РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.09.2015Справа №910/16073/15

За позовомПриватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка»
доПриватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія»
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача
ОСОБА_1
простягнення 49000 грн. 00 коп.

Суддя Отрош І.М.

Представники сторін:

від позивача: Тараненко А.П. - представник за довіреністю № 13 від 05.01.2015;

від відповідача: Давиденко А.І. - представник за довіреністю № 34 від 02.06.2015;

від третьої особи: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

23.06.2015 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» з вимогами до Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» про стягнення 49000 грн. 00 коп.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач в порушення норм законодавства України та договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності не виконав зобов'язання щодо відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди майну власника автотранспортного засобу Фольксваген, державний номер НОМЕР_1, водієм транспортного засобу ЗАЗ110557, державний номер НОМЕР_2, цивільно-правова відповідальність власника якого застрахована відповідачем відповідно до Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АІ/1308261, та право вимоги за якою перейшло до позивача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.06.2015 порушено провадження у справі № 910/16073/15; справу призначено до розгляду на 20.07.2015; залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ОСОБА_1.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.07.2015, відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи відкладено на 07.08.2015.

У судовому засіданні 07.08.2015 представник відповідача подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив про відсутність порушень прав позивача на дату його звернення до суду. Так, відповідач зазначив, що ним була отримана від позивача заява про виплату страхового відшкодування, однак, у зв'язку з відсутністю всіх необхідних документів, які позивач повинен був долучити до вказаної заяви та які необхідні для прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування, відповідач направив позивачу лист з проханням надати необхідні документи. Втім, позивач необхідних документів відповідачу не надав, у зв'язку з чим, на думку відповідача (відповідно до абз 4 п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»), строк у який відповідачем повинно бути прийнято рішення про здійснення страхового відшкодування чи про відмову у його здійсненні є таким, що не настав.

Крім того, у відзиві на позовну заяву відповідач зазначив про відсутність в матеріалах справи належним чином засвідченої копії постанови про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, первинної та розширеної довідки ДАІ, а також акту виконаних робіт з ремонту транспортного засобу Фольксваген, державний номер НОМЕР_1, що на думку відповідача, свідчить про відсутність права зворотної вимоги позивача до відповідача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.08.2015, відповідно до статті 69 Господарського процесуального кодексу України, продовжено строк розгляду спору на п'ятнадцять днів та, відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України, відкладено розгляд справи на 11.09.2015.

У судовому засіданні 11.09.2015 представник позивача подав додаткові документи, які суд долучив до матеріалів справи; надав усні пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні 11.09.2015 надав усні пояснення по суті спору; проти задоволення позову заперечив.

Представник третьої особи у судове засідання 11.09.2015 не з'явився, вимоги ухвали суду не виконав, клопотань про відкладення розгляду справи не подавав, про причини неявки у судове засідання суд не повідомив, про час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином за адресою, яка вказана у постанові Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 17.04.2015 у справі № 266/1094/15-п (провадження № 3/266/286/15), що підтверджується наявною в матеріалах справи копією реєстру поштових відправлень суду та витягом з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, з урахуванням Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 28.11.2013 № 958.

Відповідно до абзацу 3 пункту 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», за змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду.

Зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для повного та об'єктивного вирішення справи, розгляд справи відбувається з урахуванням положень статті 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у справі матеріалами.

У судовому засіданні 11.09.2015 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши надані суду докази, суд

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до постанови Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 17.04.2015 (набрала законної сили 28.04.2015, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень) у справі № 266/1094/15-п (провадження № 3/266/286/15) встановлено, що 11.01.2015 ОСОБА_1, керуючи транспортним засобом ЗАЗ110557, державний номер НОМЕР_2, порушив Правила дорожнього руху України, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем Фольксваген, державний номер НОМЕР_1, що призвело до пошкодження транспортних засобів.

При цьому, у вказаній постанові судом встановлено склад адміністративного правопорушення, та зазначено, що вину ОСОБА_1 у здійсненні даного адміністративного правопорушення доведена протоколом АП1 № 115340 від 26.03.2015, протоколом огляду місця ДТП, протоколом допиту свідка ОСОБА_1, постановою про закриття кримінального провадження від 03.03.2015 у відношенні ОСОБА_1, висновком КЛПУ «Міський наркологічний диспансер» м. Маріуполя № 55 від 11.01.2015.

Як вбачається з долученої позивачем до позовної заяви копії постанови Відділу з розслідування ДТП СУ ГМВС України в Донецькій області від 03.03.2015 про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 00000051 від 11.01.2015, зібраними матеріалами кримінального провадження встановлено, що причиною дорожньо-транспортної пригоди є необережні дії водія ОСОБА_1, який порушив п. 2.9 (а) та п. 11.3 Правил дорожнього руху України.

24.07.2014 між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Уніка» (страховик) та ОСОБА_4 (страхувальник, вигодонабувач) укладено Договір добровільного комплексного страхування на транспорті № 030348/4002/0000203, яким передбачено страхування майнових інтересів страхувальника (вигодонабувача), пов'язаних з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом Фольксваген, державний номер НОМЕР_1.

Відповідно до п. 1.4 Договору, строк його дії встановлений з 24.07.2014 по 23.07.2015.

Згідно з частиною 1 статті 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Дана норма кореспондується із статтею 979 Цивільного кодексу України, якою визначено, що за договором страхування страховик зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно зі статтею 20 Закону України "Про страхування" страховик зобов'язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Статтею 9 Закону України "Про страхування" визначено, що страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Вказаною статтею також визначено, що страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

У відповідності до частини 1 статті 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Згідно зі Звітом про оцінку вартості матеріальної шкоди, завданої власнику КТЗ, № 11С/02/15 від 25.02.2015, складеним Приватним підприємством «Галавтоекспертиза», вартість відновлювального ремонту транспортного засобу Фольксваген, державний номер НОМЕР_1, з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу (Ез = 0), становить 330108 грн. 23 коп.

Відповідно до рахунку № -5 від 19.03.2015, виставленого Товариством з обмеженою відповідальністю «Атлант-М Лепсе» та складеного на підставі ЕКСП висновку/калькуляції № від 19.03.2015 (за допомогою ліцензійного програмного забезпечення системи Audatex), фактична вартість відновлювального ремонту транспортного засобу Фольксваген, державний номер НОМЕР_1, становить 298514 грн. 58 коп. (разом з ПДВ).

Судом встановлено, що наведені в ЕКСП висновку/калькуляції № від 19.03.2015 роботи знаходяться у причинно-наслідковому зв'язку із тими пошкодженнями автомобіля Фольксваген, державний номер НОМЕР_1, що зазначені у постанові Відділу з розслідування ДТП СУ ГМВС України в Донецькій області від 03.03.2015 про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 00000051 від 11.01.2015, а саме: пошкоджено передній бампер, облицювання переднього бамперу, розсіювач передньої лівої фари, ліва протитуманна фара, ліве переднє крило (копія вказаної постанови долучена позивачем до позовної заяви).

Відповідно до п. 1.3.1 Договору добровільного комплексного страхування на транспорті № 030348/4002/0000203 від 24.07.2014, розмір франшизи становить 0,5% від страхової суми.

Відповідно до розрахунку суми страхового відшкодування за Договором добровільного комплексного страхування на транспорті № 030348/4002/0000203 від 24.07.2014, долученого позивачем до позовної заяви, сума страхового відшкодування становить 296616 грн. 53 коп. (за вирахуванням франшизи у розмірі 2298 грн. 05 коп. (0,5% від страхової суми, що складає 459610 грн. 00 коп.) + «плюс» вартість послуг евакуатора у розмірі 400 грн. 00 коп.).

Згідно зі страховим актом № 00160619 від 07.04.2015, складеним позивачем, розмір страхового відшкодування за Договором добровільного комплексного страхування на транспорті № 030348/4002/0000203 від 24.07.2014 складає 296616 грн. 53 коп., на підставі якого, наказу № 00160619 від 07.04.2015 та заяви страхувальника на виплату страхового відшкодування від 13.01.2015 позивачем сплачено страхове відшкодування у розмірі 296616 грн. 53 коп. на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Атлант-М Лепсе», що підтверджується платіжним дорученням № 012682 від 10.04.2015, належним чином засвідчена копія якого знаходиться в матеріалах справи.

Як встановлено судом, на момент скоєння ДТП, цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу ЗАЗ110557, державний номер НОМЕР_2, була застрахована Приватним акціонерним товариством «Українська охоронно-страхова компанія» відповідно до Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АІ/1308261 із встановленим розміром страхової суми за шкоду заподіяну майну - 50000 грн 00 коп., франшизи - 1000 грн. 00 коп. (відповідно до копії Полісу АІ/1308261, долученого відповідачем у судовому засіданні 07.08.2015, та відповідно до витягу з єдиної централізованої бази МТСБУ, долученого позивачем до позовної заяви).

22.04.2015 позивач звернувся до відповідача із заявою № 15755 про відшкодування в порядку регресу шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, яка була отримана відповідачем 23.04.2015, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 330, а також факт отримання вказаної заяви був підтверджений відповідачем у відзиві.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частиною 2 статті 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Нормами статті 5 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Згідно з частиною 1 статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

У відповідності до пункту 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Відповідно до частини 2 статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом.

Згідно з нормами статті 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

У зв'язку з виплатою страхового відшкодування страхувальнику, позивач набув право вимоги до особи відповідальної за заподіяний збиток, оскільки відповідно до статті 993 Цивільного кодексу України та статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Таким чином, до позивача у межах фактичних витрат і суми страхового відшкодування перейшло право вимоги, яке страхувальник мав до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 25.12.2013 у справі № 6-112цс13.

Так як цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу ЗАЗ110557, державний номер НОМЕР_2, станом на дату ДТП була застрахована Приватним акціонерним товариством «Українська охоронно-страхова компанія» за Полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АІ/1308261, відповідно до положень Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов'язок щодо відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП водієм транспортного засобу ЗАЗ110557, державний номер НОМЕР_2, власнику автотранспортного засобу Фольксваген, державний номер НОМЕР_1, покладається на відповідача (в межах страхової суми та за вирахуванням франшизи).

Відповідно до пункту 9 частини 2 статті 7 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" встановлено, що проведення оцінки майна є обов'язковим для визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом.

Водночас, Законом України «Про обов'язкове страхування власників наземних транспортних засобів» не передбачено обов'язкового проведення професійної оцінки шкоди, завданої при ДТП транспортному засобу, суб'єктами оціночної діяльності та необхідність відшкодування шкоди не ставиться у залежність від проведення такої оцінки. Звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, у якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, яку необхідно витратити на відновлення транспортного засобу.

Норма ч. 1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», яка передбачає відшкодування страховиком саме оціненої шкоди, не встановлює імперативного обов'язку щодо проведення такої оцінки саме суб'єктом оціночної діяльності відповідно до Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні", а отже така оцінка може бути здійснена на підставі рахунку СТО.

Суд приходить до висновку, що проведення оцінки завданої шкоди є необхідним лише у випадку наявності підстав для вирахування коефіцієнту фізичного зносу у випадках і порядку, передбаченому Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів (затверджена наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092; зареєстрована в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за № 1074/8395).

Відповідно до Звіту про оцінку вартості матеріальної шкоди, завданої власнику КТЗ, № 11С/02/15 від 25.02.2015, коефіцієнт фізичного зносу транспортного засобу Фольксваген, державний номер НОМЕР_1, дорівнює нулю (Ез = 0).

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що рахунок № -5 від 19.03.2015, складений на підставі ЕКСП висновку/калькуляції № від 19.03.2015 (за допомогою ліцензійного програмного забезпечення системи Audatex), є належним доказом фактичної вартості відновлювального ремонту автомобіля Фольксваген, державний номер НОМЕР_1 (тобто, є фактичною оціненою шкодою).

З урахуванням того, що до позивача переходить право вимоги щодо виплати страхового відшкодування за Полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АІ/1308261 у межах фактично здійснених ним витрат (296616 грн. 53 коп.) та в межах вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля (298514 грн. 58 коп.), а також в межах страхового ліміту (ліміту відповідальності), визначеного Полісом АІ/1308261, що становить 50000 грн. 00 коп., з урахуванням франшизи за Полісом АІ/1308261 у розмірі 1000 грн. 00 коп., суд дійшов висновку, що позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» до Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» про стягнення 49000 грн. 00 коп. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

У судовому засіданні 07.08.2015 представник відповідача подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив про відсутність порушень прав позивача на дату його звернення до суду. Так, відповідач зазначив, що ним була отримана від позивача заява про виплату страхового відшкодування, однак, у зв'язку з відсутністю всіх необхідних документів, які позивач повинен був долучити до вказаної заяви та які необхідні для прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування, відповідач направив позивачу лист з проханням надати необхідні документи. Втім, позивач необхідних документів відповідачу не надав, у зв'язку з чим, на думку відповідача (відповідно до абз 4 п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»), строк у який відповідачем повинно бути прийнято рішення про здійснення страхового відшкодування чи про відмову у його здійсненні є таким, що не настав.

Однак, суд не приймає до уваги вказані твердження відповідача з огляду на наступне.

Суд зазначає, що Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Уніка» отримало право вимоги потерпілої особи після виплати останній страхового відшкодування та не було зобов'язане взагалі звертатися безпосередньо до особи, відповідальної за заподіяний збиток, або до особи, у якої застраховано її цивільно-правову відповідальність, з вимогою виплати матеріального відшкодування, та може реалізувати своє право шляхом подачі позову до суду.

Крім того, відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 9 липня 2002 року N 15-рп/2002 кожна особа має право вільно обирати не заборонений законом спосіб захисту прав і свобод, у тому числі й судовий. Можливість судового захисту не може бути поставлена законом, іншими нормативно-правовими актами у залежність від використання суб'єктом правовідносин інших засобів правового захисту. Держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов'язком особи, яка потребує такого захисту.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 04.11.2014 у справі № 3-165гс14.

Таким чином, право особи є порушеним з моменту завдання їй шкоди внаслідок ДТП та відповідно з цього моменту у особи виникає право на судовий захист порушеного права. Так само, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором добровільного страхування майна, переходить право вимоги матеріального відшкодування до особи, відповідальної за заподіяний збиток, або до особи, у якої застраховано її цивільно-правову відповідальність, тобто на момент переходу прав уже наявне порушене право, яке дозволяє особі звертатись безпосередньо до суду за його захистом.

Крім того, у відзиві на позовну заяву відповідач зазначив про відсутність в матеріалах справи належним чином засвідченої копії постанови про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, первинної та розширеної довідки ДАІ, а також акту виконаних робіт з ремонту транспортного засобу Фольксваген, державний номер НОМЕР_1, що на думку відповідача, свідчить про відсутність права зворотної вимоги позивача до відповідача.

Стосовно вищевикладених тверджень відповідача суд зазначає таке.

Належним чином засвідчена копія постанови Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 17.04.2015 у справі № 266/1094/15-п (провадження № 3/266/286/15) була долучена позивачем через канцелярію суду 06.08.2015. Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру судових рішень, вказана постанова набрала законної сили 27.04.2015.

Що стосується ненаданих позивачем первинної та розширеної довідок ДАІ, то у письмових поясненнях, поданих у судовому засіданні 11.09.2015, представник позивача зазначив, що вони у нього відсутні.

Однак, суд зазначає, що обставини, які зазначаються у первинній та розширеній довідках ДАІ (зокрема, характер механічних пошкоджень, отриманих в результаті дорожньо-транспортної пригоди; учасники дорожньо-транспортної пригоди, обставини ДТП та інші відомості), зазначені у постанові Відділу з розслідування ДТП СУ ГМВС України в Донецькій області від 03.03.2015 про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 00000051 від 11.01.2015, копія якої знаходиться в матеріалах справи, а також характер пошкоджень, отриманих автомобілем Фольксваген, державний номер НОМЕР_1, відображений у протоколі огляду транспортного засобу № 11С/02/15, який складено власником вказаного транспортного засобу та представником Приватного підприємства «Галавтоекспертиза».

При цьому, у судовому засіданні 11.09.2015 представник позивача долучив до матеріалів справи службові повідомлення про виклик як відповідача, так і винної в ДТП особи для огляду пошкодженого транспортного засобу Фольксваген, державний номер НОМЕР_1.

Однак, представник відповідача на огляд автомобіля Фольксваген, державний номер НОМЕР_1, не з'явився.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що неподання позивачем первинної та розширеної довідок ДАІ не є підставою для відмови позивачу у задоволенні позову, оскільки обставини справи, які підтверджуються вказаними документами, встановлені іншими належними та допустимими доказами, наявними в матеріалах справи та не спростованими відповідачем.

При цьому, суд вважає необґрунтованими твердження відповідача, що відсутність акту виконаних робіт з ремонту автомобіля Фольксваген, державний номер НОМЕР_1, ставить під сумнів здійснення ремонту та право на відшкодування матеріальної шкоди, оскільки рахунок № -5 від 19.03.2015, виставлений Товариством з обмеженою відповідальністю «Атлант-М Лепсе», складено на підставі ЕКСП висновку/калькуляції № від 19.03.2015 (за допомогою ліцензійного програмного забезпечення системи Audatex), та він містить детальний розрахунок вартості робіт та деталей.

Крім того, згідно з частиною 1 статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Доказів того, що вартість відновлювального ремонту транспортного засобу Фольксваген, державний номер НОМЕР_1, становить іншу суму відповідачем суду не надано.

Суд зазначає, що відповідач не позбавлений був права у випадку непогодження із визначеною позивачем вартістю відновлювального ремонту автомобіля Фольксваген, державний номер НОМЕР_1, скласти власний звіт про оцінку вартості ремонту (відповідно до положень Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що заперечення відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, який подано у судовому засіданні 07.08.2015, є необгрунтованими, у зв'язку з чим позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» до Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» про стягнення 49000 грн. 00 коп. підлягають задоволенню у повному обсязі.

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. 43, ч. 1 ст. 49, ст.ст. 75, 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» (03056, м. Київ, вул. Борщагівська, буд. 145; ідентифікаційний код: 23734213) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» (01032, м. Київ, вул. Саксаганського, буд. 70-А; ідентифікаційний код: 20033533) грошові кошти у розмірі 49000 (сорок дев'ять тисяч) грн. 00 коп. та судовий збір у розмірі 1827 (одна тисяча вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання протягом 10 днів з дня складання повного рішення апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено: 16.09.2015

Суддя І.М. Отрош