ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

10.09.2015 Справа № 920/1123/15

За позовом: Конотопська міська рада, м. Конотоп, Сумська область,

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Мобель-Моторс», м. Конотоп, Сумська область,

про зобов'язання укласти договір оренди земельної ділянки.

Суддя О.В. Коваленко

Представники:

від позивача: не з'явився,

від відповідача: не з'явився.

При секретарі судового засідання - Н.М. Саленко.

В судовому засіданні 31.08.2015 року було оголошено перерву до 10.09.2015 року.

Суть спору: Позивач просить суд зобов'язати відповідача укласти з позивачем договір оренди земельної ділянки по вул. Вирівській, 62в для обслуговування будівлі виробничого корпусу та провести державну реєстрацію права оренди згідно чинного законодавства.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, про причини відсутності не повідомив.

Представник відповідача в судове засідання не з'явились, відзив на позовну заяву не подав.

Тому, оскільки відповідач в судове засідання не з'явився та відзив на позовну заяву не подав, враховуючи, що явка в судове засідання та можливість подання доказів є правом, а не обов'язком сторони, то справа розглядається за наявними в ній матеріалами, відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК).

Розглянувши матеріали справи, суд,-

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до свідоцтва на право власності на нерухоме майно від 08.01.2008 року відповідач отримав у власність будівлі підприємства, які знаходяться в м.Конотоп по вул.Вирівській,62в.

Як зазначає позивач, ставши власником будівель підприємства, відповідач повинен був оформити правовстановлюючий документ на земельну ділянку, на якій вони розміщені.

Рішенням позивача від 15.01.2009 року був затверджений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки відповідача площею 1,0549 га по вул. Вирівській,62в, для обслуговування придбаних у власність будівель та споруд і надано дану земельну ділянку в оренду строком на п'ять років, про що позивачем 30.01.2009 року підготовлено проект договору оренди землі.

Однак договір оренди землі з відповідачем не був укладений та зареєстрований належним чином.

17.03.2011 року головним спеціалістом з контролю за використанням та охороною земель Можаєвою Т.Г. проведено перевірку додержання відповідачем вимог земельного законодавства.

В ході перевірки встановлено, що відповідач використовує земельну ділянку по вул. Вирівській,62 в без правовстановлюючого документа, що є порушенням вимог статей 125, 126 Земельного кодексу України.

На усунення даного порушення відповідачу надано припис з вимогою укласти договір оренди землі, підготовлений на підставі рішення міської ради від 15.01.2009 року.

В ході перевірки виконання даного припису державним інспектором з контролю за використанням та охороною земель у м. Конотоп, Можаєвою Т.Г., встановлено, що вимоги припису відповідачем не виконані, тому стосовно вказаного підприємства 27.04.2011 року складено протокол про адміністративне правопорушення.

В ході перевірки виконання повторного припису 27.04.2011 року встановлено, що відповідач не виконав його вимоги та продовжує використовувати земельну ділянку без правовстановлюючого документа.

З метою перевірки фактичного використання відповідачем будівель та земельної ділянки по вул. Вирівській, 62в дана земельна ділянка комісією, створеною в міській раді, обстежувалася в результаті чого був складений акт.

Позивач зазначає, що комісією з питань забезпечення своєчасності і повноти сплати податків і платежів та погашення заборгованості із заробітної плати вживалися заходи щодо спонукання відповідача до укладення договору оренди землі, проте відповідач ухилявся від виконання даних дій.

В 2013 році позивач, на підставі клопотання відповідача, зменшив площу земельної ділянки по вул. Вирівській,62в, яка використовується відповідачем

Рішенням позивача від 27.02.2013 року надано відповідачу дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по вул.Вирівській,62в, для обслуговування будівлі виробничого корпусу, залишивши в користуванні земельну ділянку площею 0,3977 га, замість 1,0549 га.

В результаті розроблення проекту землеустрою та його затвердження рішенням позивача від 30.04.2014 року позивачем знову був підготовлений проект договору оренди землі від 29.05.2014 року, який відповідачем не підписаний.

Як зазначає позивач, питання залучення до укладення договору оренди з відповідачем розглядалося на засіданнях робочої групи з опрацювання та комплексного вирішення питань реалізації державної політики у сфері раціонального використання та охорони земель, але землекористувач на засідання не з'являвся, від укладення договору оренди землі ухиляється.

Відповідач повідомлявся листом про необхідність укладення договору оренди землі та допущення ним порушень земельного законодавства, але договір оренди землі по вул.Вирівській,62в з відповідачем з 2008 року не укладений та не зареєстрований належним чином, чим порушуються норми чинного земельного законодавства та спричиняється недоотримання плати за землю.

Оскільки своїми діями відповідач, на думку позивача, які полягають у незаконному, самовільному використанні земельної ділянки, порушено право територіальної громади міста, керуючись нормами статей 116,120,124,125,126,206 Земельного кодексу України, статей 13,116 Конституції України, то позивач звернувся до суду з даним позовом, для захисту свого порушеного права.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з огляду на наступне:

Обставини щодо наявності або відсутності у відповідача певних прав на спірну земельну ділянку, а також правомірність користування ним цією ділянкою не визначені предметом спору в даній справі.

Предметом даного спору є саме зобов'язання відповідача укласти договір оренди земельної ділянки, яка ним фактично використовується. З огляду на таке підставою для задоволення позову може бути лише встановлення обставин щодо наявності передбачених законом підстав для зобов'язання відповідача вчинити певні дії щодо укладення такого договору.

Порядок передачі земельних ділянок в оренду врегульований ст. 124 Земельного кодексу України та ст. 16 Закону України "Про оренду землі".

Відповідно до вказаних норм особа, зацікавлена в одержанні земельної ділянки, має звернутися з відповідним клопотанням до повноважного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

Розгляд заяви (клопотання) і надання земельної ділянки в оренду проводяться у порядку, встановленому Земельним кодексом України.

У разі згоди орендодавця передати земельну ділянку в оренду сторони укладають договір оренди землі відповідно до вимог цього Закону.

Тобто право ініціювати одержання земельної ділянки у постійне користування або в оренду надано особі, зацікавленій в її одержанні; а розглянути це питання та прийняти відповідне рішення в строки, встановлені законом, зобов'язаний відповідний повноважний орган.

Згідно зі ст. 13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Цивільним кодексом України у ст. ст. 3, 6, 203, 626, 627 визначає загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

Розкриваючи зміст засади свободи договору у ст. ст. 6, 627, Цивільного кодексу України визначає, що свобода договору полягає в праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, виборі контрагентів та погодженні умов договору.

Закріпивши принцип свободи договору, Цивільний кодекс України разом з тим визначив, що свобода договору не є безмежною, оскільки відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 6 та ст. 627 цього Кодексу при укладенні договору, виборі контрагентів, визначенні умов договору сторони не можуть діяти всупереч положенням цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства.

Загальне поняття договору визначене у ст. 626 Цивільного кодексу України як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Тобто вказана норма надає кожній особі право самостійно вирішувати, вступати чи не вступати в договірні відносини на відповідних умовах, які не суперечать вимогам закону.

При цьому як Земельний кодекс України, так і Закон України "Про оренду землі" не передбачають обов'язку певної особи отримати земельну ділянку в постійне користування або укласти договір оренди земельної ділянки, оскільки це є лише його правом.

З огляду на таке зобов'язання відповідача укласти договір, обов'язковість укладення ним якого не встановлена законом, є порушенням вимог ст. 19 Конституції України.

Під час розгляду справи позивач не довів наявність законодавчої норми, яка зобов'язує відповідача укласти спірний договір.

Тобто позивач у даній справі обрав спосіб захисту, який не відповідає правовідносинам, що склались між ним та відповідачем з огляду на надані кожному з них за законом права та обов'язки.

Проте позивач не позбавлений права захистити свої права передбаченими ст. 152 Земельного кодексу України способами в разі їх порушення у зв'язку з відмовою відповідача від укладення відповідного договору оренди.

Крім того, відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України, особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Серед способів захисту, передбачених ст. 16 Цивільним кодексом України, не зазначено такого способу захисту, як установлення правовідносин (в тому числі шляхом зобов'язання особи до укладення відповідних договорів).

Вищезазначена правова позиція викладена і у Постанові Верховного Суду України від 10.10.2012 року, яка, відповідно до ст. 82 ГПК, повинна бути врахована господарським судом при прийнятті рішення по справі.

Статтями 33-34 ГПК передбачено, що кожна сторона повинна довести свою позицію по справі та підтвердити її належними та допустимими доказами.

Враховуючи вищезазначене, суд відмовляє у задоволенні вимоги позивача, оскільки вимоги позивача є неправомірними та необґрунтованими, позивач вибрав спосіб захисту не передбачений Цивільним кодексом України та не довів наявність законного обов'язку відповідача по укладенню договору оренди з позивачем.

Відповідно до ст. ст. 44, 49 ГПК при відмові у позові витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. 44, 49, 82-85 ГПК, суд

В И Р І Ш И В :

1. В задоволенні позову - відмовити.

Повне рішення складено 14.09.2015 року.

Суддя О.В. Коваленко