РІШЕННЯ

16 вересня 2015 року Справа № 913/325/15

Провадження №33/913/325/15

За позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного банку "ПРИВАТБАНК", м. Дніпропетровськ

до фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, м. Лутугине, Луганської області

про стягнення 13793 грн 89 коп.

Суддя Драгнєвіч О.В.

Секретар судового засідання Попов А.П.

У засіданні брали участь:

від позивача - представник не з'явився;

від відповідача - представник не з'явився.

С У Т Ь С П О Р У :

Публічним акціонерним товариством Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" (надалі - ПАТ КБ "Приватбанк", позивач) заявлено вимогу про стягнення з фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (наділі - відповідач) заборгованості за договором банківського обслуговування №б/н від 24.03.2011 в сумі 13793 грн 89 коп., в тому числі: заборгованість за кредитом в сумі 6202 грн 64 коп., заборгованість за відсотками за користування кредитом в сумі 4531 грн 16 коп., пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором в сумі 3060 грн 09 коп. (а.с.7-9).

Ухвалою господарського суду Луганської області від 01.07.2015 було порушено провадження у справі та її розгляд призначений на 15.07.2015.

Представник позивача в судових засіданнях від 15.07.2015, 19.08.2015 заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на обґрунтованість заявлених позовних вимог та невиконання відповідачем належним чином зобов'язань за договором, допущення прострочення в поверненні кредитних коштів та сплаті відсотків.

В письмових поясненнях від 12.07.2015 відповідач послався на неправомірність продовження нарахування позивачем відсотків за користування кредитними коштами та штрафних санкцій з огляду на дію Закону України «Про тимчасові заходи на час проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014, стверджує, що банк безпідставно не враховує те, що місцезнаходженням та здійснення підприємницької діяльності відповідача є м. Лутугино, Луганської області, що є територією проведення антитерористичної операції, непідконтрольній Україні (а.с.58-59).

В судовому засіданні від 15.07.2015 відповідач підтримав викладені в письмових поясненнях доводи, визнав наявність заявленої позивачем до стягнення суми боргу за кредитом, допущене прострочення зі сплати відсотків та обґрунтував неможливість її погашення на даний час з огляду на проведення антитерористичної операції, скрутне фінансове становище, втрату постійних клієнтів та фактичне вимушене припинення підприємницької діяльності. З посиланням на норми вказаного Закону, відповідач просив відмовити в стягненні відсотків та штрафних санкцій, нарахованих після 13.04.2014 року.

В даному судовому засіданні відповідач також просив суд надати час для можливості врегулювання з позивачем спору, досягнення відповідних домовленостей з приводу реструктуризації заборгованості чи відстрочення її сплати, та підготовки обґрунтованої правової позиції. Також відповідачем було повідомлено суду поштову адресу для отримання процесуальних документів, а саме: АДРЕСА_1, на яку в подальшому і направлялися всі процесуальні документи.

Ухвалою господарського суду Луганської області від 19.08.2015 за клопотанням представника позивача у відповідності до ст.69 Господарського процесуального кодексу України продовжено строк розгляду справи до 16.09.2015 включно, розгляд справи відкладено на 02.09.2015.

В судові засідання від 02.09.2015, 16.09.2015 представники сторін не з'являлися, про причини неможливості прибуття суд не повідомляли, були належним чином повідомлені про час та місце судових засідань, про що свідчать наявні в матеріалах справи поштові повідомлення про вручення ухвал суду (а.с. 65-66, 72-73, 83).

Відповідно до даних витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом на 01.07.2015 місце проживання відповідача, фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, зазначено: АДРЕСА_2 (а.с.56).

Листом від 16.03.2015 №511-30-100 Українське державне підприємство поштового зв'язку «Укрпошта» повідомляє, що відповідно до Указу Президента України від 14.11.2014 № 875/2014 «Про рішення ради національної безпеки і оборони України від 04.11.2014 «Про невідкладні заходи щодо стабілізації соціально-економічної ситуації в Донецькій та Луганській областях» та розпорядження Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 № 1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» (зі змінами), органи поштового зв'язку тимчасово не здійснюють пересилання поштових відправлень, зокрема й до м. Лутугине.

За таких обставин, у відповідності до роз'яснень, наданих Вищим господарським судом України в інформаційних листах від 05.06.2014 № 01-06/745/2014 "Про деякі питання практики застосування у судовій практиці Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", від 12.09.2014 №01-06/1290/14 "Про Закон України "Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції" (із відповідними змінами), з метою належного інформування відповідача як учасника судового процесу, який знаходиться на території проведення АТО, судом розміщувались оголошення про час і місце судових засідань на сторінці господарського суду Луганської області (у розділі "Новини та події суду") офіційного веб-порталу "Судова влада в Україні" в мережі Інтернет, про що свідчать роздруковані сторінки із сайту (а.с. 5, 64).

Крім того, повідомлення відповідача про час та місце проведення судових засідань додатково здійснювалося шляхом надання телефонограм за номером телефону, зазначеному в заяві відповідача, поданій банку на відкриття рахунку, та у витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, про що свідчать наявні в матеріалах справи телефонограми (а.с. 6, 82).

Таким чином, судом вжито всі необхідні заходи для належного повідомлення учасника судового процесу, який знаходиться на тимчасово окупованій території (аналогічна позиція викладена у Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 12.09.2014 № 01-06/1290/14).

Представник позивача 02.09.2015 через відділ документального забезпечення суду на виконання вимог ухвали суду від 19.08.2015 про надання первісних документів, підтверджуючих надання відповідачу кредитних коштів та детального розрахунку нарахованої пені окремо по кожній вимозі (на тіло, на відсотки), подав додаткові документи для долучення до матеріалів справи, зокрема, копії касових документів та розрахунок заборгованості. (а.с.74-78).

З наданих представником позивача документів вбачається, що позивачем збільшено період нарахування відсотків та пені - до 20.08.2015, що призвело й до збільшення розміру сум нарахованих відсотків та пені. Відповідно до розрахунку, до стягнення позивачем заявлено: 15793 грн 90 коп. грошових коштів, з яких 6202 грн 64 коп. - заборгованість за кредитом, відсотки в сумі 5225 грн 86 коп. та пеня в сумі 4365 грн 40 коп.

Відповідно до положень ст.22 Господарського процесуального кодексу України, позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

При цьому, згідно п.3.10 постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. У будь-якому з таких випадків позивачем має бути додержано правил вчинення відповідної процесуальної дії, а недотримання ним таких правил тягне за собою процесуальні наслідки, передбачені Господарського процесуального кодексу України та зазначені в цій постанові.

В порушення зазначених вимог позивачем не надано суду відповідну заяву про збільшення розміру позовних вимог та у відповідності до вимог закону не надано доказів направлення відповідачу її примірника.

За таких обставин поданий представником позивача розрахунок із збільшенням періоду та сум нарахування пені та відсотків не може бути прийнятий судом до розгляду як заява про збільшення розміру позовних вимог в розумінні ст.22 Господарського процесуальнолго кодексу України. Враховуючи зазначене, розгляду підлягають позовні вимоги, заявлені в перівсній редакції.

Сторони не скористалися належними їм процесуальними правами та повноважних представників в судове засідання від 16.09.2015 не направили. Позивач вимоги ухвали суду від 02.09.2015 не виконав, не надав відповідних письмових пояснень та уточнень поданого минулого разу розрахунку нарахувань сум відсотків та пені. При цьому, сторони не зверталися до суду із клопотаннями про відкладення розгляду справи з наведенням відповідного обґрунтування необхідності такого відкладення та поданням доказів поважності неприбуття у дане судове засідання. Явка учасників процесу в судове засідання не визнавалася обов'язковою.

За висновками суду, в матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, в судові засідання з'являлися повноважні представники обох сторін, які надавали письмові пояснення та докази на підтвердження власних правових позицій, внаслідок чого справа може бути розглянута за результатами повного та всебічного розгляду спору.

В судовому засіданні 16.09.2015 оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення.

З'ясувавши обставини та дослідивши зібрані у справі докази, господарський суд

в с т а н о в и в :

24.03.2011 фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 (надалі - Клієнт, відповідач) підписано заяву про відкриття поточного рахунку, відповідно до умов якої відповідач приєднався до "Умов та правил надання банківських послуг", Тарифів Банку, що розміщені в мережі Інтернет на сайті http//privatbank.ua, які разом із Заявою складають договір банківського обслуговування №б/н від 24.03.2011 (надалі - Договір) та взяв на себе зобов'язання виконувати умови Договору (а.с.33).

Відповідно до договору банківського обслуговування №б/н від 24.03.2011 фізичній особі - підприємцю ОСОБА_1 було відкрито поточний рахунок НОМЕР_2.

Розділом 3.1.1.,3.2.2 зазначених Умов регламентований порядок надання кредиту за послугою "Гарантований платіж".

Послугу "Гарантований платіж" ПАТ КБ "Приватбанк" надає, для виконання грошових зобов'язань за господарськими договорами, що укладаються між Клієнтом та його контрагентами, а також між Клієнтом і ПАТ КБ "Приватбанк" (далі - послуга). Послуга надається у вигляді виконання ПАТ КБ "Приватбанк" заявок на договірне списання коштів ( далі - "гарантований платіж" або "заявка"), згідно якої клієнт-платник доручає ПАТ КБ "Приватбанк" зарахувати кошти на рахунок отримувача, в сумі і в дату, зазначені при створенні заявки. Послуга надається ПАТ КБ "Приватбанк" як за рахунок власних коштів платника, так і за рахунок кредитних коштів. Споживачами цієї послуги є платник і одержувач платежів за господарськими договорами (п. 3.1.1.73 Умов).

Відповідно до п.3.2.2.1. Умов - кредит надається в обмін на зобов`язання Клієнта щодо його повернення, сплати процентів і винагороди.

Клієнт погашає заборгованість по кредиту в розмірі, зазначеному в заявці Клієнта, в строк до 30 днів з дати виконання заявки. За користування кредитом у період з дати ініціювання Клієнтом заявки до дати виконання заявки Клієнт сплачує винагороду за надання фінансового інструменту в розмірі 4% річних (але не менш ніж 5 гривень) від розміру кредиту, зазначеного у черговій заявці Клієнта. Винагорода за надання фінансового інструменту сплачується Клієнтом в дату надання в Банк чергової заявки. У період з дати виконання заявки за рахунок кредитних коштів до 30.06.2014 Клієнт за користування кредитом сплачує ПАТ КБ "Приватбанк" відсотки в розмірі 28% річних, а починаючи з 01.07.2014 Клієнт за користування кредитом сплачує ПАТ КБ "Приватбанк" відсотки в розмірі 36% річних від суми заборгованості. У разі не погашення заборгованості Клієнтом за кредитом у строк до 30 днів, включно, на 31-й день - заборгованість по кредиту стає простроченою. При цьому за користування кредитом Клієнт платить відсотки в розмірі 56% річних від суми заборгованості (п. 3.2.2.2. Умов).

З 01.07.2014 у відповідності до пункту 3.2.1.1.12 Умов та правил банком змінені відсоткові ставки за користування кредитним лімітом з 24% до 36%, з 48% до 56%.

Свої зобов'язання позивач виконав належним чином, своєчасним проведенням гарантованих платежів ініційованих клієнтом, що підтверджується, зокрема, наявними в матеріалах справи розрахунками заборгованості (а.с.51, 77-78), випискою по рахунку відкритому для обслуговування відповідача (а.с. 52), заявками відповідача на гарантовані платежі (а.с.47-50), а також меморіальними ордерами (а.с. 53, 75-76).

Крім того, сам відповідач не заперечує факт отримання кредитних коштів та визнає заборгованість по тілу кредита.

Відповідно до виписки за рахунком, наявних заявок відповідача та розрахунків заборгованості вбачається, що відповідач користався кредитом за послугою «Гарантований платіж» неодноразово з наданням відповідних заявок.

Прострочена заборгованість на рахунку відповідача з'явилася 17.03.2014 і не була погашена в момент, коли відповідач не здійснив внесення чергового платежу на рахунок погашення заборгованості, тобто відповідач порушив умови договору.

Відповідно до п. 3.2.2.2 Умов у разі непогашення заборгованості Клієнтом за кредитом у строк до 30 днів, включно, на 31-й день - заборгованість по кредиту стає простроченою. При цьому за користування кредитом Клієнт платить відсотки в розмірі 56 % річних від суми заборгованості.

Банк має право при порушенні Клієнтом будь-якого із зобов`язань, передбаченого "Умовами, змінити умови кредитування-вимагати від Клієнта дострокового повернення кредиту, сплати відсотків за його користування, виконання інших зобов'язань за кредитом в повному обсязі ( п. 3.2.2.7.5. Умов).

В обґрунтування своєї позиції позивач вказує на те, що загальна заборгованість за послугою "Гарантований платіж" склала суму заборгованості за виконаними платежами, що відображено в розрахунку заборгованості та виписці по рахунку та станом на 09.06.2015 заборгованість відповідача перед позивачем становить 13793 грн 89 коп., в тому числі:

- заборгованість за кредитом в сумі 6202 грн 64 коп. за період з 17.03.2014 по 09.06.2015;

- заборгованість по відсоткам за користування кредитом в сумі 4531 грн 16 коп. за період з 21.02.2014 по 09.06.2015;

- пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором в сумі 3060 грн 09 коп. за період з 01.08.2014 по 09.06.2015.

Оскільки відповідачем заборгованість за кредитом в повному обсязі оплачена не була, позивач звернувся до суду із відповідним позовом.

Відповідач позовні вимоги не оспорив, в судовому засіданні від 15.07.2015 визнав суму заборгованості по кредиту 6202 грн 64 коп., однак, вважає неправомірним стягнення банком відсотків та пені, враховуючи дію Закону України «Про тимчасові заходи на час проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам сторін, суд виходить з наступного.

Матеріали справи свідчать про те, що між сторонами існують кредитні відносини.

Згідно з ч. 2 ст. 345 Господарського кодексу України кредитні відносини здійснюються на підставі кредитного договору, що укладається між кредитором і позичальником у письмовій формі. У кредитному договорі передбачаються мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов'язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту.

У відповідності до ст. 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони; правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку; правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною /сторонами/.

Правила та умови є публічною офертою, що містять умови та правила надання послуг банком його клієнтам.

Підписавши заяву, Банк та Клієнт приєдналися і зобов'язуються виконувати умови, викладені в Правилах та умовах надання банківських послуг, тобто уклали відповідний договір, який містить умови щодо надання кредиту.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи, 24.03.2011 відповідач через систему Приват-24 приєднався до Умов та правил надання банківських послуг та подавав заявки на гарантований платіж на адресу третіх осіб.

Операції виконуються відповідно до розділу 3.2.2 Умов та правил надання банківських послуг "Гарантований платіж".

Відповідно до Умов та правил клієнт зобов'язаний при незгоді зі змінами Правил та/або Тарифів Банку надати Банку письмову вимогу про розірвання цього Договору та погасити заборгованість перед Банком. Відповідач не надавав до Банку жодної письмової вимоги про незгоду з Умовами та Правилами.

Отже, враховуючи вищевикладене, заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, разом з ними Тарифи, які розміщені на офіційному сайті Банку www.privatbank.ua., складають договір банківського обслуговування №б/н від 24.03.2011.

На виконання умов договору, відповідачу було відкрито поточний рахунок НОМЕР_2.

Згідно п. 1.5 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного Банку України № 492 від 12.11.2003, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.12.2003 за № 1172/8493 (далі - Інструкція) умови відкриття рахунку та особливості його функціонування передбачаються в договорі, що укладається між банком і його клієнтом, і не повинні суперечити вимогам цієї Інструкції.

Пунктом 1.6 Інструкції передбачено, що порядок проведення операцій за рахунками клієнтів, відкритих у національній та іноземних валютах, регулюється законодавством України, у тому числі нормативно-правовими актами Національного банку. Операції за рахунками здійснюються за допомогою платіжних інструментів за формами, установленими банківськими правилами (нормативно-правовими актами Національного банку, внутрішніми положеннями банку тощо).

Так умови надання, використання та обслуговування кредиту, а також будь-які операції з ним, визначені в розділі 3.2.2 Умов та правил.

Послугу "Гарантований платіж" ПАТ КБ "Приватбанк" надає для виконання грошових зобов'язань за господарськими договорами, що укладаються між Клієнтом та його контрагентами, а також між Клієнтом і ПАТ КБ "Приватбанк" (далі - послуга). Послуга надається у вигляді виконання ПАТ КБ "Приватбанк" заявок на договірне списання коштів (далі - "гарантований платіж" або "заявка"), згідно якої клієнт-платник доручає ПАТ КБ "Приватбанк" зарахувати кошти на рахунок отримувача, в сумі і в дату, зазначені при створенні заявки. Послуга надається ПАТ КБ "Приватбанк" як за рахунок власних коштів платника, так і за рахунок кредитних коштів.

Пунктом 3.2.2.1 Умов та правил передбачено, що Банк за наявності вільних грошових коштів зобов'язується надати Клієнту кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії, з лімітом та на цілі, зазначені, в заявці на договірне списання коштів (надали - гарантованій платіж або заявка), в обмін на зобов'язання Клієнта по поверненню кредиту, сплаті відсотків, винагороди в обумовлені цим Договором строки. Відновлювана кредитна лінія (далі - "кредит") надається Банком для виконання Клієнтом платежів за заявками на договірне списання коштів з датою виконання в майбутньому за господарськими договорами, яка не перевищує терміну повернення кредиту, та може бути змінена або скасована Позичальником за згодою одержувача (шляхом підтвердження через дистанційний канал банківського обслуговування інтернет-клієнт-банк "Приват-24"), шляхом перерахування Банком кредитних коштів на рахунок 3648, з подальшим перерахуванням в дату виконання на поточний рахунок одержувачів, що вказані в заявці.

Під датою виконання заявки Сторони погодили дату зарахування кредитних коштів на поточний рахунок одержувача, зазначеного у заявці Клієнта. Клієнт погашає заборгованість по кредиту в розмірі, зазначеному в заявці Клієнта, в строк до 30 днів з дати виконання заявки. За користування кредитом у період з дати ініціювання Клієнтом заявки до дати виконання заявки Клієнт сплачує винагороду за надання фінансового інструменту в розмірі 4% річних (але не менш ніж 5 гривень) від розміру кредиту, зазначеного у черговій заявці Клієнта. Винагорода за надання фінансового інструменту сплачується Клієнтом в дату надання в Банк чергової заявки. У період з дати виконання заявки за рахунок кредитних коштів до 30.06.2014. Клієнт за користування кредитом сплачує Банку відсотки в розмірі 28% річних, а починаючи з 01.07.2014. Клієнт за користування кредитом сплачує Банку відсотки в розмірі 36% річних від суми заборгованості. У випадку зміни вартості кредитних ресурсів на ринку грошових ресурсів, зміни облікової ставки НБУ, зміни курсу гривні до іноземної валюти 1 групи класифікатору іноземних валют понад на 5 та більше процентів Сторони на дату укладення цього Договору, узгодили про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом. При цьому, таке збільшення розміру процентів за користування кредитом не повинно перевищувати подвійного розміру процентної ставки, зазначеної в цьому пункті. Інформацію про розмір узгодженої зміненої процентної ставки за користування кредитом, Банк розміщує для Клієнта одним з таких способів: в письмовій формі, через встановлені засоби електронного зв'язку Банку та Клієнта - системи клієнт-банк, інтернет клієнт-банк, "Приват 24", sms-повідомлення на останні відомі Банку номери телефонів, наданих Банку при ідентифікації та актуалізації відомостей про Клієнта, або іншими засобами. Узгоджений Сторонами змінений розмір процентів за користування кредитом є чинним з моменту розміщення його способом, зазначеним в цьому пункті, якщо інша дата не визначена в інформації про зміну розміру процентів. У разі не погашення заборгованості Клієнтом за кредитом у строк до 30 днів, включно, на 31-й день - заборгованість по кредиту стає простроченою. При цьому за користування кредитом Клієнт платить відсотки в розмірі 56% річних від суми заборгованості (п.3.2.2.2 Умов).

Згідно ч. 3 ст. 346 Господарського кодексу України кредити надаються банком під відсоток. Надання безвідсоткових кредитів забороняється, крім випадків, передбачених законом.

Із наведеною нормою узгоджується ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України, якою передбачено, що за кредит ним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Статтею 1056-1 Цивільного кодексу України встановлено, що розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших правових актів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідач доказів належного виконання умов кредитного договору не надав, доказів оплати заборгованості за кредитами та процентами суду також не представив.

Наслідки порушення договору позичальником передбачені ч. 2 ст. 1050, ч. 2 ст. 1054 Цивільного кодексу України відповідно до яких, якщо договором передбачений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частки позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, які належать йому згідно ст. 1048 Цивільного кодексу України.

За умовами статті 599 Цивільного кодексу зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до статей 610, 611 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Виходячи з наведеного, за розрахунком позивача, заборгованість відповідача за кредитом за період з 17.03.2014 по 09.06.2015 складає 6202 грн 64 коп.

Також, за розрахунком позивача, відповідач має заборгованість за відсотками за користуванням кредитом за період з 21.02.2014 по 09.06.2015 в сумі 4531 грн 16 коп.

Вищезазначене підтверджено наявними в матеріалах справи розрахунком заборгованості, випискою з рахунку відповідача, заявками на гарантований платіж та меморіальними ордерами.

Нарахування вказаних сум є обґрунтованим оскільки позивач згідно норм чинного законодавства та умов договору має право на стягнення як заборгованості за кредитом, так і відсотків за весь час користування кредитними коштами.

Відповідач у відповідності до ст.ст.33-34 Господарського процесуального кодексу України не заперечив наявність вказаної заборгованості та не надав доказів її погашення на час розгляду справи.

Враховуючи викладене, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню: заборгованість за кредитом в сумі 6202 грн 64 коп., відсотки за користування кредитом в сумі 4531 грн 16 коп. за період з 17.03.2014 по 09.06.2015.

Також, як вбачається з розрахунків, позивачем заявлені вимоги щодо стягнення з відповідача пені за несвоєчасне виконання зобов'язання за договором в сумі 3060 грн 09 коп. за період з 01.08.2014 по 09.06.2015 (а саме: пеня нарахована на тіло кредиту в сумі 2031 грн 90 коп та пеня нарахована на відсотки в сумі 1028 грн 19 коп.).

Відповідно до п. 3.2.2.10.1 Умов та правил при порушені Клієнтом будь-якого з обов'язків щодо сплати відсотків за користування кредитом, передбачених п.п. 3.2.2.6.2, 3.2.2.9.1-3.2.2.9.3, строків повернення кредиту, передбачених п.п. 3.2.2.2, 3.2.2.6.3, 3.2.2.6.16, 3.2.2.7.2, винагороди, передбаченої п.п. 3.2.2.6.5, 3.2.2.9.4-3.2.2.9.6 Клієнт виплачує Банку за кожний випадок порушення пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який виплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочки платежу.

За приписами п.3.2.2.10.4 Умов нарахування неустойки за кожний випадок порушення зобов'язань, передбачених п.п. 3.2.2.10.1 - 3.2.2.10.3 цього Договору, здійснюється протягом 15 років з дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконано Клієнтом.

При вирішенні позовних вимог в частині стягнення пені суд виходить з наступного.

Згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання (частина 1 статті 550 Цивільного кодексу України). Сплата неустойки не звільняє боржника від виконання свого обов'язку в натурі (частина 1 статті 552 Цивільного кодексу України).

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано (частина 6 статті 232 ГК України).

Як зазначалося, за змістом пункту 3.2.2.10.4 Умов та правил, нарахування неустойки за кожний випадок порушення зобов'язань здійснюється протягом 15 років з дня, коли відповідне зобов'язання повинно бути виконано клієнтом. Отже до правовідносин сторін правила частини 6 статті 232 Господарського кодексу України не застосовуються.

Як вбачається з розрахунку, позивачем заявлено до стягнення з відповідача пеню за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором в сумі 3060 грн 09 коп., нараховану на тіло кредиту та відсотки, за період з 01.08.2014 по 09.06.2015.

Суд констатує, що дане нарахування штрафних санкцій, зокрема пені, позивачем здійснено правомірно, у відповідності до умов договору та вимог чинного законодавства України, оскільки відповідач прострочив виконання зобов'язань щодо сплати заборгованості за кредитом та відсотків за його користування.

Однак, дослідивши обставини справи, суд з власної ініціативи вважає за необхідне зменшити розмір нарахованої пені, яка підлягає сплаті позивачу, враховуючи наступне.

За змістом п. 3 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, приймаючи рішення, має право, зокрема, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Згідно ст. 233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Пунктом 3 ст. 551 Цивільного кодексу України також передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

В пункті 3.17.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», зокрема зазначено, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо. Ця процесуальна норма може застосовуватись виключно у взаємозв'язку (сукупності) з нормою права матеріального, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), а саме частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України і статтею 233 Господарського кодексу України.

Суд зауважує, що за своєю правовою природою штрафні санкції виконують стимулюючу функцію, спонукаючи боржника до належного виконання своїх зобов'язань під загрозою застосування до нього цього виду відповідальності, та стягується в разі порушення такого зобов'язання.

Як свідчать наявна в матеріалах справи заява про відкриття поточного рахунку та надані позивачем розрахунки суми заборгованості, між сторонами існують тривалі взаємовідносини з приводу кредитного обслуговування, а саме з березня 2011 року.

Так, відповідач з часу укладання кредитного договору до березня 2014 року належним чином виконував взяті на себе зобов'язання щодо сплати заборгованості по кредиту та відсотків за його користування, в зв'язку з чим, за весь цей час позивачем відповідачу пеня взагалі не нараховувалася. Кредит був визнаний простроченим лише 17.03.2014. Тобто, в даному випадку суд приходить до висновку про добросовісне виконання відповідачем своїх зобов'язань за кредитними договорами в згаданий період часу.

Судом встановлено, що відповідач, як суб'єкт підприємницької діяльності, зареєстрований та здійснював підприємницьку діяльність в лісопильному та стругальному виробництві, просочуванні деревини, торгівлі товарами широкого асортименту в м. Лутугине Луганської області (згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а.с.56).

Крім того, суд звертає увагу також на те, що статтею 1 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» встановлено, що районом проведення антитерористичної операції є визначені керівництвом антитерористичної операції ділянки місцевості або акваторії, транспортні засоби, будівлі, споруди, приміщення та території чи акваторії, що прилягають до них і в межах яких проводиться зазначена операція.

Указом Президента України від 14.04.2014 № 405/2014 було введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України", Антитерористичним центром при Службі безпеки України видано наказ від 07.10.2014 №33/6/а «Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення», згідно з яким визначено районом проведення антитерористичної операції Донецьку та Луганську області з 07.04.2014.

Отже, проведення з 07.04.2014 антитерористичної операції на території Луганської області, до складу якої відноситься м. Лутугине, також визначено компетентним органом у сфері боротьби з тероризмом.

Більш того, проведення антитерористичної операції на території Луганської області є загальновідомим фактом.

Станом на час розгляду даної справи антитерористична операція не завершена.

Більше того, згідно з Розпорядженням Кабінету міністрів України від 7 листопада 2014 р. № 1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення», Лутугинський район, а відповідно й місто Лутугине входить до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Тобто, м. Лутугине, де зареєстрований відповідач, знаходиться в зоні проведення антитерористичної операції та перебуває на тимчасово непідконтрольній владі України території.

Згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, станом на час розгляду даної справи відповідач не перереєстрований на підконтрольну владі України територію.

Таким чином, відповідач, в разі продовження ведення ним господарської діяльності, фактично вимушений існувати за наявності тих негативних наслідків, які мають місце на непідконтрольній владі України території (воєнні дії, відсутність економічних зв'язків з підконтрольними Українській владі територіями, свавілля, не функціонування банківської системи, відсутність органів влади, тощо).

Більше того, суд зважає на те, що зазначені обставини є такими, що могли значно ускладнити або взагалі унеможливити виконання відповідачем зобов'язань за укладеним кредитним договором, за прострочення виконання зобов'язань по якому позивачем нараховано пеню.

Зазначені обставини також свідчать про те складене соціально-економічне становище, в якому опинився відповідач після початку воєнних дій, які мають місце на території Луганської області в 2014 -2015 роках.

Разом з тим, суд констатує що нарахована позивачем відповідачу пеня становить майже 30% суми заборгованості, яку має позивач за кредитним договором (з урахуванням тіла кредиту та відсотків), тобто розмір штрафних санкцій є значним в порівнянні з заборгованістю, яку має позивач за вказаними договорами.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що нарахування позивачем відповідачу пені за допущене прострочення в зазначеному вище розмірі здійснене без врахування того становища, в якому опинився відповідач, його майнового стану, прав та інтересів, і більше того, може сприяти його банкрутству та подальшій ліквідації, як суб'єкта господарювання.

Крім того, матеріали справи не містять доказів того, що позивач в разі неотримання від відповідача пені в заявленому в позові розмірі понесе збитки.

Натомість задоволення позову в тому числі щодо стягнення пені за кредитним договором в визначеному позивачем розмірі може призвести до порушення співвідношення майнових інтересів сторін, оскільки на даний час позивач та відповідач знаходяться в різних соціально-економічних умовах.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає зазначені обставини винятковими та такими, що зумовлюють необхідність застосування до спірних правовідносин ст. 233 Господарського кодексу України, ст. 551 Цивільного кодексу України та зменшення розміру пені з ініціативи суду (п. 3 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України), яка підлягає сплаті позивачу.

Тим більше, Верховною Радою України 02.09.2014 прийнятий Закон № 1669-VII "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" (далі по тексту Закон № 1669), яким визначені тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення.

Таким чином, прийняття компетентними органами вказаних нормативних актів щодо початку проведення АТО та встановлення його режиму стало офіційною реакцією держави на відповідну різку зміну ситуації в регіоні, що підтверджує винятковість та важливість суспільно-політичного та економічного характеру тих подій, які нині мають місце на сході України, в т.ч. на території м. Лутугине та значної частини Луганської області.

Відповідно до статті 2 Закону № 1669 на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам-підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.

Зазначеним законом, що є спеціальним, дія якого поширюється лише на певне коло суб'єктів, визначаються тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб'єктів господарювання, що здійснюють або здійснювали господарську діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення.

На виконання ст. 6 Закону Національний банк України направив всім банкам лист від 27.10.2014р. № 18-112/64138 про необхідність суворого і безумовного дотримання вимог ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» та повідомив, що невиконання законних вимог є підставою для застосування для порушників адекватних заходів впливу.

Згідно з ч. 5 ст. 11 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на Кабінет Міністрів України покладено обов'язок у 10-денний строк з дня опублікування вказаного Закону затвердити перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014, у період з 14 квітня 2014 року до її закінчення (далі - Перелік)

30.10.2014 на виконання абзацу третього пункту 5 статті 11 Закону № 1669 розпорядженням № 1053-р Кабінету Міністру України затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, до якого серед інших включено м. Лутугине Луганської області, де проводив свою господарську діяльність відповідач.

Дія зазначеного розпорядження зупинена розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1079-р від 05.11.2014 "Про зупинення дії розпорядження Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 № 1053, яке оскаржується у судовому порядку.

Отже, на даний час, положення Закону № 1669, в частині затвердження в 10-денний строк переліку населених пунктів, на території яких здійснюється антитерористична операція, відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України", не виконані.

Відповідно до статті 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України. Закріплене в статті 2 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" право суб'єкта господарювання, який проводив та/або проводить свою господарську діяльність на території, де проводилась або проводиться антитерористична операція, бути звільненим від відповідальності за несвоєчасне повернення кредиту на період проведення антитерористичної операції не може носити декларативний характер. Зазначене право повинно бути гарантованим, незалежно від того, що державним органом повною мірою не забезпечено передумови виконання зазначеного Закону.

Суд зважає на те, що Лутугинський район Луганської області знаходиться на непідконтрольній владі України території, в районі проведення антитерористичної операції на сході країни, що унеможливлює здійснення суб'єктами господарювання підприємницької діяльності в звичайному режимі.

Суд також враховує, що суб'єкти господарювання, які залишилися на непідконтрольній владі України території, потребують особливого захисту з боку держави, оскільки остання заінтересована в їх існуванні через їх потенційну спроможність, після звільнення тимчасово непідконтрольних територій, бути платниками податків і зборів до Державного бюджету України, та виступати роботодавцем для населення цих територій, що може сприяти подоланню тих негативних наслідків, які нині мають місце в зоні проведення антитерористичної операції.

Так само, в збереженні таких господарюючих суб'єктів має бути заінтересований і позивач, оскільки саме вони є потенційними споживачами банківських послуг після звільнення тимчасово непідконтрольних територій.

Враховуючи викладене, фактичні обставини справи, а також умови кредитування (зростання процентної ставки річних за користування кредитом, більш тривалий період нарахування пені, встановлений договором, порівняно з положенням частини 6 статті 232 ГК України) суд дійшов висновку про необхідність з власної ініціативи застосувати пункт 3 частини 1 статті 83 Господарського процесуального кодексу України та зменшити розмір пені, що підлягає стягненню з відповідача на 80%.

За таких обставин з відповідача підлягає стягненню пеня в сумі 612 грн 02 коп., що становить 20% від заявленої до стягнення пені в сумі 3060 грн 09 коп.

У задоволенні решти позовних вимог про стягнення пені в сумі 2448 грн 07 коп., зменшеної в порядку пункту 3 статті 83 Господарського процесуального кодексу України, слід відмовити. Відповідно позов підлягає задоволенню частково.

Згідно статей 44, 49 Господарського процесуального кодексу України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1827 грн 00 коп.

Керуючись статтями 44, 49, 82, 83, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

1. Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційного банка "ПРИВАТБАНК" до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення 13793 грн 89 коп. задовольнити частково.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства Комерційного банку "ПРИВАТБАНК" (49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, буд.50, ідентифікаційний код 14360570) заборгованість за кредитом в сумі 6202 грн 64 коп., заборгованість по відсоткам за користування кредитом в сумі 4531 грн 16 коп., пеню за прострочення повернення кредитних коштів в сумі 612 грн. 02 коп., судовий збір в сумі 1827 грн 00 коп. Наказ видати позивачу після набрання рішенням законної сили.

3. У задоволенні решти позовних вимог про стягнення пені в сумі 2448 грн 07 коп., зменшеної в порядку пункту 3 статті 83 Господарського процесуального кодексу України, відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено і підписано 21.09.2015.

Суддя О.В. Драгнєвіч