ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" вересня 2015 р.Справа № 922/4757/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Лавренюк Т.А.

при секретарі судового засідання Вознюк С.В.

розглянувши справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Харківської філії Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" м. Харків
до Ізюмської районної державної адміністрації м. Ізюм
про стягнення 8 738,17грн.
за участю представників сторін:

позивача - Перхун Ю.М., дов. № 3639 від 03.11.2014р.;

відповідача - не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача суму основного боргу в розмірі 7 993,67грн., збитки від інфляції в розмірі 551,79грн., 3% річних в розмірі 30,97грн., пеню в розмірі 161,74грн. за неналежне виконання відповідачем зобов'язань за договором надання телекомунікаційних послуг № 043100182 від 15.01.2014р., а також покласти на відповідача понесені витрати зі сплати судового збору.

Представник позивача позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача у призначене судове засідання не з'явився, надав суду відзив на позов, в якому просить зменшити розмір 3% річних, збитків від інфляції та пені на 90%, посилаючись на те, що заборгованість за спірним договором утворилась не з вини відповідача, оскільки його установа не є прибутковою, утримується за рахунок коштів державного бюджету, тому у зв'язку з відсутністю належного фінансування з державного бюджету заборгованість сплачується із значною затримкою.

Враховуючи те, що судом вжито всі заходи для належного повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності представника відповідача за наявними в справі матеріалами, відповідно до ст.75 Господарського процесуального кодексу України.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив наступне.

15.01.2014р. між Публічним акціонерним товариством "Укртелеком" в особі Харківської філії Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" (позивач) та Ізюмською районною державною адміністрацією Харківської області (відповідач) укладено договір про надання телекомунікаційних послуг № 043100182 (далі договір), відповідно до умов якого позивач зобов'язався надавати відповідачу загальнодоступні (універсальні) та інші телекомунікаційні послуги, супутні (додаткові) послуги згідно з переліком та в обсягах, замовлених абонентом, а відповідач своєчасно оплачувати отримані послуги відповідно до умов цього договору.

Вартість послуг, зазначених у п.4.10 договору, визначається відповідно до діючих тарифів позивача. У додатку № 2 до договору зазначено вартість послуг, розраховану на підставі діючих на момент підписання договору тарифів (п.4.11 договору).

За умовами п.4.12 договору розрахунковий період становить один календарний місяць.

Пунктом 4.16 сторони погодили порядок здійснення розрахунків за надані послуги, а саме: відповідач зобов'язався оплачувати рахунок за отримані послуги не пізніше 20 числа місяця, що настає після повного розрахункового періоду, та до 20 числа поточного місяця у разі застосування попередньої (авансової) оплати.

У разі несвоєчасної оплати наданих позивачем послуг відповідач зобов'язався сплатити пеню, яка обчислюється залежно від вартості неоплачених послуг у розмірі облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який нараховується пеня, за кожний день прострочення оплати (п.5.2 договору).

Перелік послуг, які надаються відповідачу та перелік засобів зв'язку в користуванні відповідача сторони визначили у додатку № 1 до спірного договору.

Оскільки відповідач належним чином не виконує взяті на себе зобов'язання за договором, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Надаючи правову кваліфікацію спірним відносинам суд встановив наступне.

Позивач є оператором на ринку телекомунікаційних послуг та надає телекомунікаційні послуги споживачам відповідно до Законів України "Про телекомунікації", "Про захист прав споживачів", інших актів законодавства, у тому числі Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, які затверджуються постановою Кабінету Міністрів України і нормативних документів в сфері телекомунікацій.

Статтею 63 Закону України від 18.11.03р. № 1280-IV "Про телекомунікації" (далі Закон) врегульовано порядок надання та отримання телекомунікаційних послуг. Положеннями цієї статті визначено, що телекомунікаційні послуги надаються відповідно до законодавства. Також визначено умови надання зазначених послуг, якими є укладення договору між оператором, провайдером телекомунікацій і споживачем телекомунікаційних послуг, відповідно до основних вимог договору про надання таких послуг та наявність оплати замовленої споживачем телекомунікаційної послуги.

За своєю правовою природою укладений між сторонами договір є договором про надання послуг.

Відповідно до ст.901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 статті 33 Закону встановлений обов'язок споживача своєчасно оплачувати отримані ними телекомунікаційні послуги.

Частиною першою ст.193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Позивач на виконання умов договору належним чином виконав взяті на себе зобов'язання та надав відповідачу телекомунікаційні послуги, що підтверджується наявними у справі доказами.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ст. 903 Цивільного кодексу України).

Як вже було встановлено судом, відповідач за умовами п.4.16 договору зобов'язався оплачувати рахунок за отримані послуги не пізніше 20 числа місяця, що настає після повного розрахункового періоду, та до 20 числа поточного місяця у разі застосування попередньої (авансової) оплати.

Відповідач зобов'язання за договором належним чином не виконав, у зв'язку з чим у нього за період з лютого по червень 2015р. утворилась заборгованість в розмірі 7 993,67грн.

Факт наявності заборгованості на вказану суму підтверджується належними доказами, наявними у справі та визнаний відповідачем у відзиві.

Згідно зі ст.33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст.43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вказані обставини та те, що відповідач не надав суду доказів на підтвердження сплати ним заборгованості перед позивачем у сумі 7 993,67грн., суд дійшов висновку про правомірність та обґрунтованість позовних вимог в цій частині.

За приписами ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст.611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі зазначеної статті позивач за період з березня по червень 2015р. нарахував відповідачеві три відсотки річних в сумі 30,97грн. та збитки від інфляції в сумі 551,79грн.

Перевіривши правомірність нарахування, суд дійшов висновку, що воно не суперечить вимогам чинного законодавства України, відповідає наданому розрахунку, тому позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Розглянувши клопотання відповідача щодо зменшення розміру 3% річних та збитків від інфляції, суд вважає його таким, що не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

В обґрунтування свого клопотання відповідач посилається на ст. 83 Господарського процесуального кодексу України, яка передбачає право суду зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Одним із видів господарських санкцій згідно з ч. 2 ст. 217 Господарського кодексу України є штрафні санкції, до яких віднесено, неустойку, штраф та пеню (ч.1 ст.230 ГК України).

Відповідальність, передбачена ст. 625 Цивільного кодексу України, наступає за невиконання грошового зобов'язання.

За змістом ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, 3% річних та збитки від інфляції, передбачені ст. 625 Цивільного кодексу України, не є штрафними санкціями.

Таким чином, враховуючи те, що стягнення боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення та трьох процентів річних від простроченої суми не є штрафними санкціями, а ст. 625 Цивільного кодексу України не передбачає можливості зменшення судом її розміру, суд дійшов висновку, що клопотання відповідача про зменшення розміру 3% річних та збитків від інфляції є безпідставним, необґрунтованим, тому вважає за необхідне в його задоволенні відмовити.

Що стосується позовних вимог в частині стягнення пені, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню в розмірі 16,17грн., виходячи з наступного.

Відповідно до п.5.2 договору, сторони погодили, що у разі несвоєчасної оплати наданих позивачем послуг відповідач зобов'язався сплатити пеню, яка обчислюється залежно від вартості неоплачених послуг у розмірі облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який нараховується пеня, за кожний день прострочення оплати.

На підставі зазначеного, позивач за період з березня по червень 2015р. нарахував відповідачу пеню в розмірі 161,74грн.

Дослідивши матеріали справи судом встановлено, що позивач надав обґрунтований розрахунок пені на суму 161,74грн., який відповідає умовам договору та вимогам Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань".

Однак, розглянувши клопотання відповідача про зменшення розміру пені на 90%, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Пунктом 3 ст.83 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Судом встановлено, що Ізюмська районна державна адміністрація Харківської області є неприбутковою установою, фінансується виключно з державного бюджету України, на підставі чого видатки на утримання місцевих державних адміністрацій передбачаються Законом України "Про державний бюджет України" на підставі аналізу бюджетних запитів, з урахуванням доходної частини бюджету.

Враховуючи викладене, суд, об'єктивно оцінивши розмір та причини невиконання відповідачем своїх зобов'язань за договором, дійшов висновку клопотання відповідача задовольнити, зменшити розмір пені на 90% та стягнути з відповідача 16,17грн. пені., в іншій частині позовних вимог щодо стягнення пені відмовити.

Враховуючи те, що судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення неустойки, керуючись ст.49 Господарського процесуального кодексу України, суд покладає на відповідача обов'язок відшкодувати позивачу сплату судового збору в повному обсязі.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 610, 611, 612, 625, 901, 903 Цивільного кодексу України, статею 193 Господарського кодексу України, статтями 1, 4, 12, 22, 32, 33, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Ізюмської районної державної адміністрації Харківської області, (64300, Харківська область, м. Ізюм, пл. Центральна, 1, п/р 2509 в ГУДКСУ у Харківській області, МФО 851011) на користь Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Харківської філії Публічного акціонерного товариства "Укртелеком", (61002, м. Харків, вул. Іванова, 7/9, р/рахунок 5 в ПАТ "Райффайзен Банк Аваль", МФО 380805) - 7 993,67грн. основного боргу, 16,17грн. пені, 551,79грн. збитків від інфляції, 30,97грн. 3% річних, 1 827,00грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені в розмірі 145,57грн. відмовити.

Повне рішення складено 11.09.2015 р.

Суддя Т.А. Лавренюк