КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" вересня 2015 р. Справа№ 910/12190/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коротун О.М.

суддів: Суліма В.В.

Гаврилюка О.М.

за участю секретаря судового засідання Куценко К.Л.

за участю представників:

від позивача: Хитрова Л.В. - довіреність № Э.37.7.0.0/Д-936 від 04.08.2014;

від відповідача: не з'явився;

розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Інгосстрах"

на рішення Господарського суду міста Києва від 05.08.2015

у справі № 910/12190/15 (суддя - Нечай О.В.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Інгосстрах"

до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Україна"

про стягнення 9 716,75 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Інгосстрах" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Україна" про стягнення 9 716,75 грн. страхового відшкодування в порядку регресу.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачем згідно договору страхування наземного транспорту внаслідок дорожньо-транспортної пригоди виплачено страхове відшкодування власнику пошкодженого автомобіля, а тому позивачем відповідно законодавства України отримано право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду, якою є відповідач.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 05.08.2015 позов задоволено. Стягнуто з ПрАТ "Страхова компанія "Україна" на користь ПрАТ "Страхова компанія "Інгосстрах" страхове відшкодування в розмірі 9 716,75 грн.; судовий збір покладено на позивача.

Не погодившись з прийнятим рішенням, ПрАТ "Страхова компанія "Інгосстрах" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить змінити рішення Господарського суду міста Києва від 05.08.2015 в частині покладення судових витрат на позивача та ухвалити в цій частині нове рішення, яким судові витрати покласти на відповідача, в іншій частині рішення залишити без змін.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов неправомірного висновку про те, що спір виник саме внаслідок неправильних дій позивача. Так, позивач зазначає, що міг реалізувати своє право на регрес в частині повернення виплаченого страхового відшкодування безпосередньо шляхом пред'явлення позову до суду (без попереднього звернення з вимогою до відповідача). Таким чином апелянт наполягає, що будь-яких неправильних дій з його боку вчинено не було, а відтак покладення на нього судових витрат є безпідставним.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 04.09.2015 апеляційну скаргу позивача прийнято до провадження та призначено до розгляду на 15.09.2015.

У судовому засіданні 15.09.2015 представник позивача підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити, рішення місцевого суду змінити в частині розподілу судових витрат. В іншій частині рішення суду першої інстанції просив залишити без змін. На огляд колегії суддів надав оригінали документів, пов'язаних з предметом спору.

Представник відповідача у судове засідання 15.09.2015 не з'явився, про час та місце розгляду апеляційної скарги був повідомлений належним чином, направленням на адресу відповідача копії вищезазначеної ухвали від 04.09.2015 (копія поштового реєстру наявна в матеріалах справи).

В свою чергу, ч. 3 п. 3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 (далі - Постанова Пленуму) встановлює, що належною адресою є адреса, яка повідомлена суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адреса, зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

Так, пункт 3.9.1. Постанови Пленуму визначає, що в разі, якщо ухвалу було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку, зокрема, може бути долучений до матеріалів справи та засвідчена самим судом копія реєстру поштових відправлень суду.

Згідно частини 3 пункту 3.12. Постанови Пленуму неявка у судове засідання сторін або однієї з сторін, за умови, що їх належним чином повідомлено про час і місце цього засідання, не перешкоджає такому переходові до розгляду позовних вимог, якщо у господарського суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, передбачені частиною першою статті 77 Господарського процесуального кодексу України.

Жодних клопотань або пояснень від відповідача не надійшло.

Враховуючи те, що явка представників сторін судом апеляційної інстанції обов'язковою не визнавалась, а участь в засіданні суду (як і інші права, передбачені статтею 22 ГПК України) є правом, а не обов'язком сторони, зважаючи на систематичне ігнорування відповідачем вимог ухвал місцевого господарського суду, а також суду апеляційної інстанції (зокрема, в частині надання оригіналів та копій відповідних документів, а також пропозицій надати пояснення або заперечення по суті спору) Київський апеляційний господарський суд дійшов висновку про можливість здійснення перевірки рішення Господарського суду міста Києва в апеляційному порядку за відсутності представника відповідача, який був належним чином повідомлений про час та місце судового засідання.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, заперечень на неї, заслухавши пояснення представника позивача, оглянувши оригінали документів, пов'язаних з предметом спору, Київський апеляційний господарський суд встановив наступне.

Як вірно з'ясовано судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 28.09.2007 між Лаврів С.С. (далі - страхувальник) та Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Інгосстрах" (далі - позивач) було укладено договір страхування наземного транспорту № CVBHAN37420117 (далі - договір), відповідно до якого позивачем були застраховані майнові інтереси страхувальника, пов'язані з експлуатацією наземного транспортного засобу, а саме: автомобіля "Фіат", державний номерний знак СЕ 6829 АІ.

Матеріалами справи підтверджується, що 04.03.2014 р. о 14 год. 30 хв., Шитіков С.С., керуючи автомобілем "Део", д.н.з. АА 8302 ОС, по бульвару Перова, 1 в м. Києві, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем "Фіат" д.н.з. СЕ 6829 АІ, який від зіткнення з автомобілем "Деу" д.н.з. АА 8302 ОС здійснив зіткнення з автомобілем "БМВ", д.н.з. АА 5804 ВК, що призвело до пошкодження транспортних засобів.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Так, постановою Дніпровського районного суду міста Києва від 09.04.2014 Шитікова С.С. було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та призначено до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн.

Правомірним є висновок місцевого господарського суду про те, що відповідно до Звіту про оцінку вартості збитку нанесеного власнику пошкодженого колісного транспортного засобу (КТЗ) № 88/03/14 від 25.03.2014 р., вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки "Фіат" державний номерний знак СЕ 6829 АІ, внаслідок його пошкодження при вищезазначеній ДТП, складає 11411,24 грн.

В подальшому позивачем був складений та підписаний страховий акт № И-931 від 01.04.2014 р., згідно з яким пошкодження автомобіля марки "Фіат", державний номерний знак СЕ 6829 АІ, внаслідок ДТП, яка сталась 04.03.2014 р. в 14 год. 30 хв., по бульвару Перова, 1 в м. Києві, визнано позивачем страховим випадком та призначено до виплати страхове відшкодування в розмірі 10 716,75 грн.

Матеріалами справи також підтверджується, що на підставі сформованого страхового акту № И-931 від 01.04.2014 р. позивачем було здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 10 716,75 грн., доказом чого є копія платіжного доручення № 1185 від 03.04.2014 (а.с. 44).

Разом з цим, з матеріалів справи (в тому числі з довідки про дорожньо-транспортну пригоду № 9357059, а.с. 22) вбачається, що цивільно-правова відповідальність власника автомобіля "Деу", державний номерний знак АА 8302 ОС, на момент скоєння вищезазначеної ДТП була застрахована у Приватному акціонерному товариству "Страхова компанія "Україна" (далі - відповідач), згідно з Полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/3991241.

При цьому, ані в суді першої, ані в суді апеляційної інстанції відповідач не надав копію зазначеного Полісу, а також його оригінал для огляду в судовому засіданні (тоді як ухвалами місцевого господарського суду від 19.05.2015 та від 17.06.2015 було зобов'язано відповідача надати вказаний документ) та не обґрунтував неможливість подання таких доказів до суду першої інстанції з причин, що не залежали від сторони.

В свою чергу, пункт 2.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 зазначає, що якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Відповідно до ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності відшкодовує оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті ДТП майну третьої особи.

Відповідно до ч. 1 статті 1191 ЦК України, ст. 27 Закону України "Про страхування" особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Згідно ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток (зміст наведених норм також було проаналізовано у Постанові Верховного Суду України від 25.12.2013 по справі № 6-112цс13, правовий висновок у якій є обов'язковим для судів в силу ч. 1 ст. 111-28 ГПК України).

Виходячи з аналізу зазначених норм, до позивача у межах фактичних витрат і суми страхового відшкодування потерпілій особі перейшло право зворотної вимоги до особи, відповідальної за цими вимогами, якою є ПрАТ "Страхова компанія "Україна".

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що у зв'язку з укладенням Полісу № АС/3991241 відповідач прийняв на себе обов'язок відшкодовувати шкоду, заподіяну страхувальником майну третіх осіб внаслідок експлуатації автомобіля "Деу", державний номерний знак АА 8302 ОС.

Враховуючи те, що цивільно-правову відповідальність власника автомобіля марки "Деу", державний номерний знак АА 8302 ОС, на момент скоєння вищезазначеної ДТП було застраховано відповідачем, саме відповідач згідно зі статтею 993 Цивільного кодексу України та статтею 27 Закону України "Про страхування" зобов'язаний в межах ліміту відповідальності виплатити страхове відшкодування позивачу.

При цьому позивачем було правомірно вирахувано з суми фактично виплаченого страхового відшкодування 1000,00 грн. франшизи, у зв'язку з чим до стягнення було заявлено саме 9 716,75 грн.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню та правомірно стягнув з відповідача на користь позивача 9 716,75 грн. виплаченого страхового відшкодування на підставі ст. 993 Цивільного кодексу України та статтею 27 Закону України "Про страхування".

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, позивач просив залишити рішення місцевого господарського суду в частині задоволення позовних вимог без змін, разом з цим заперечував проти покладання судових витрат на нього.

Так, ухвалюючи оспорюване рішення, суд першої інстанції зазначив, що бездіяльність позивача (по суті, зловживання процесуальними правами) є підставою для застосування процесуальної санкції, яка передбачена ч. 2 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, та покладення судового збору на позивача, як сторону винну у виникненні спору.

В цій частині суд апеляційної інстанції не погоджується з висновками місцевого господарського суду, враховуючи наступне.

Згідно зі ст. 101 ГПК України, апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Так, згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 2 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору.

Разом з цим відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 9 липня 2002 року N 15-рп/2002 кожна особа має право вільно обирати не заборонений законом спосіб захисту прав і свобод, у тому числі й судовий. Можливість судового захисту не може бути поставлена законом, іншими нормативно-правовими актами у залежність від використання суб'єктом правовідносин інших засобів правового захисту. Держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов'язком особи, яка потребує такого захисту.

Так, суд апеляційної інстанції зазначає про обґрунтованість доводів апелянта в частині того, що до позивача, як до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором страхування наземного транспорту (згідно ст. 27 ЗУ «Про страхування») перейшло право в тому числі пред'явити позов до відповідача, як особи, відповідальної за заподіяння збитків. При цьому пред'явлення позову без попереднього звернення з вимогою, є конституційним правом позивача (в даному випадку на обрання незабороненого законом способу захисту прав і свобод).

Таким чином, позивач не був зобов'язаний звертатися безпосередньо до відповідача з вимогою виплатити матеріальне відшкодування та правомірно реалізував своє право шляхом подачі позову до суду (зміст наведених норм також було проаналізовано у Постанові Верховного Суду України від 28.08.2012 по справі № 3-38гс12, правовий висновок у якій є обов'язковим для суду апеляційної інстанції в силу ч. 1 ст. 111-28 ГПК України).

Крім того в постанові від 15.07.2015 по справі № 910/222/15-г Вищий господарський суд України, розглядаючи аналогічний спір, дійшов висновку про те, що звернення позивача до господарського суду з позовом без досудового врегулювання спору не може свідчити про неправильність дій останнього, внаслідок чого змінив рішення попередніх інстанцій та стягнув судовий збір саме з відповідача по справі.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, оскільки суд першої інстанції у повній мірі встановив всі обставини, які мають значення для правильного вирішення спору, проте безпідставно поклав судові витрати на позивача.

З огляду на наведене, Київський апеляційний господарський суд вважає за необхідне змінити оспорюване рішення в частині розподілу судових витрат на підставі ч. 4 ст. 103 ГПК України та покласти судові витрати за розгляд справи в суді першої інстанції на відповідача.

Судові витрати за подання апеляційної скарги також відшкодовуються позивачу за рахунок відповідача в порядку ст. 49 ГПК України.

Керуючись статтями 32-34, 36, 43, 49, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Інгосстрах" на рішення Господарського суду міста Києва від 05.08.2015 у справі № 910/12190/15 задовольнити.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 05.08.2015 у справі № 910/12190/15 в частині розподілу судових витрат (п. 3 резолютивної частини рішення) змінити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Україна" (02140, м. Київ, вулиця Ревуцького, будинок 42-Г; ідентифікаційний код: 30636550) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Інгосстрах" (49094, Дніпропетровська обл., місто Дніпропетровськ, вулиця Набережна Перемоги, будинок 32; ідентифікаційний код: 33248430) 1827,00 грн. (одну тисячу вісімсот двадцять сім гривень 00 коп.) судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції.

3. В іншій частині рішення Господарського суду міста Києва від 05.08.2015 у справі № 910/12190/15 залишити без змін.

4. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Україна" (02140, м. Київ, вулиця Ревуцького, будинок 42-Г; ідентифікаційний код: 30636550) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Інгосстрах" (49094, Дніпропетровська обл., місто Дніпропетровськ, вулиця Набережна Перемоги, будинок 32; ідентифікаційний код: 33248430) 913,50 грн. (дев'ятсот тринадцять гривень, 50 коп.) судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

5. Видачу наказу доручити Господарському суду міста Києва.

6. Матеріали справи № 910/12190/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя О.М. Коротун

Судді В.В. Сулім

О.М. Гаврилюк