ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
У Х В А Л А

"10" вересня 2015 р. Справа № 911/3332/14

За скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс" на дії ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві щодо виконання рішення

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ПК Трейдсервісгруп"

та до Фермерського господарства "СЕМЕХА"

про стягнення 29263,53 грн.

Суддя В.М. Бабкіна

за участю представників:

від позивача: не з'явився;

від відповідача-1: не з'явився;

від відповідача-2: не з'явився;

від ВДВС: не з'явився.

Обставини справи:

Рішенням господарського суду Київської області від 30.09.2014 р. у справі № 911/3332/14 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ПК Трейдсервісгруп" та до Фермерського господарства "СЕМЕХА", про стягнення 29263,53 грн. задоволено повністю.

17.10.2014 р. на виконання рішення від 30.09.2014 р. господарським судом Київської області видано наказ.

23.01.2015 р. до господарського суду Київської області від Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс" надійшла скарга № 22-12/01 від 22.01.2015 р. на дії та бездіяльність ВДВС Тернопільського РУЮ Тернопільської області щодо виконання наказу від 17.10.2014 р. у даній справі, яка ухвалою господарського суду Київської області від 10.03.2015 р. була задоволена повністю.

21.04.2015 р. до Київського апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга ВДВС Тернопільського РУЮ Тернопільської області на ухвалу господарського суду Київської області від 10.03.2015 р., яку постановою Київського апеляційного господарського від 30.04.2015 р. було залишено без розгляду.

20.07.2015 р. до господарського суду Київської області від Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс" надійшла скарга № 17-1/07 від 17.07.2015 р. на дії ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві щодо виконання наказу від 17.10.2014 р. у даній справі.

В обґрунтування вищезазначеної скарги товариство посилається на те, що, згідно з приписами ст. 20 ЗУ «Про виконавче провадження» та при наявності доказів існування (перебування шляхом реєстрації) майна боржника, стягувач звернувся до ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві із заявою № 02-3/07 від 02.07.2015 р. про відкриття виконавчого провадження щодо примусового виконання наказу господарського суду Київської області 17.10.2014 р. у даній справі № 911/3332/14. При цьому ТОВ "Компанія "Ніко-Тайс" зазначало, що відповідно до постанови ВДВС Тернопільського РУЮ Тернопільської області від 16.01.2014 р., винесеної під час виконавчого провадження № 40044270 щодо наказу господарського суду Київської області від 11.09.2013 р. у справі № 911/2765/13, за боржником зареєстровано рахунки у фінансових установах. Зокрема, відкритий поточний рахунок у АТ «Райффайзен Банк Аваль» у м. Києві (01030, м. Київ, Шевченківський р-н, вул. Пирогова, 7-7Б) та відкритий поточний рахунок у ПАТ «Промінвестбанк» (01001, м. Київ, Шевченківський р-н, провул. Шевченка, 12). Проте, ВДВС Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві не було взято до уваги вказану у заяві стягувача про відкриття виконавчого провадження інформацію та, порушуючи вимоги чинного законодавства України, винесено постанову № 48059503 від 08.07.2015 р. про відмову у відкритті виконавчого провадження на підставі п. 4 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження", чим фактично унеможливлено виконання рішення суду.

Згідно з ч. 1 ст. 121-2 Господарського процесуального кодексу України, скарги на дії чи бездіяльність органів Державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів можуть бути подані стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти днів з дня вчинення оскаржуваної дії, або з дня, коли зазначеним особам стало про неї відомо, або з дня, коли дія мала бути вчинена.

Скарги на дії органів Державної виконавчої служби розглядаються господарським судом, про час і місце якого повідомляються ухвалою стягувач, боржник чи прокурор та орган виконання судових рішень (ч. 2 ст. 121-2 ГПК України).

Ухвалою господарського суду Київської області від 23.07.2015 р. розгляд скарги ТОВ "Компанія "Ніко-Тайс" № 17-1/07 від 17.07.2015 р. на дії ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві щодо виконання наказу від 17.10.2014 р. у даній справі було призначено на 17.08.2015 р.

Розгляд скарги відкладався.

У судове засідання 17.08.2015 р. сторони та відділ ДВС не з'явились, про причини неявки суд не повідомили.

01.09.2015 р. до господарського суду Київської області ТОВ "Компанія "Ніко-Тайс" було подано клопотання № 01-4/09 від 01.09.2015 р. про долучення документів до матеріалів справи (скарги).

07.09.2015 р. до господарського суду Київської області ТОВ "Компанія "Ніко-Тайс" було подано клопотання № 07-5/09 від 07.09.2015 р. про розгляд справи в порядку ст. 75 ГПК України, яке було задоволено судом.

10.09.2015 р. до господарського суду Київської області ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві було подано клопотання № ДВ/5 від 08.09.2015 р., відповідно до якого останній просив суд перенести розгляд скарги, призначений на 10.09.2015 р., у зв'язку з перебуванням державного виконавця Салеомона А.А. у щорічній черговій відпустці, що унеможливлює надання заперечення чи (та) присутності державного виконавця у судовому засіданні, яке було залишено без задоволення з огляду на те, що останнім до клопотання відділу ДВС про відкладення розгляду справи не додано будь-яких доказів на підтвердження неможливості забезпечення явки представника відділу в засідання суду.

Натомість, згідно з ч. 2 ст. 121-2 Господарського процесуального кодексу України неявка боржника, стягувача, прокурора чи представника органу Державної виконавчої служби в судове засідання не є перешкодою для розгляду скарги на дії органів Державної виконавчої служби.

У судове засідання 10.09.2015 р. представники позивача (заявника), відповідачів та ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві не з'явилися. Заперечень чи пояснень не надали.

Дослідивши матеріали скарги ТОВ "Компанія "Ніко-Тайс" № 17-1/07 від 17.07.2015 р. на дії ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві щодо виконання наказу від 17.10.2014 р. у даній справі, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для часткового задоволення зазначеної скарги з огляду на наступне.

Статтею 124 Конституції та статтею 115 ГПК України передбачено, що рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України „Про виконавче провадження".

Положеннями ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 25 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Згідно з ст. 19 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення. У заяві про відкриття виконавчого провадження стягувач вправі зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, місцезнаходження його майна тощо), а також шляхи отримання ним коштів, стягнутих з боржника.

Як вбачається з матеріалів справи, 02.07.2015 р. стягувач, на підставі ч. 1 ст. 20 Закону України "Про виконавче провадження", звернувся із заявою № 02-3/07 про відкриття виконавчого провадження щодо виконання наказу господарського суду Київської області від 17.10.2014 р. у даній справі № 911/3332/14 до ВДВС Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві за фактичним місцезнаходженням майна боржника, а саме - грошових коштів у банківських установах.

Постановою ВДВС Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві від 08.07.2015 р. було відмовлено у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання наказу господарського суду Київської області від 17.10.2014 р. у справі № 911/3332/14 на підставі п. 4 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження", у зв'язку з тим, що виконавчий документ пред'явлений за місцем знаходження грошових коштів боржника, але відсутнє підтвердження того, що кошти дійсно знаходяться в зазначених банківських установах.

З матеріалів справи вбачається, що стягувачем при зверненні до ВДВС Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві із заявою про відкриття виконавчого провадження в останній було зазначено, що за боржником зареєстровано рахунки у фінансових установах (що свідчить про перебування їх у його власності). Зокрема, відкритий поточний рахунок у АТ «Райффайзен Банк Аваль» у м. Києві (01030, м. Київ, Шевченківський р-н, вул. Пирогова, 7-7Б) та відкритий поточний рахунок у ПАТ «Промінвестбанк» (01001, м. Київ, Шевченківський р-н, провул. Шевченка, 12), а дана територія підпорядкована ВДВС Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. У разі якщо боржник є юридичною особою, то виконання провадиться за місцезнаходженням його постійно діючого органу або майна. Право вибору місця виконання між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії з виконання рішення на території, на яку поширюються їх функції, належить стягувачу.

Отже, Законом України "Про виконавче провадження" встановлено право стягувача обирати місце виконання між кількома органами державної виконавчої служби в залежності від місцезнаходження постійно діючого органу боржника - юридичної особи або місцезнаходження його майна.

Згідно зі ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом, розглядає заяви сторін та інших учасників виконавчого провадження і їхні клопотання. Державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право: з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі - конфіденційну; накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають на рахунках і вкладах у банках, інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей; здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими законами.

Відповідно до ст. 6 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Таким чином, з вищезазначеного вбачається, що виконавчі дії можуть провадитися за місцезнаходженням майна боржника, право вибору місця виконання рішення належить стягувачу, яким було вказано у своїй заяві місцезнаходження майна боржника, що знаходиться на території, на яку поширюється юрисдикція ВДВС Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві, а останній, в свою чергу, зобов'язаний вживати передбачені Законом заходи примусового виконання рішення з метою захисту та не допущення у своїй діяльності порушення прав і законних інтересів стягувача.

Відмовляючи у відкритті виконавчого провадження за наказом від 17.10.2014 р., державний виконавець в якості підстави для вказаної відмови у постанові від 08.07.2015 р. зазначив п. 4 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», згідно якого державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі пред'явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби не за місцем або не за підвідомчістю виконання рішення.

За таких обставин, суд вважає, що відмова у відкритті виконавчого провадження з вказаних у постанові ВДВС Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві від 08.07.2015 р. підстав є порушенням приписів Закону України "Про виконавче провадження", а також прав та охоронюваних законом інтересів стягувача.

Приписами статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Пунктом 9.13 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" № 9 від 17.10.2012 р. передбачено, що за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє. При цьому господарський суд не вправі самостійно вчиняти ті чи інші дії, пов'язані із здійсненням виконавчого провадження, замість державного виконавця (наприклад, відкривати або закінчувати виконавче провадження), але може зобов'язати державного виконавця здійснити передбачені законом дії, від вчинення яких той безпідставно ухиляється.

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку щодо обгрунтованості доводів скаржника про визнання дій ВДВС Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві щодо виконання наказу господарського суду Київської області від 17.10.2014 р. у справі № 911/3332/14, котрі виразились у винесенні постанови ВДВС Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві від 08.07.2015 р., якою було відмовлено у відкритті виконавчого провадження щодо примусового виконання наказу господарського суду Київської області від 17.10.2014 р. у справі № 911/3332/14 на підставі п. 4 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження", протиправними, передчасними та незаконними, а також щодо визнання недійсною та скасування постанови ВДВС Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві від 08.07.2015 р., якою було відмовлено у відкритті виконавчого провадження щодо примусового виконання наказу господарського суду Київської області від 17.10.2014 р. у справі № 911/3332/14 на підставі п. 4 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження".

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку щодо задоволення зазначених вище вимог скаржника, заявлених у скарзі № 17-1/07 від 17.07.2015 р. на дії ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві щодо виконання наказу від 17.10.2014 р. у даній справі.

Щодо вимоги скаржника про зобов'язання ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві відкрити виконавче провадження щодо примусового виконання наказу господарського суду Київської області від 17.10.2014 р. у даній справі № 911/3332/14, суд вважає, що вона не підлягає задоволенню, оскільки за приписами Господарського процесуального кодексу України, з огляду на положення Закону України "Про виконавче провадження", господарський суд не наділений повноваженнями самостійно вчиняти ті чи інші дії, пов'язані із здійсненням виконавчого провадження, замість державного виконавця (наприклад, відкривати або закінчувати виконавче провадження).

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Вищого господарського суду України від 30.10.2014 р. у справі № 5024/1145/2012.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 33, 34, 86, 121-2 Господарського процесуального кодексу України, суд

ухвалив:

1. Скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс" (03187, м. Київ, вул. Академіка Заболотного, 38, офіс 23, код 38039872) на дії відділу Державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві щодо виконання наказу господарського суду Київської області від 17.10.2014 р. у справі № 911/3332/14 задовольнити частково.

2. Визнати дії Відділу державної виконавчої служби Державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві щодо виконання наказу господарського суду Київської області від 17.10.2014 р. у справі № 911/3332/14, які виразились у винесенні постанови від 08.07.2015 р., якою відмовлено у відкритті виконавчого провадження щодо примусового виконання наказу господарського суду Київської області від 17.10.2014 р. у справі № 911/3332/14 на підставі п. 4 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження", протиправними, передчасними та незаконними.

3. Визнати недійсною та скасувати постанову відділу Державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві від 08.07.2015 р., якою відмовлено у відкритті виконавчого провадження щодо примусового виконання наказу господарського суду Київської області від 17.10.2014 р. у справі № 911/3332/14 на підставі п. 4 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження".

4. У задоволенні решти скарги відмовити.

5. Копію ухвали надіслати учасникам провадження у справі та Відділу Державної виконавчої служби Шевченківського РУЮ у м. Києві (01032, м. Київ, вул. Саксаганського, 110).

Суддя В.М. Бабкіна