номер провадження справи 27/18/15
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

02.03.2015 Справа № 908/564/15-г

За позовом: Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у м. Димитрові Донецької області (85323 Донецька область, м. Димитров, вул. Артема, 9а)

до Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" (01011 м. Київ, вул. Лєскова, 9) в особі Донецької обласної дирекції Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" (84331 Донецька область, м. Краматорськ, вул. Паркова, 85)

про стягнення 2 500 грн. 80 коп.

Суддя Дроздова С.С.

Представники сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача: не з'явився

Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у м. Димитрові Донецької області, Донецька область, м. Димитров звернулось до господарського суду Запорізької області з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль", м. Київ в особі Донецької обласної дирекції Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль", Донецька область, м. Краматорськ про стягнення надлишково перераховані страхові кошти в розмірі 2 500 грн. 80 коп.

Згідно зі ст. 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» та ст. ст. 1, 3 Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерорестичної операції», якщо місцевий господарський суд знаходиться на тимчасово окупованій території України або в районі проведення антитерористичної операції, то заява подається до господарського суду за територіальною підсудністю судових справ

Відповідно до розпорядження голови Вищого господарського суду України від 02.09.2014 р. № 28-р розгляд господарських справ Донецької області, здійснюється господарським судом Запорізької області.

Відповідно до Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України № 30 від 26.11.2010 р., автоматичним розподілом справ між суддями від 29.01.2015 р., справу № 908/564/15-г передано на розгляд судді Дроздовій С.С.

Ухвалою суду від 30.01.2015 р. позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі № 908/564/15-г, присвоєно справі номер провадження 27/18/15 та призначено судове засідання на 02.03.2015 р.

У судове засідання 02.03.2015 р. позивач не з'явився, про час та місце розгляду справи був попереджений належним чином. 02.03.2015 р. на електрону адресу господарського суду Запорізької області надіслав письмове клопотання, просить суд провести судове засідання без участі свого представника.

Представник відповідача у судове засідання, відкрите 02.03.2015 р. не з'явився, на вимогу суду, 25.02.2015 р. надіслав на адресу суду письмовий відзив, проти позову заперечив, в обґрунтування посилається на те, що 04.01.2010 року між позивачем та АТ «Райффайзен Банк Аваль» було укладено договір №073/34-19/1 за умовами якого відповідач виконує функції виплати страхових відшкодувань (виплат), потерпілим на виробництві (членам їх сімей) за згодою одержувачів виплат через їх поточні рахунки в установі банку, передбачені «Інструкцією по порядок відкриття та користування рахунків у національній та іноземній валюті» (зі змінами), що затверджена Постановою правління НБУ від 12.11.2003 р. № 492.

Згідно із розділом II договору позивач зобов'язувався приймати від одержувачів страхового відшкодування (виплат) відповідні заяви про перерахування сум страхового відшкодування (виплат) на їх поточні (карткові) рахунки в АТ «Райффайзен Банк Аваль». Відповідач зобов'язався забезпечити укладання з одержувачами страхових відшкодувань (виплат) договорів на відкриття та обслуговування поточних (карткових) рахунків для зарахування сум страхових відшкодувань (виплат). На виконання умов вищезазначеного договору, між відповідачем та Глушко О.Я. було укладений договір № , за яким АТ «Райффайзен Банк Аваль» відкрив Глушко О.Я. поточний рахунок та виконував операції за ним, згідно з розпорядженням клієнта, щодо руху коштів у відповідності з чинним законодавством України. Відповідно до п. 2 розділу 2 договору 073/34-19/1 відповідач зобов'язався здійснювати зарахування грошової допомоги на поточні рахунки одержувачів не пізніше наступного операційного дня після надходження коштів від органів Фонду.

На виконання умов зазначених вище договорів, відповідачем, саме за дорученням позивача, на рахунок, що належить Глушко О.Я., були зараховані всі грошові кошти що надходили на його ім'я .

Відповідач зауважує, що позивачем до позовної заяви не було додано документального письмового підтвердження факту смерті громадянина Мощука Ф. І. Повідомлення про смерть Глушко О.Я. (без документального письмового підтвердження) на адресу АТ «Райффайзен Банк Аваль» було направлено позивачем лише 24.03.2014 р. року, тобто вже після фактичного зарахування всіх зазначених грошових коштів на рахунок Глушко О.Я.

Згідно чинного законодавства, банк не має права на списання грошових коштів з рахунку Глушко О.Я. для перерахування їх позивачу.

Відповідно ст. 1219 Цивільного кодексу України не входять до складу спадщини права та обов'язки, що нерозривно пов'язані з особою спадкодавця, зокрема, право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, право на пенсію, допомогу або на інші виплати встановлені законом, що правомірно зазначається Позивачем, однак питання щодо належності чи відсутності підстав для включення спірної суми до складу спадщини стосується прав та обов'язків спадкоємців володільця рахунку, а не банку, в якому знаходиться рахунок. Вказаної правової позиції дотримується також Вищий господарський суд України (постанова № 32/641 від 30.08.2011 р.).

На думку відповідача позивачем пред'явлено вимогу до неналежного відповідача, оскільки банк лише виконував обслуговування рахунку клієнта, а не був одержувачем зазначених коштів.

Позивач у своєму позові посилається на п. 13 Порядку виплати пенсій та грошової допомоги за згодою пенсіонерів та одержувачів допомоги через їх поточні рахунки у банках, затвердженого постановою КМУ від 30.08.1999 р. №1596, однак вказаний порядок не стосується страхових виплат від Позивача застрахованим особам .

Крім цього, позивач у своєму позові посилається на &3 ст. 8. Розділу IV договору, за яким «суми грошової допомоги, зараховані на поточний рахунок одержувача, разом з нарахованими відсотками починаючи з місяці, наступного за місяцем його смерті, установи Банку повертають відповідно Фонду, за їх письмовим розпорядженням, не пізніше наступного операційного дня надходження відомостей про смерть одержувача за умови наявності цих сум на поточному рахунку одержувача грошової допомоги». Однак, предметом договору є виплата страхових відшкодувань, а не зарахування грошової допомоги.

Отже, в даному пункті договору відсутній чітко прописаний обов'язок банку перерахувати суму грошових коштів - страхових виплат з рахунку померлої особи на рахунок Фонду. Більш того, даний пункт знаходиться у IV розділі Договору «Інші умови», а не в II та III розділі Договору «Зобов'язання сторін» та «Відповідальність сторін», що на наш погляд, також свідчить про відсутність прямо передбаченого договором обов'язку банку перерахувати грошові кошти.

Також, відповідно до приписів статей 1066, 1067 Цивільного кодексу України договір банківського рахунку регулює правовідносини між банком та клієнтом; за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Згідно ст. 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність» банківськими рахунками є рахунки, на яких обліковуються власні кошти.

Згідно із п. 1.4. «Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті», затвердженої Постановою НБУ № 22 від 21.01.2004 р., власником рахунку в банку є особа, яка відкриває рахунок у банку і має право розпоряджатися коштами на ньому.

Відповідно до змісту п.п. 1.3., 1.39, ст. 1, пункту 7.1.2 ст. 7 та ст. 30 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», гроші, переказані платником отримувачу, з моменту їх зарахування на рахунок переходять у власність отримувача; примусовим списанням є списання коштів, що здійснюється стягувачем без згоди платника на підставі встановлених законом виконавчих документів у випадках, передбачених законом; банк на договірній основі повинен здійснювати зберігання коштів, проводити розрахунково-касові операції за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України.

На думку відповідача з наведених норм вбачається, що власником коштів, виплачених застрахованій особі відповідно Закону України «Про загальнообов'язкове державне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», є безпосередньо одержувач страхових виплат, а не банківська установа, в якій відкрито банківський рахунок одержувача цих виплат. Відтак, саме одержувачу, а після його смерті спадкоємцям, належить право розпорядження ними. При цьому, на банківські установи, законом не покладено обов'язків щодо відокремлення грошових коштів, які належать і які не належать держателю після його смерті. Вказаної правової позиції дотримується також Вищий господарський суд України (постанова № 32/5005/6134/2012 від 05.03.2013 р.).

Згідно зі статтею 1071 Цивільного кодексу України, на яку також посилається Позивач, банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом. Положення частини 2 статті 1071 Цивільного кодексу України визначає обов'язок банку виконати судове рішення, прийняте за наслідками захисту прав стягувача щодо особи -володільця рахунку та отримувача грошових коштів незалежно від волевиявлення володільця рахунку.

Отже, банк не має права на суму коштів, що знаходяться на рахунку фізичної особи, та не може розпоряджатися такими коштами, крім випадків прямо визначених в законі. Доказів на підтвердження існування рішення суду щодо володільця рахунку, порушення банком прав Позивача невиконанням цього рішення Позивачем до позову додано не було, а отже, відсутні підстави для задоволення позовних вимог. Вказаної правової позиції дотримується також Вищий господарський суд України (постанова № 5006/41/1/2012 від 09.10.2012 р.).

Згідно ч.1 ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Відповідне положення міститься у ст. 14 Цивільного кодексу України, за якою цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Жодним з наведених законодавчих актів не передбачено право Позивача, як стягувача, ініціювати примусове стягнення коштів за рахунок одержувачів страхових виплат та вимагати від Банку повернення зайво перерахованих коштів з рахунків одержувачів страхових виплат у разі їх смерті, рівно як і обов'язку банку вчиняти такі дії на вимогу позивача. У зв'язку з викладеним просить суд у задоволені позову відмовити.

Відповідно до п. 3.9.1 Постанови Пленуму ВГС від 26.12.2011 р. № 18 "Про деякі питання практики застосування ГПК України", особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі, якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців) і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Позивач та відповідач належним чином були повідомлені судом про дату, час та місце розгляду справи та їх явка господарським судом визнана обов'язковою.

Суд зазначає, що Господарський процесуальний кодекс України не обмежує коло осіб, які можуть з'явитися в судове засідання та представляти інтереси Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у м. Димитрові Донецької області та Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль", м. Київ в особі Донецької обласної дирекції Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль, згідно статті 28 ГПК України.

Згідно ст. 22 ГПК України, сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

У відповідності із ст. 33 ГПК України, обов'язок доказування і подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно роз'яснень Вищого Господарського Суду України, які викладені і інформаційному листі від 15.03.2010 року № 01-08/140 "Про деякі питання запобігання зловживанню процесуальними правами у господарському судочинстві" - неявка в судові засідання учасників судового процесу (сторін), ненадання витребуваних судом документів та доказів, необхідних для повного розгляду справи - подібна практика, спрямована на свідоме невиправдане затягування судового процесу, порушує права інших учасників судового процесу та суперечить вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку.

Відповідно до ст. 77 ГПК України, суд відкладає розгляд справи в разі нез'явлення в засідання представників сторін, інших учасників судового процесу, а також не подання ними витребуваних судом доказів.

З метою з'ясування фактичних обставин справи, вивчення наданих до справи документів, дотримання прав сторін, виникла необхідність відкладення розгляду справи.

На підставі ст. 77 ГПК України, суд відкладає розгляд справи, у зв'язку з неявкою у судове засідання представників позивача та відповідача, а також, враховуючи, необхідність витребування додаткових доказів у справі та документів, які необхідні для всебічного, об'єктивного розгляду спору.

Керуючись ст. ст. 22, 77, 86 ГПК України, суд

У Х В А Л И В:

1. Розгляд справи відкласти.

2. Засідання суду призначити на 24.03.2015 р. о 10 год. 20 хв.

позивача: оригінали документів, які посвідчують правовий статус підприємства для огляду, надати суду письмові заперечення на відзив відповідача, докази в обґрунтування, нормативне та документальне обґрунтування заявлених вимог, витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, щодо адреси відповідача та знаходження його на теперішній час в державному реєстрі на день розгляду справи, оригінал договору № 07-3/34-19-1 від 04.01.2010 р. з додатками, змінами та доповненнями, надати суду документальні докази повного або часткового виконання грошового зобов'язання відповідачем (платіжні документи, доручення, прибуткові касові ордери, банківські виписки, виписки з рахунків, довідки руху коштів по рахунках тощо), оригінали документів доданих до позову, листування між сторонами по суті спору з доказами направлення або вручення кореспонденції, довідку про повні банківські реквізити, надати суду письмові докази відповідно до ст. 33 ГПК України, які мають суттєве значення для вирішення спору по суті та інші документи, які необхідні для всебічного та об'єктивного розгляду спору, довіреність на представника.

відповідача: оригінали документів, які посвідчують правовий статус підприємства для огляду (завірені належним чином копії у справу), нормативне та документальне обґрунтування заперечень проти позовних вимог згідно діючого законодавства, оригінал договору № 07-3/34-19-1 від 04.01.2010 р. з додатками, змінами та доповненнями, надати суду документальні докази повного або часткового виконання грошового зобов'язання відповідачем (платіжні документи, доручення, прибуткові касові ордери, банківські виписки, виписки з рахунків, довідки руху коштів по рахунках тощо), відзив на позовну заяву представити суду і до судового засідання направити на адресу позивача (докази відправлення надати в судове засідання), довідку про повні банківські реквізити, листування між сторонами по суті спору з доказами направлення або вручення кореспонденції, надати суду письмові докази відповідно до ст. 33 ГПК України, які мають суттєве значення для вирішення спору по суті та інші документи, які необхідні для всебічного та об'єктивного розгляду спору, довіреність на представника.

Явка представників сторін у судове засідання 24.03.2015 р. обов'язкова.

Суддя С.С. Дроздова