ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

08.09.15р. Справа № 904/6038/15

За позовом Приватного підприємства "ДРАГ"

до Селянського фермерського господарства "УКРАЇНА"

про стягнення 35 782,61 грн. збитків від інфляції та 3 % річних

Суддя Юзіков С.Г.

Представники:

Позивача - не з'явився (про час і місце засідання суду сповіщений належно)

Відповідача - не з'явився (про час і місце засідання суду сповіщений належно)

СУТЬ СПОРУ:

Позивач просить стягнути з Відповідача 33 698,70 грн. збитків від інфляції та 2 083,91 грн. 3 % річних, а всього 35 782,61 грн., мотивуючи порушенням Відповідачем зобов'язань у частині своєчасного виконання рішення суду.

Позивач у судове засідання не з'явився, звернувся до суду із заявою у якій просив справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Відповідач явку повноважного представника у судове засідання не забезпечив, відзив на позов, документи витребувані судом чи докази відсутності боргу на час розгляду справи господарському суду не надав.

Відповідач повідомлений належним чином про судове засідання, про що свідчить наявне у матеріалах справи рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення № 52 9.

Стаття 22 ГПК України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Статтею 77 ГПК України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Оскільки явка у судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Справа, згідно зі ст. 75 ГПК України, розглядається за наявними у ній матеріалами.

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 23.07.14р. у справі №904/4437/14 задоволено позовні вимоги Приватного підприємства "ДРАГ" до Селянського фермерського господарства "Україна", з Відповідача стягнуто основний борг - 64 188,00 грн., інфляційні збитки - 10 044,36 грн., 3% річних - 7027,03 грн., а також витрати зі сплати судового збору - 1827,00 грн.

Оскільки Боржник добровільно не виконав рішення суду, 03.09.14р. ДВС відкрите виконавче провадження № 44706337, 11.09.14р. винесено постанову про приєднання виконавчого провадження до зведеного виконавчого провадження №45626726.

Станом на 08.07.15р. рішення Господарського суду Дніпропетровської області у справі № 904/4437/14 не виконано.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п 3.1 постанови пленуму Вищого господарського суду від 17.12.13р. №14 інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Відповідно до п. 4.1 постанови пленуму Вищого господарського суду від 17.12.13р. №14, сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Пунктом 5.1 постанови пленуму Вищого господарського суду від 17.12.13р. № 14 встановлено, що Кредитор вправі вимагати, в тому числі в судовому порядку, сплати боржником сум інфляційних нарахувань та процентів річних як разом зі сплатою суми основного боргу, так і окремо від неї.

Судом встановлено та викладено у рішенні від 23.07.14р. у справі № 904/4437/14, що з метою досудового врегулювання спору Позивач направив на адресу Відповідача претензію по Контракту №15 від 11.04.09р. на суму 30 840,00 грн. від 09.07.12р., яка останнім отримана нарочно 20.07.12р. з відміткою зобов'язання розрахуватися до 15.08.13р. та претензію по Контракту №18 від 06.05.11р. на суму 33 348,00 грн. від 24.07.13р., яка останнім отримана нарочно, з відміткою зобов'язання розрахуватися до 15.08.13р.

Відповідно до ст. ч.3 ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Станом на 08.07.15р. Відповідач борг за Контрактом № 15 від 11.04.09р. та за Контрактом № 18 від 06.05.11р. не сплатив. Також, не сплатив визначені в судовому рішенні суми 3 % річних та інфляційних збитків, які були нараховані по 31.05.14р. включно.

За даними Позивача з 01.06.14р. по 30.06.15р. він знов зазнав інфляційних втрат, тому просить стягнути з Відповідача збитки від інфляції та 3 % річних на підставі ст. 625 ЦК України.

За розрахунком Позивача збитки від інфляції становлять 33 698,70 грн., 3 % річних - 2 083,91 грн., а всього 35 782,61 грн.

Наведені обставини стали причиною звернення Позивачем з позовом та є предметом спору у даній справі.

Відносини, що виникли між сторонами у справі на підставі Договору, є господарськими зобов'язаннями, тому, згідно зі ст. 4, 173-175 і ч. 1 ст. 193 ГК України, до цих відносин мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 193 ГК України визначено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону та інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його не виконання або виконання з порушенням умов, які визначені змістом зобов'язання. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідач не надав суду доказів відсутності боргу чи доказів виконання рішення господарського суду Дніпропетровської області у справі №904/4437/14 або контррозрахунку стягуваної суми.

Перевіривши розрахунки Позивача, господарський суд визнає їх обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи. Оскільки Відповідач продовжує порушувати своє зобов'язання в частині оплати, суд вважає, що Позивач правомірно продовжив нарахування річних з 01.06.14р. (неділя).

З урахуванням викладеного, суд вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Згідно зі ст. 49 ГПК України господарські витрати у справі слід покласти на Відповідача.

Керуючись ст. 33, 34, 44, 49, 75, 82-84, 115-117 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Стягнути з Селянського фермерського господарства "УКРАЇНА" (52441, Дніпропетровська область, Солонянський район, селище міського типу Новопокровка, вул. Базарна, буд.12, код 202 431 99) на користь Приватного підприємства "ДРАГ" (69063, м.Запоріжжя, вул. Дзержинського, 31, кв.10, код 32585194) 33 698,70 грн. - збитків від інфляції, 2 083,91 грн. - 3 % річних, 1 827,00 грн. - судового збору.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання його повного тексту.

Суддя С.Г. Юзіков

Рішення підписане__________________