Господарський суд Чернігівської області
========================================================================================================================================================================
РІШЕННЯ

17 вересня 2015 року Справа № 927/993/15

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Чернігівнафтопостач",

юридична адреса: вул. Лісна, 1, с. Слабин, Чернігівський район, Чернігівська область, 15555;

поштова адреса: вул. Мстиславська, 25, м. Чернігів, 14000

Відповідач-1: Фонд комунального майна Чернігівської міської ради,

вул. Мстиславська, 8, м. Чернігів,14000

Відповідач-2: Чернігівська міська рада,

вул. Магістратська, 7, м. Чернігів, 14000

про визнання права власності

Суддя Моцьор В.В.

Представники сторін:

позивача: ОСОБА_1 (довіреність №б/н від 03 серпня 2015року, ОСОБА_2 (паспорт серії НМ №348161),

відповідача-1: ОСОБА_3 (довіреність №7-4/29 від 14 січня 2015 року),

відповідача-2: ОСОБА_4І (довіреність №3-28/530 від 05 травня 2015 року).

Рішення приймається після оголошених в судових засіданнях 09 вересня 2015 року та 15 вересня 20105 року перерв на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

В судовому засіданні 17 вересня 2015 року на підставі ч. 2 ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Товариством з обмеженою відповідальністю "Чернігівнафтопостач" подано позов до Фонду комунального майна Чернігівської міської ради про визнання за позивачем права співвласника на створену річ вбудовані приміщення магазину непродовольчих товарів площею 233,4 кв.м. за адресою: м. Чернігів, вул. Мстиславська, 25 з частиною у праві власності, яка відповідає витратам позивача на поліпшення орендованої речі в сумі 299867,92грн.

Ухвалою суду від 04 серпня 2015 року було залучено до участі у справі другого відповідача - Чернігівську міську раду та відкладено розгляд справи. Ухвалами від 18 серпня 2015 року та від 27 серпня 2015 року розгляд справи відкладався.

У судовому засіданні 09 вересня 2015 року представник позивача подав суду клопотання про призначення у справі судової будівельно-технічної експертизи. Дане клопотання обґрунтоване тим, що позивачем заявлено позов про визнання права співвласника на новостворену річ вбудовані приміщення магазину непродовольчих товарі з частиною у праві власності, яка відповідає витратам позивача на поліпшення орендованої речі. Для визначення розміру частки, яка відповідає витратам позивача на поліпшення речі необхідні спеціальні знання, а без проведення експертизи визначити таку частку неможливо. Суд долучив клопотання до матеріалів справи, але відклав його розгляд до наступного судового засідання.

Суд перейшов до розгляду справи по суті.

Представник позивача підтримав позовні вимоги, просив суд їх задовольнити, обґрунтовуючи свої позовні вимоги приписами ч.4 ст.778 ЦК України, ч. 4 ст. 23 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", посилався на те, що, з дозволу орендодавця внаслідок проведення реконструкції частини підвального приміщення в житловому будинку по вул. Мстиславська, 25 в м. Чернігові за рахунок власних коштів ТОВ "Чернігівнафтопостач" було введено в експлуатацію магазин непродовольчих товарів загальною площею 233,4 кв.м., отже, на думку позивача, такі дії призвели до створення нової речі магазину непродовольчих товарів, в якому йому належить частка у праві спільної часткової власності, пропорційна понесеним витратам на суму 299867,92грн.

Представник відповідача-1 у судовому засіданні і відзиві на позовну заяву просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у зв'язку зі спливом позовної давності, оскільки договір оренди №782 від 21 лютого 2007 року припинив свою дію ще у 2012 році, також, зазначивши, що здійснення орендарем переобладнання нежитлових приміщень під певний вид діяльності (магазин) не змінює будівельних габаритів об'єкта, а тому не створює нову річ, а лише поліпшує її; положення щодо новоствореної речі не застосовуються до правовідносин оренди державного та комунального майна, оскільки сама лише обставина збільшення вартості орендованого майна не може бути достатньою підставою для висновку про створення нової речі.

Представник відповідача-2 у судовому засіданні і відзиві на позовну заяву просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог, свої заперечення обґрунтовував, зокрема, тим, що укладаючи договір оренди, сторони в п. 10.5 договору домовились, що у разі припинення або розірвання договору, поліпшення орендованого майна, здійснені орендарем за рахунок власних коштів, які можна відокремити від орендованого майна не завдаючи йому шкоди, визнаються власністю орендаря, а невідокремлені поліпшення власністю орендодавця, отже, товариство погодилось на визнання права власності на невід'ємні поліпшення за орендодавцем Фондом комунального майна Чернігівської міської ради.

У судовому засіданні 15 вересня 2015 року представник позивача підтримав клопотання про призначення у справі судової будівельно-технічної експертизи.

Представники відповідача-1 та відповідача-2 заперечили щодо заявленого клопотання.

Суд відмовив у задоволенні даного клопотання у зв'язку з його необґрунтованістю.

Представник відповідача-1 надав суду додаткові документи, які долучені до матеріалів справи.

Представник відповідача-2 надав суду письмові пояснення, в яких зазначено, що архітектурно-планувальне завдання №263 від 08 червня 2007 року діяло до травня 2009 року, в той час як введення об'єкту в експлуатацію відбулось лише в липні 2011 року, тобто після двох років по закінченню дії відповідних дозволів, крім того, позов заявлений після спливу строку позовної давності, оскільки магазин непродовольчих товарів був введений в експлуатацію 15 липня 2011 року, про що ТОВ "Чернігівнафтопостач" листом від 18 липня 2011 року повідомило Чернігівську міську раду. Суд долучив пояснення до матеріалів справи.

У судовому засіданні 17 вересня 2015 року представник позивача надав суду пояснення щодо поданих відповідачами заяв про застосування строків позовної давності, які долучені до матеріалів справи та подав клопотання про призначення у справі судової будівельно-технічної експертизи. Дане клопотання обґрунтоване тим, що для визначення розміру частки, яка відповідає витратам позивача на створення нової речі (магазину непродовольчих товарів) у зв'язку з проведенням поліпшень орендованого майна необхідні спеціальні знання, що без проведення експертизи неможливо визначити таку частку.

Представник відповідача-1 заперечив щодо заявленого клопотання.

Суд відхилив клопотання про призначення у справі судової будівельно-технічної експертизи, оскільки ідентичне клопотання було розглянуто судом і було відмовлено у його задоволенні.

Розглянувши подані матеріали, заслухавши повноважних представників сторін, зясувавши фактичні обставини справи, дослідивши та оцінивши надані докази, суд встановив.

Згідно із статтею 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Статтею 20 Господарського кодексу України передбачено, що кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч.1 ст. 392 Цивільного кодексу України особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами (за умови, що позивач не перебуває з цими особами у зобовязальних відносинах, оскільки права осіб, які перебувають у зобовязальних відносинах, повинні захищатися за допомогою відповідних норм інституту зобовязального права).

21 лютого 2007 року між Фондом комунального майна Чернігівської міської ради (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Чернігівнафтопостач" (орендар) укладено договір оренди нерухомого майна, що належить територіальній громаді міста Чернігова № 782 Д (надалі - договір) (а.с. 22-25).

Відповідно до умов п. 1.1. 1.2 договору, орендодавець передав, а орендар прийняв в строкове платне користування окреме індивідуально визначене майно: нежитлове приміщення, розташоване у п'ятиповерховому житловому будинку (приміщення: літ. "32-5", "32-11", "32-14", "32-16", з літ. "33-1" по "33-13", площа спільного користування літ. "32-4" згідно інвентаризаційною справою №9872) (надалі майно). Місцезнаходження майна: м. Чернігів, вул. Мстиславська, 25; загальна площа 238,84 кв.м., в тому числі площа спільного користування 1,14 кв.м.; вартість майна загальною площею 238,84 кв.м. складає 408415,00грн. (згідно з незалежною оцінкою, виконаною станом на 12 лютого 2007 року, затвердженою 21 лютого 2007 року); знаходиться в повному господарському віданні КП "ЖЕК-2" Чернігівської міської ради. Майно передається в оренду з метою використання під склад.

Відповідно до розділу 2 договору вступ орендаря у строкове платне користування майном настає у термін, указаний у договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору та акта приймання-передачі, який є невід'ємною частиною цього договору (додаток №1). Передача майна в оренду не тягне за собою виникнення в орендаря права власності на це майно. Власником майна залишається територіальна громада м. Чернігова, а орендар користується ним протягом строку оренди. У разі припинення цього договору майно повертається орендарем орендодавцю у порядку, встановленому при передачі майна орендарю. Майно вважається поверненим орендодавцю з моменту підписання сторонами акта приймання-передачі. Обов'язок по складанню акта приймання-передачі покладається на сторону, яка передає майно іншій стороні договору.

21 лютого 2007 року сторони підписали акт приймання-передачі майна, що надається в оренду, а саме: приміщення, розташованого за адресою: м. Чернігів, вул. Мстиславська, 25; площею 237,7 кв.м., крім того площа спільного користування 1,14 кв.м.; вартістю 408415,00грн. (а.с. 26).

Пунктами 5.2, 5.3 договору сторони передбачили, що при проведенні орендарем капітального ремонту чи переобладнання приміщення, останній несе матеріальну відповідальність за якість ремонту та пошкодження, викликані ремонтом в будинку, де знаходиться орендоване приміщення. Капітальний ремонт, реконструкція, технічне переобладнання орендованого майна, проводяться орендарем тільки з дозволу орендодавця за рахунок власних коштів, з наданням проектно-кошторисної документації, виготовленої за рахунок орендаря до початку проведення робіт і затвердження у встановленому порядку; не пізніше 3-х місяців після закінчення ремонтних робіт, пов'язаних з переплануванням або реконструкцією, що потягла за собою зміну конструктивних елементів орендованого нерухомого майна або його частини, орендар зобов'язаний оплатити витрати по виготовленню ЧМБТІ технічного паспорту на це приміщення.

Згідно п. 6.1.2 договору орендар має право з дозволу орендодавця вносити зміни до складу орендованого майна, проводити його реконструкцію, технічне переозброєння, капітальний ремонт, що зумовлює підвищення його вартості.

Договір діє з 21 лютого 2007 року до 31 січня 2010 року включно (п. 10.1 договору).

В подальшому, шляхом укладення між сторонами додаткових угод до договору, площа орендованого приміщення змінена на 37,34 кв.м, а строк дії договору продовжено до 30 вересня 2012 року включно (а.с. 139-141).

Як вбачається із матеріалів справи, позивач листом від 14 березня 2007 року №6 звернувся до відповідача-1 з проханням дати дозвіл на проведення реконструкції орендованого приміщення під магазин та кафе згідно рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 16 листопада 2004 року №259 (а.с. 106). Фонд комунального майна листом від 16 березня 2007 року №7-3/382 не заперечив проти проведення реконструкції в орендованому приміщенні по вул. Мстиславська, 25, зауваживши, що дане питання вже розглядалось Фондом, дозвіл надавався листом №7-3/1319 від 04 жовтня 2004 року (а.с. 107-108). Крім того, відповідач-1 не заперечував щодо використання орендованого приміщення по вул. Мстиславська, 25 під магазин непродовольчих товарів, після здійснення в ньому реконструкції і рішенням виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 03 травня 2007 року №111 дозволено проектно-пошукові роботи для коригування проектно-кошторисної документації другої черги реконструкції частини підвального приміщення в житловому будинку по вул. Мстиславсій, 25 під магазин непродовольчих товарів за згодою фонду комунального майна (а.с. 41-42).

Позивачем здійснено реконструкцію частини підвального приміщення в житловому будинку по вул. Мстиславська, 25 в м. Чернігові та введено в експлуатацію магазин непродовольчих товарів загальною площею 233,4 кв.м., що підтверджується декларацією від 15 липня 2011 року № ЧГ 373 (28-32). Загальна сума виконаних робіт у зв'язку з реконструкцією становить 479701,92грн., про що свідчить звіт ТОВ "Аудиторсько-консалтингова компанія "Ніл" (а.с. 33-39).

Позивач вважає, що оскільки він здійснив заходи, спрямовані на покращення фізичного (технічного) стану орендованого майна, збільшено майбутні економічні вигоди від об'єкту, суттєво покращені споживчі якості об'єкту і він зазнав перетворення у магазин непродовольчих товарів, тобто у якісно нову річ, в якій йому належить частка у праві спільної часткової власності, пропорційна понесеним витратам в сумі 299867,92грн. (враховуючи зменшення позивача на суму заборгованості перед відповідачем з орендної плати в розмірі 179834,00грн.).

Відповідно до ч.1 статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Спірне майно, нежитлове приміщення, розташоване у п'ятиповерховому житловому будинку у м. Чернігові по вул. Мстиславська, 25, належить до комунальної власності територіальної громади м. Чернігова. Отже, на дане майно поширюються норми Закону України "Про оренду державного і комунального майна" та чинне законодавство про приватизацію, за приписами яких придбання орендованого державного чи комунального майна у власність можливе лише шляхом застосування процедур приватизації.

Доказів існування процедури приватизації приміщення по вул. Мстиславська, 25 у м. Чернігові суду не надано.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" передача майна в оренду не припиняє права власності на це майно.

Згідно з ч. 4 ст. 778 ЦК України якщо в результаті поліпшення, зробленого за згодою наймодавця, створена нова річ, наймач стає її співвласником. Частка наймача у праві власності відповідає вартості його витрат на поліпшення речі, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 27 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендар вправі залишити за собою проведені ним поліпшення орендованого майна, здійснені за рахунок власних коштів, якщо вони можуть бути відокремлені від майна без заподіяння йому шкоди. Якщо орендар за рахунок власних коштів здійснив за згодою орендодавця поліпшення орендованого майна, які неможливо відокремити від майна без заподіяння йому шкоди, орендодавець зобов'язаний компенсувати йому зазначені кошти в межах збільшення в результаті цих поліпшень вартості орендованого майна, визначеної в установленому законодавством порядку, яке відбулося в результаті таких поліпшень, якщо інше не визначено договором оренди.

Отже, не можна ототожнювати поняття поліпшення орендованого майна, про яке йдеться в ст. 27 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" з поняттям поліпшення, в результаті якого створена нова річ, визначеним нормою ч. 4 ст. 778 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст.331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі.

Тобто, право власності на новостворену річ виникає в особи, яка її виготовила (створила), в той момент, коли в результаті виготовлення чи створення зявляється обєкт, який може кваліфікуватись як нова річ, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому, йдеться про створення такого обєкта для себе, оскільки, якщо він створюється за договором для іншої особи, він стає власністю цієї особи.

Відповідно до змісту ст.332 ЦК України нова річ створюється внаслідок переробки, що є використанням однієї речі (матеріалу).

Позивачем до матеріалів справи додано копії архітектурно-планувального завдання №263 від 08 червня 2007 року, висновку №02/30-235-471 від 07 серпня 2007 року; висновку ДП Чернігівський експертно-технічний центр Держнаглядохоронпраці України від 11 жовтня 2007 року з питань охорони праці щодо проектної (конструкторської) документації №2386.07.74-52.48; технічних умов №18 від 06 липня 2007 року щодо забезпечення пожежної безпеки; позитивного експертного висновку №399 від 27 вересня 2007 року; висновку від 15 квітня 2008 року; висновку Державної санітарно-епідеміологічної експертизи №05.03.02-04/77898 від 26 липня 2011 року.

Слід зауважити, що відповідно до архітектурно-планувального завдання №263 від 8 червня 2007 року, строк його дії по травень 2009 року, в той час як об'єкт введений в експлуатацію 15 липня 2011 року, тобто після двох років по закінченню дії відповідних дозволів.

Проте, укладаючи 21 лютого 2007 року договір оренди майна з подальшими додатковими угодами до нього, сторони в пункті 10.5 договору (п.10.8 додаткової угоди №6 від 30 вересня 2011 року) домовились, що у разі припинення або розірвання договору, поліпшення орендованого майна, здійснені орендарем за рахунок власних коштів, які можна відокремити від орендованого майна не завдаючи йому шкоди, визнаються власністю орендаря, а невідокремлені поліпшення власністю орендодавця. Крім того, пунктом 10.9 додаткової угоди №6 від 30 вересня 2011 року сторони погодили, що вартість невід'ємних поліпшень орендованого майна, здійснених орендарем за згодою орендодавця, компенсується орендодавцем у разі приватизації орендованого майна.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позивачем здійснено реконструкцію частини підвального приміщення в житловому будинку по вул. Мстиславська, 25 в м. Чернігові під магазин непродовольчих товарів, а саме: поліпшення орендованого майна, які неможливо відокремити від майна без заподіяння йому шкоди, що відповідає вимогам п. 5.3 договору та ст. 27 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", а не було створено нову річ, як стверджує позивач, і право власності на такі поліпшення належить орендодавцю, тобто Фонду комунального майна Чернігівської міської ради.

Окрім того, відповідно до актів приймання-передавання майна, 30 вересня 2011 року орендар повернув орендодавцю частину нежитлового приміщення, яка була передана в оренду, по вул. Мстиславська, 25 в м. Чернігові, площею 197,2 кв.м., 22 липня 2012 року площею 37,34 кв.м. (а.с. 142-143), що свідчить про усвідомлення позивачем приналежності нерухомого майна до комунальної власності м. Чернігова

Відповідно до вимог ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивачем не доведено суду наявність обставин, які передували б виникненню у нього права часткової власності на частку комунального майна, не доведено в чому відповідачами було порушено право позивача, якщо власником майна є територіальна громада міста Чернігова і між сторонами існували договірні зобов'язання. Крім того, позивач не визначив зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів.

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про визнання за позивачем частки у праві спільної часткової власності на приміщення магазину непродовольчих товарів площею 233,4 кв.м. за адресою: м. Чернігів, вул. Мстиславська, 25, пропорційно понесеним витратам в сумі 299867,92грн.

Крім того, відповідачем-1 та відповідачем-2 подано суду заяви про застосування строків позовної давності.

Відповідно до ст. 251, 253 Цивільного кодексу України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення; перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Нормою ст. 256, 257 Цивільного кодексу України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу; загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Нормою ч. 3, 4 ст. 267 Цивільного кодексу України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення; сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Як встановлено судом вище, предметом даного позову є визнання права власності на майно, а не відшкодування витрат на поліпшення майна, магазин непродовольчих товарів (реконструкція частини підвального приміщення в житловому будинку по вул. Мстиславській, 25 в м. Чернігові) був введений в експлуатацію 15 липня 2011 року, про що ТОВ "Чернігівнафтопостач" повідомило Чернігівську міську раду листом від 18 липня 2011 року. Отже, суд вважає, що позивачу було відомо про порушення свого права саме з 15 липня 2011 року, а тому позов подано після спливу строку позовної давності.

За змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Проте, судом встановлено, що права позивача не порушені.

За таких обставин, позовні вимоги є необґрунтованими і задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір в розмірі 5997,36грн. покладається на позивача.

Керуючись ст.ст. 22, 33, 34, 49, ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову відмовити повністю.

Повне рішення складено 18 вересня 2015 року.

Суддя В.В. Моцьор