ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" вересня 2015 р.Справа № 922/4047/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Прохорова С.А.

при секретарі судового засідання П'ятак А.С.

розглянувши справу

за позовом Публічне АТ "НАК "Нафтогаз України" м. Київ
до КП "Харківські теплові мережі" м. Харків
про стягнення коштів
за участю :

позивача -Станішевський І.С. - за дов. № 14-125 від 13.05.2014 р. (після перерви не з"явився);

відповідача - Ващенко Т.Д. - за дов. № 38-4055/391 від 27.10.2010 р.

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернувся до господарського суду з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з відповідача, комунального підприємства "Харківські теплові мережі" 3% річних в розмірі 361449,08 грн. та суму, на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення, що складає 3545855,22 грн.

В судовому засіданні 11.08.2015 року оголшувалась перерва до 03.09.2015 року.

Представник позивача в судове засідання 03.09.2015 р. після перерви не з'явився, але в попередньому судовому засіданні підтримує свої позовні вимоги.

Представник відповідача в призначене судове засідання з'явився, надав відзив на позовну заяву, в якому просить суд в задоволенні позовних вимог відмовити.

Відповідно до статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень на позов, в зв'язку з чим справа розглядається в порядку статті 75 ГПК України за наявними в ній матеріалами справи.

Свою позовну заяву позивач обгрунтовує тим, що 29.09.2011 р. між ПАТ "НАК "Нафтогаз України" (постачальником) та КП "Харківські теплові мережі" (покупцем) був укладений договір № 06/11-16 БО купівлі-продажу природного газу, згідно умов якого постачальник зобов"язується передати покупцю природний газ для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями та іншими споживачами, а покупець - прийняти та оплатити природний газ на умовах договору.

Так, на виконання умов договору, позивач поставив в довтні 2011 р. - грудні 2011 р., а відповідач прийняв природний газ на суму 132318485,15 грн. Позивач зазначає, що відповідач не вчасно проводив розрахунки за поставлений газ.

Суд, розглянувши надані документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов'язання виникають з підстав, зазначених у ст. 11 Цивільного кодексу України. За приписами ч. 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

У відповідності із ст. 173 Господарського кодексу України та ст. 509 Цивільного кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України, ч. 2 ст. 20 Господарського кодексу України, одним із способів захисту права є примусове виконання обов'язку в натурі (присудження до виконання обов'язку в натурі).

Відповідно до ст. 598 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором, а згідно статті 599 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Так, на виконання постанови КМУ від 29.01.2014 р. № 30 "Про затвердження Порядку та умов надання у 2014 році субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв"язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведенням тарифам, що затверджувались та/або погоджувались органами державної влади чи місцевого самоврядування" між Головним Управлінням Державної казначейської служби України у Харківській області, Департаментом фінансів Харківської обласної державної адміністрації, Департаментом житлово-комунального господарства та розвитку інфраструктури Харківської обласної державної адміністрації та сторонами по справі був укладений договір № 443/30 від 26.09.2014 р. про організацію взаєморозрахунків на суму 36046151,77 грн.

Згідно з актом звіряння розрахунків, підписаним сторонами, заборгованість в сумі 36046151,77 грн., на яку позивачем здійснено нарахування 3% річних в сумі 361449,08 грн. та інфляційних втрат в сумі 3545855,22 грн. - це заборгованість, що виникла станом на 01.09.2014 р. та непогашена станом на 25.09.2014 р. за договором № 06/11-16 БО від 29.09.2011 р. За умовами договору сторони дійшли згоди погасити борг відповідача за спожитий природний газ у 2011 році перед позивачем за договормо № 06/11-16 БО від 29.09.2011 р. шляхом перерахування коштів на суму 36046151,77 грн.

Відповідно до вимог п. 9 договору, сторони у графі платіжного доручення "Призначення платежу" додатково зазначають: "пункт 24 статті 14 та пункт 2 статті 16 Закону України "Про державний бюджет України на 2014 рік", а також дату та номер договору.

П.п. 2, 3 п. 10 договору про організацію взаєморозрахунків, сторони зобов"язались не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до договору; перерахувати кошти наступній стороні.

П. 13 договору сторони узгодили, що договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання сторонами своїх зобов"язань за договором. Згідно п. 14, договір є дійсним лише у разі проведення відповідного фінансування.

Відповідно до п. 15 договору про організацію взаєморозрахунків сторони засвідчили, що після виконання договору вони не мають одна до одної жодної претензії стосовно предмета договору.

На виконання п. 7 договору про організацію взаєморозрахунків, відповідачем було перераховано на рахунок ПАТ НАК "Нафтогаз України" заборгованість за спожитий у 2011 році природний газ в сумі 36046151,77 грн. згідно з договором № 06/11-16 БО від 29.09.2011 р. Отже, уклавши договір про організацію взаєморозрахунків, сторони тим самим змінили порядок і строки проведення розхрахунків за природний газ, спожитий станом на 01.09.2014 р. за договором купівлі-продажу природного газу № 06/11-16 БО від 29.09.2011 р.

Строк виконання зобов"язання за цими договорами пов"язаний з моментом перерахування територіальним органом Казначейства грошових коштів з державного бюджету. При цьому прострочення оплати на умовах укладеного договору про організацію взаєморозрахунків відповідачем не допущено, а розрахунки за поставлену теплову енергію відбулися в порядку та строки, передбачені вказаними договорами. До того ж укладеними договорами про організацію взаєморозрахунків сторони засвідчили, що після виконання договорів вони не мають одна до одної жодної претензій стосовно предмету договору.

Таких позицій дотримується Верховний Суд України у своїх постановах № 924/1265/13 від 25.03.2015 р., 5011-35/1534-2012-42/553-2012 від 30.09.2014 р., № 5011-1/1043-2012-42/528-2012 від 09.09.2014 р.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору залишаються на позивачеві.

Керуючись ст. ст. 526, 530, 625 ЦК України, ст. ст. 1, 12, 22, 33, 43, 44, 49, 75, 82-85 ГПК України, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог - відмовити.

Повне рішення складено 08.09.2015 р.

Суддя С.А. Прохоров

справа № 922/4047/15