ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

"31" серпня 2015 р. Справа № 911/2815/15

за позовом Комунального підприємства Білоцерківської міської ради «Білоцерківтепломережа», м. Біла Церква

до Відкритого акціонерного товариства «Росава», м. Біла Церква

про стягнення 41 463,62 грн.

Суддя Щоткін О.В.

За участю представників сторін:

позивач ОСОБА_1 предст. дов. №5 від 06.01.2015;

відповідач ОСОБА_2 предст. дов. №05-05 від 01.07.2015.

СУТЬ СПОРУ:

До господарського суду Київської області надійшла позовна заява Комунального підприємства Білоцерківської міської ради «Білоцерківтепломережа» (позивач) до Відкритого акціонерного товариства «Росава» (відповідач) про стягнення 41 463,62 грн. за договором про постачання та споживання теплової енергії №1593-126 від 01.05.2006, яка складається з: 34 215, 17 грн. основного боргу, 6944,84 грн. інфляційних втрат та 303,61 грн. 3% річних.

Ухвалою господарського суду Київської області від 08.07.2015 у справі №911/2815/15 порушено провадження та призначено до розгляду на 17.08.2015.

17.07.2015 року через канцелярію суду від відповідача надійшов відзив, у якому він частково заперечує проти позову, а саме проти нарахування 3% річних та інфляційних, обґрунтовуючи це тим, що порушено справу про банкротство ВАТ «Росава» та накладено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

Ухвалою господарського суду Київської області від 17.08.2015 року розгляд справи було відкладено на 31.08.2015, у звязку з неявкою повноважного представника відповідача та заявлене клопотання позивача про відкладення розгляду справи.

27.08.2015 року через канцелярію суду від позивача надійшли письмові заперечення на відзив відповідача.

Присутній у судовому засіданні 31.08.2015 року представник позивача повністю підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві та запереченнях на відзив відповідача.

Представник відповідача заперечив проти позову в частині нарахування 3% річних та інфляційних, з підстав, викладених у відзиві.

Відповідно до частини 2 статті 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення приймається судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та іншими учасниками господарського процесу, а також доказів, які були витребувані господарським судом, у нарадчій кімнаті.

Частиною 1 статті 85 ГПК України передбачено, що прийняте рішення оголошується господарським судом у судовому засіданні після закінчення розгляду справи.

31.08.2015 в судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, оцінивши їх в сукупності, заслухавши пояснення присутніх у судовому засіданні представників позивача та відповідача, суд,-

встановив:

Між Комунальним підприємством Білоцерківської міської ради «Білоцерківтепломережа» (Теплопостачальна організація) і Відкритим акціонерним товариством «Росава» (Споживач) було укладено Договір № 1593-126 від 01.05.2006 року,

Відповідно до умов якого, Теплопостачальна організація зобов'язується постачати Споживачу теплову енергію в приміщення, що знаходиться за адресою : м. Біла Церква вул. Митрофанова, 8, а Споживач зобов'язується прийняти на межі балансової належності з найменшими втратами та оплатити теплову енергію за встановленими тарифами на споживання теплової енергії.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач свої зобов'язання, згідно даного договору виконав, передавши відповідачу з грудня 2014р. по квітень 2015р. послуг з теплопостачання на загальну суму 34 215,17 грн., що підтверджується актом приймання-передачі робіт/послуг з теплопостачання у грудні 2014р. на загальну суму 6898,38 грн., актом приймання-передачі робіт/послуг з теплопостачання у січні 2015р. на загальну суму 8347,62 грн., актом приймання-передачі робіт/послуг з теплопостачання у лютому 2015р. на загальну суму 7333,15 грн., актом приймання-передачі робіт/ з теплопостачання у квітні 2015р. на загальну суму 11 636,02 грн.

Разом з тим, за словами позивача, відповідач свої зобов'язання по договору не виконав, у звязку з чим за ним рахується заборгованість у розмірі 34 215,17 грн., яку і просить стягнути позивач.

Розглянувши матеріали справи, судом встановлено, що між позивачем і відповідачем виникли господарські зобовязання в розумінні ст. 173 ГК України, які за своєю правовою природою є договором про надання послуг, відповідно до ст. 901 ЦК України.

Частиною 1 ст. 903 ЦК України встановлено, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 530 ЦК України встановлено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, як це передбачено ст. 33 ГПК України.

Зважаючи на те, що надані позивачем послуги, які були прийняті відповідачем, не оплачені ним у повному обсязі, доказів оплати суду відповідачем не надано, вимога позивача про стягнення з відповідача 34 215,17 грн. заборгованості підлягає задоволенню.

Також, позивач просить стягнути з відповідача 303,61 грн. 3% річних та 6 944,84 грн. інфляційних за сукупний період з 27.01.2015 по 30.06.2015.

Відповідач заперечив проти нарахування 3% річних та інфляційних, мотивуючи це тим, що 14.12.2010 року ухвалою господарського суду Київської області було порушено провадження у справі про банкрутство ВАТ «Росава» (справа № Б8/191-10), якою було накладено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

У звязку з вказаними обставинами, відповідач, посилаючись на п. 3 ст. 19 ЗУ «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», вказує на те, що нарахування 3% річних та інфляційних є незаконним.

З даного приводу суд зазначає, що посилання позивача на ст. 19 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» у редакції від 19.01.2013 року не приймаються судом до уваги, оскільки, розгляд справи про банкрутство відповідача здійснювався виключно на підставі Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» в редакції чинній станом на 01.12.2012 року, а переходу на положення даного закону у редакції від 19.01.2013 не відбувалось.

Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (в редакції, що діяла на момент введення мораторію), мораторій на задоволення вимог кредиторів - це зупинення виконання боржником грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов'язань та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), застосованих до прийняття рішення про введення мораторію.

Закон «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» визначає, що конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли до порушення провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника; поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли після порушення провадження у справі про банкрутство.

Згідно із абзацом другим частини четвертої статті 12 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (у редакції, що діяла на момент введення мораторію) протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів: забороняється стягнення на підставі виконавчих документів та інших документів, за якими здійснюється стягнення відповідно до законодавства; не нараховуються неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, податків і зборів (обов'язкових платежів).

Втім, з порушенням провадження у справі про банкрутство не пов'язується завершення підприємницької діяльності боржника, він має право укладати угоди, у нього можуть виникати нові зобов'язання. З огляду на наведене можна дійти висновку, що дія мораторію поширюється лише на задоволення вимог конкурсних кредиторів.

Що стосується зобов'язань поточних кредиторів, то за цими зобов'язаннями згідно із загальними правилами нараховується неустойка, застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів).

Невиконання таких зобов'язань є правопорушенням. Тому нарахування санкцій, застосування заходів забезпечення за невиконання зазначених зобов'язань ґрунтується на законі. Вищевказаної позиції дотримується, зокрема, Верховний Суд України у постановах від 25.06.11 (№ 21-113а11) та від 7.05.12 (№ 21-289а11), від 02.12.14 (№21-543а14).

З огляду на вищевикладене, суд вважає заперечення відповідача безпідставними.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних, суд встановив, що він є вірним, у звязку з чим підлягає задоволенню в повному обсязі в розмірі 303,61 грн. 3% річних та 6 944,84 грн. інфляційних втрат.

Враховуючи вищезазначене, позовні вимоги про стягнення з відповідача 34 215,17 грн. основного боргу, 303,61 грн. 3% річних та 6 944,84 грн. інфляційних втрат є доведеними, обґрунтованими, підтверджені доказами і підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно приписів ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається судом на відповідача.

Керуючись статтею 124 Конституції України, статтями 49, 82-85, Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

вирішив:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Відкритого акціонерного товариства «Росава» (09108, Київська обл., м. Біла Церква, вул. Леваневського, 91, ) на користь Комунального підприємства Білоцерківської міської ради «Білоцерківтепломережа» (09109, Київська обл., м. Біла Церква, вул. Мережна, 3, ) 34215 (тридцять чотири тисячі двісті пятнадцять) грн. 17 коп. основного боргу, 303 (триста три) грн. 61 коп. 3 % річних, 6 944 (шість тисяч девятсот сорок чотири) грн. 84 коп. інфляційних втрат та 1827 (одну тисячу вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп. судового збору.

3. Видати накази після набрання судовим рішенням законної сили.

Дата підписання повного тексту рішення.18.09.2015р.

Суддя О.В. Щоткін