіреність №8/48 від 01.04.2015

Від відповідача: Шейко В.В. - представник, довіреність №08/09 від 08.09.2015

ВСТАНОВИВ:

Прокурор Сокальського району Львівської області звернувся до господарського суду Київської області в інтересах держави в особі Міністерства енергетики та вугільної промисловості та Державного підприємства "Львіввугілля" в особі Відокремленого підрозділу "Шахта "Степова" Державного підприємства "Львіввугілля" з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "КТК Імпекс" про стягнення коштів в сумі 212385,18 грн..

В обґрунтування позовних вимог прокурор в позовній заяві посилається на неналежне виконання відповідачем умов укладеного між позивачем 2 та відповідачем Договору № 30-125 поставки товару від 25.12.14 р. в частині зобов'язань щодо своєчасного та повного здійснення поставки товару, в результаті чого у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем, за наявності якої прокурором нараховані відповідачу пеня, проценти річних та втрати від інфляції.

Ухвалою господарського суду Київської області від 20.07.15 р. на підставі ст.ст. 15, 17 Господарського процесуального кодексу України позовні матеріали надіслано за територіальною підсудністю до Господарського суду міста Києва у зв'язку із встановленням в ході їх розгляду, що місцезнаходженням відповідача є м. Київ, проспект 40-річчя Жовтня, 120, кв. 1.

За наслідками автоматичного розподілу автоматизованою системою документообігу суду позовні матеріали передані на розгляд судді Селівону А.М..

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.07.2015 порушено провадження у справі № 911/3078/15 та призначено до розгляду на 09.09.2015.

У судове засідання 09.09.2015 з'явилися уповноважені представники сторін та прокурор.

Судом повідомлено, що до початку судового засідання 09.09.15 р. через відділ діловодства господарського суду м. Києва від представника позивача 2 надійшло клопотання про долучення документів до матеріалів справи № 4/1407 від 21.08.2015. Клопотання судом задоволено, документи до матеріалів справи долучені.

Також через канцелярію суду представником позивача 2 подана заява про уточнення позовних вимог № 4/1483 від 07.09.2015, в якій позивач 2 просить стягнути з відповідача 87825,72 грн. вартості непоставленого товару, 36464,57 грн. штрафних санкцій, 87920,86 грн. інфляційних втрат та 3997,89 грн. процентів річних. Заява долучена судом до матеріалів справи.

Судом повідомлено, що до початку судового засідання 09.09.15 р. через відділ діловодства господарського суду м. Києва від представника відповідача надійшли наступні документи:

- клопотання б/н від 07.09.2015 про долучення документів до матеріалів справи. Клопотання судом задоволено, документи до матеріалів справи долучені.

- відзив на позовну заяву б/н б/д, в якому відповідач заперечує проти позову, зазначаючи про відсутність порушень умов Договору поставки товару № 30-125 від 25.12.14 р. з боку відповідача та безпідставність позову. Відзив разом з доданими до нього документами долучено судом до матеріалів справи.

- клопотання б/н від 07.09.15 р. про залишення позову без розгляду, в якому представник відповідача просить залишити без розгляду позовну заяву прокурора Сокальського району Львівської області, посилаючись на те, що прокурором в позовній заяві не вказано жодного аргументу та не наведено обґрунтування яким саме чином відповідачем порушені інтереси держави, які конкретно інтереси, що потребують втручання прокурора, повинні бути захищені, та в чому полягає необхідність участі останнього в процесі. Також відповідач зазначає про відсутність викладення в позовній заяві правової позиції прокурора та зазначення, в чому саме полягають надані відповідачем збитки. Клопотання долучено судом до матеріалів справи.

Клопотання від представників сторін про здійснення фіксації судового засідання технічними засобами до суду не надходило. Засідання господарського суду по розгляду даної справи проведено без фіксації технічними засобами. Судовий процес відображено у протоколі судового засідання.

В судовому засіданні 09.09.15 р. представник відповідача підтримав подане клопотання про залишення позовної заяви без розгляду.

Прокурор та представники позивачів 1 та 2 заперечували проти клопотання відповідача 2 про залишення позовної заяви без розгляду.

Заслухавши в судовому засіданні 09.09.15 р. пояснення прокурора та представників сторін, дослідивши надані прокурором та сторонами докази, суд зазначає, що згідно зі ст.1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації) мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути підприємства та організації, зазначені у статті 1 цього Кодексу (ст. 21 ГПК України).

Важливим елементом у даному приписі процесуального закону є наявність у суб'єкта звернення (позивача) комплексу конкретно визначених суб'єктивних прав і обов'язків, які закріплені за відповідним суб'єктом нормами права (відповідного правового статусу). У випадку відсутності у позивача відповідного правового статусу є неможливим не тільки захист цього правового статусу (в силу відсутності самого суб'єктивного права на захист), а неможливим є саме порушення прав позивача (у зв'язку із відсутністю суб'єктивних прав та обов'язків у оспорюваних відносинах).

У відповідності до ч. 2 ст. 121 Конституції України на прокуратуру України покладається представництво громадянина або держави в суді у випадках, визначених законом.

Відповідно до положень абзацу 4 частини 1 статті 2 Господарського процесуального кодексу України господарський суд порушує справи за позовами прокурорів, які звертаються до господарського суду в інтересах держави. Частиною третьою згаданої статті передбачено, що у позовній заяві прокурор самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, за відсутності ж такого органу або відсутності у нього повноважень зазначає про це в позовній заяві.

Згідно частини першої статті 29 Господарського процесуального кодексу України прокурор бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступати за своєю ініціативою у справу, порушену за позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду для представництва інтересів громадянина або держави. З метою вступу у справу прокурор може подати апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судових рішень господарських судів, заяву про перегляд рішення за нововиявленими обставинами або повідомити суд і взяти участь у розгляді справи, порушеної за позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду.

За приписами ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.

Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Обов'язок зазначення в позовній заяві наведених відомостей прямо передбачений ст.ст. 2, 29, п. 5 ст. 54 Господарського процесуального кодексу України. Зокрема, у рішенні Конституційного суду України від 04.04.1999 №3-рп/99 у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) зазначено, що із врахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах і є фактично позивачем у справах, порушених за позовною заявою прокурора.

Поняття "орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах" означає орган, на який державою покладено обов'язок щодо здійснення конкретної діяльності у відповідних правовідносинах, спрямованої на захист інтересів держави. Таким органом, відповідно до статей 6, 7, 13 та 143 Конституції України, може виступати орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.

Тобто, положення абзацу четвертого частини першої ст. 2 Арбітражного (нині Господарського) процесуального кодексу України в контексті пункту 2 ст. 121 Конституції України належить розуміти так, що прокурори заступники подають до господарського суду позови саме в інтересах держави, а не в інтересах підприємств, установ і організацій незалежно від їх підпорядкування і форм власності.

Відповідно до вказаного вище Рішення Конституційного суду України державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб'єктів права власності та господарювання тощо.

Як свідчать матеріали справи, звертаючись з даним позовом до суду прокурор Сокальського району Львівської області визначив в якості позивачів, за захистом порушених прав і охоронюваних законом інтересів яких в інтересах держави він звернувся до суду, Міністерство енергетики та вугільної промисловості України та Державне підприємство «Львіввугілля» в особі відокремленого підрозділу «Шахта «Степова» Державного підприємства "Львіввугілля", правовідносини між якими виникли на підставі Договору № 30-125 поставки товару від 25.12.14 р. та згідно умов якого у відповідача виникли зобов'язання з поставки позивачу 2 товару - запчастин в узгоджених в специфікації найменуваннях та кількості.

При цьому наявність у господарських відносинах позивача 2 та відповідача за відповідним Договором поставки товару інтересів держави прокурором Сокальського району Львівської області обґрунтовується посиланням на те, що Державне підприємство «Львіввугіллія» в особі ВП «Шахта «Степова» Державного підприємства "Львіввугілля" належить до сфери управління Міністерства енергетики та вугільної промисловості України та відноситься до стратегічно важливих для економіки і безпеки держави підприємств у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 03 листопада 2010 р. № 999. Таким чином, в якості органу, уповноваженого здійснювати відповідні функції у спірних відносинах прокурором визначено Міністерство економіки та вугільної промисловості, з посиланням на той факт, що неналежне виконання договірних зобов'язань щодо оплати за виконані роботи призвело до втрат грошових коштів, які повинні бути ефективно використані на виробництві або спрямовані для здійснення заходів з охорони праці працівників, зайнятих на виробництві з важкими і шкідливими умовами праці.

Разом з тим, згідно поданої позовної заяви предметом спору у даній справі є стягнення з відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «КТК ІМПЕКС» 119946,60 грн. вартості непоставленого за Договором поставки товару № 30-125 від 25.12.14 р. товару, внаслідок чого у останнього утворився борг перед позивачем 2 у вказаній сумі, за наявності якого прокурором нараховані 25148,87 гр. штрафних санкцій, 64051,49 грн. інфляційних втрат та 2238,22 грн. процентів річних. Тобто дана позовна заява вжита як захід прокурорського реагування з метою захисту державних інтересів в особі Міністерства енергетики та вугільної промисловості України та Державного підприємства «Львіввугілля» в особі відокремленого підрозділу «Шахта «Степова» Державного підприємства "Львіввугілля", щодо стягнення коштів на користь позивача 2.

Проте, суд звертає увагу, що спірні правовідносини виникли лише між суб'єктами господарювання: Державним підприємством «Львіввугілля» в особі відокремленого підрозділу «Шахта «Степова» Державного підприємства "Львіввугілля" та Товариством з обмеженою відповідальністю "КТК ІМПЕКС» при виконанні господарського Договору № 30-125 поставки товару від 25.12.14 р.. За висновками суду, вказані відносини за правовою природою є господарськими, і в межах цих відносин Державне підприємство «Львіввугілля» в особі відокремленого підрозділу «Шахта «Степова» Державного підприємства "Львіввугілля" не реалізовує взагалі повноваження держави або органу виконавчої влади, не здійснює владних, управлінських функцій по відношенню до Товариства з обмеженою відповідальністю "КТК ІМПЕКС», вказані особи в зазначених відносинах є рівноправними та незалежними одна від одної.

Окрім того суд зазначає, що Міністерство енергетики та вугільної промисловості не є стороною у даних спірних правовідносинах, що виникли у зв'язку із виконанням сторонами умов укладеного між ТОВ "КТК ІМПЕКС» та ДП «Львіввугілля» в особі Відокремленого підрозділу «Шахта «Степова» договору, а останнє не є органом державної влади чи органом місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу, на який державою покладено обов'язок щодо здійснення конкретних функцій у правовідносинах, пов'язаних із захистом інтересів держави в межах даних спірних правовідносин щодо придбання даним підприємством товарів в рамках його господарської діяльності.

Отже, як встановлено судом, прокурором в позовній заяві та в судовому засіданні 09.09.15 р. не обґрунтовано та не наведено достатніх правових підстав для зазначення Міністерства енергетики та вугільної промисловості в якості органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. Не надано прокурором такого обґрунтування і на вимогу ухвали суду від 27.07.15 р. про порушення провадження у даній справі.

Більш того, як свідчать матеріали справи, позивач 2 - Державне підприємство «Львіввугіллія» має статус юридичної особи, згідно п.п.3.6, 3.7 Статуту веде самостійний баланс, має поточні та вкладні (депозитні) рахунки в установах банків, реєстраційний рахунок у держказначействі та печатку, штампи, фірмові банки тощо, несе відповідальність за своїми зобов'язаннями в межах належного йому майна згідно із чинним законодавством. Підприємство не несе відповідальності за зобов'язаннями держави, уповноваженого органу правління. Також у відповідності до п.3.8 Статуту позивач 2 має право укладати договори (правочини) у порядку, встановленому чинним законодавством, набувати майнові та особисті немайнові права, нести обов'язки, бути позивачем, відповідачем і третьою особою в господарських судах, адміністративних судах та судах загальної юрисдикції. Відносини позивача з іншими підприємствами, організаціями і громадянами в усіх сферах виробничої діяльності здійснюються на підставі договорів (п.7.7 Договору).

Відповідно до п.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23 березня 2012 року № 7 "Про деякі питання участі прокурора у розгляді справ, підвідомчих господарським судам" (із змінами та доповненнями) господарський суд повинен оцінювати правильність визначення прокурором органу, на який державою покладено обов'язок щодо здійснення конкретних функцій у правовідносинах, пов'язаних із захистом інтересів держави. Інтереси держави мають чітко формулюватися й умотивовуватися прокурором. У випадках неправильного визначення прокурором позивача, тобто органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, господарський суд на підставі пункту 1 частини першої статті 63 Господарського процесуального кодексу України повертає таку позовну заяву і додані до неї документи без розгляду. Якщо господарський суд помилково порушив провадження у справі за позовом прокурора, в якій неправильно визначено позивача за вимогами про захист інтересів держави, такий позов підлягає залишенню без розгляду відповідно до пункту 1 частини першої статті 81 ГПК України.

Судом враховано, що наведене прокурором обґрунтування підстав пред'явлення позову не містить посилань на обставини, що свідчать про порушення чи загрозу інтересам держави та правового обґрунтування визначення органу державної влади, уповноваженого здійснювати відповідні функції у спірних відносинах; позов заявлено, зокрема, в інтересах суб'єкта господарювання, управління господарською діяльністю якого здійснюється через його органи управління.

Враховуючи вищевикладене та з урахуванням того, що прокурором фактично поданий позов в інтересах самостійного суб'єкта господарювання - ДП «Львіввугілля» в особі Відокремленого підрозділу «Шахта «Степова» ДП "Львіввугілля", а не в інтересах органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах (органу державної влади, місцевого самоврядування чи іншого суб'єкта владних повноважень), окрім того з матеріалів справи не вбачається порушення інтересів держави в особі Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, суд дійшов висновку про залишення позову без розгляду відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 81 ГПК.

Згідно ч.4 ст.81 Господарського процесуального кодексу України після усунення обставин, що зумовили залишення позову без розгляду, позивач має право знову звернутися з ним до господарського суду в загальному порядку.

Керуючись п.1 ч.1 ст.81, ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

Позов залишити без розгляду.

Суддя А.М.Селівон