ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" вересня 2015 р.Справа № 916/219/15-г
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді Мишкіної М.А.,

суддів Будішевської Л.О., Таран С.В.

при секретарі судового засідання Шитря О.М.

за участю представників сторін:

від ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - за довіреністю;

від ТОВ «Експрес» - не з'явився;

від ОСОБА_3 - ОСОБА_4 - за довіреністю

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення господарського суду Одеської області від 11 червня 2015 року

по справі №916/219/15-г

за позовом ОСОБА_1

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Експрес»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_3

про зобов'язання провести державну реєстрацію змін до установчих документів

та

за позовом ОСОБА_3

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Експрес»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача

ОСОБА_1

про зобов'язання провести державну реєстрацію змін до установчих документів з наданням інформації щодо проведення аудиторської перевірки річного балансу та звітності для їх підтвердження

Сторони належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги.

В судовому засіданні 10.09.2015р. згідно ст.85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

встановив:

19.01.2015р. ОСОБА_1 (надалі - позивач, ОСОБА_1.) звернувся до господарського суду Одеської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Експрес» (надалі - відповідач, ТОВ «Експрес», Товариство) в якому просила суд зобов'язати відповідача провести державну реєстрацію змін до установчих документів у зв'язку зі зміною складу учасників товариства - виходом зі складу учасників товариства ОСОБА_1.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що вона разом з ОСОБА_3 є засновницею ТОВ «Експрес» з часткою у статутному капіталі 50%. 10.11.2014р. позивач склала та нотаріально посвідчила заяву про вихід зі складу учасників ТОВ «Експрес», яку подала до Товариства 30.12.2014р. З моменту подачі заяви минуло близько місяця, проте Загальними зборами учасників Товариства не було вчинено будь-яких дій щодо вирішення питання про вихід позивача зі складу учасників ТОВ «Експрес», що і зумовило звернення ОСОБА_1 до суду з даним позовом.

З посиланням на норми ст.100, ч.1 ст.148 ЦК України, ст.88 ГК України, ст.ст.7,10 ЗУ «Про господарські товариства», роз'яснення, які містяться у п.2 Постанови Пленуму Верховного суду України №13 від 24.10.2008р. «Про практику розгляду судами корпоративних спорів» ОСОБА_1 просила суд задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі.

06.02.2015р. до суду першої інстанції надійшла позовна заява третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору ОСОБА_3 в порядку ст.26 ГПК України, відповідно до якої вона просить суд зобов'язати ТОВ «Експрес» провести державну реєстрацію змін в установчих документах товариства у зв'язку зі зміною складу учасників товариства - виходом з Товариства ОСОБА_3, з наданням інформації щодо проведення аудиторської перевірки річного балансу та звітності для їх підтвердження.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_3 зазначила, що нею, як засновником (учасником) ТОВ «Експрес» 30.01.2015р. було складено нотаріально засвідчену заяву про вихід зі складу учасників ТОВ «Експрес», яку вона надіслала на юридичну адресу ТОВ «Експрес» рекомендованим листом з описом вкладення. Також ОСОБА_3 надіслала на адресу відповідача вимогу про надання інформації про баланс і звітність ТОВ «Експрес», що має бути підтверджена аудитором. Проте на даний час відповіді на вказану вимогу не отримала, у зв'язку з чим була змушена звернутись до суду з позовом.

Ухвалою місцевого господарського суду від 09.02.2015р. позовну заяву третьої особи з самостійними вимогами - ОСОБА_3 прийнято до розгляду; залучено до участі у справі ОСОБА_3 , як третю особу, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору.

11.06.2015р. ОСОБА_3 подала суду першої інстанції клопотання про припинення провадження по справі за позовною заявою ОСОБА_1 на підставі п.1-1 ч.1 ст.80 ГПК України у зв'язку з відсутністю між ОСОБА_1 та ТОВ «Експрес» будь-яких спірних відносин.

Рішенням господарського суду Одеської області від 11.06.2015р. (суддя Цісельський О.В.) в позові ОСОБА_1 - відмовлено повністю; в позові ОСОБА_3 - відмовлено повністю.

Рішення в частині позовних вимог ОСОБА_1 вмотивоване тим, що звертаючись із позовом до суду, ОСОБА_1 зазначила про те, що скориставшись правом передбаченим п. «в» ч.1 ст.10 ЗУ «Про господарські товариства», вона 10.11.2014р. склала заяву про вихід зі складу учасників ТОВ «Експрес» та подала її 30.12.2014р. Товариству. Статутом Товариства не визначені строки повідомлення Товариства його учасником про свій намір вийти із Товариства. Отже у Товариства в силу приписів ст.148 ЦК України є три місяці для вчинення дій у зв'язку з поданням учасником заяви про вихід з товариства (скликання зборів, вирішення питання про внесення змін до установчих документів товариства, про їх державну реєстрацію). ОСОБА_1 30.12.2014р. подала Товариству заяву про свій вихід з ТОВ «Експрес», а вже 19.01.2015р. звернулася до суду з відповідним позовом. З урахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов висновку, що на час звернення до суду права позивача не були порушені, отже підстави для задоволення позову відсутні.

В частині позовних вимог ОСОБА_3 місцевий господарський суд зазначив, що 30.01.2015р. ОСОБА_3 склала нотаріально посвідчену заяву про вихід зі складу засновників ТОВ «Експрес» та направила її цінним листом з описом вкладення на адресу Товариства. Після чого, 06.02.2015 р. ОСОБА_3 звернулась до господарського суду Одеської області з позовною заявою до ТОВ «Експрес». Учасниками ТОВ «Експрес» були дві особи з рівними частками у статутному капіталі. ОСОБА_1 10.11.2014р. склала заяву про її вихід з товариства та 30.12.2014р. вручила цю заяву представнику Товариства. Отже, після виходу із ТОВ «Експрес» ОСОБА_1, в ньому залишився лише один учасник, ОСОБА_3 ОСОБА_3 не здійснювала жодних дій щодо виходу із складу учасників ТОВ «Експрес», поки ухвалою суду Одеської області від 20.01.2015р. не було прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 Ані позивач, ані третя особа не навели суду належних доказів того, що на час подачі своїх позовних заяв до суду їх права були порушені відповідачем.

Не погодившись з рішенням суду від 11.06.2015р., ОСОБА_1 звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 з прийняттям нового рішення про: задоволення позову ОСОБА_1 у повному обсязі, в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_3 рішення залишити без змін.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначила, що рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 є незаконним та необґрунтованим, так як при прийнятті рішення судом були порушені норми матеріального та процесуального права, та підлягає скасуванню з огляду на наступне:

- ОСОБА_1 скориставшись своїм безумовним корпоративним правом на вихід з ТОВ «Експрес», 10.11.2014р. склала заяву про вихід зі складу учасників ТОВ «Експрес» та подала її Товариству. Дану заяву ОСОБА_1 подала до Товариства 30.12.2014р. У відповідності норм ст.100, ч.1 ст.148 ЦК України, ст.88 ГК України. Відповідно до роз'яснень, які містяться у постанові Пленуму Верховного суду України №13 від 24.10.2008р., право на вихід є безумовним правом учасника товариства з обмеженою відповідальністю;

- дійсно, на момент звернення до суду права ОСОБА_1 з урахуванням ст.148 ЦК України та положень Статуту відповідача, не були порушені. Натомість на момент розгляду спору по суті (11.06.2015р.) факт порушення прав ОСОБА_1 був очевидний, так як жодних дій, які повинно було здійснити ТОВ «Експрес» у зв'язку з виходом ОСОБА_1 вчинено не було;

- вирішуючи спір, суд повинен надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду чи на момент прийняття судом рішення. Наведеної правової позиції дотримається також Верховний суд України у постанові від 12.09.2011р. по справі №33/341. Проте місцевий господарський суд не звернув уваги на те, що на момент розгляду справи по суті та прийняття рішення, права ОСОБА_1 були порушені, і прийняв незаконне та необґрунтоване рішення.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 09.07.2015р. прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено її до розгляду.

21.07.2015р. ОСОБА_3 подала суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу, в якому просила залишити оскаржене рішення без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

За наслідками обговорення в судовому засіданні 10.09.2015р. ухвалами суду апеляційної інстанції від 10.09.2015р. залучено до участі у справі:

- ОСОБА_3 - у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Експрес»;

- ОСОБА_1 - у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача за позовом ОСОБА_3 до ТОВ «Експрес»;

В засіданні суду апеляційної інстанції представник скаржника підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги.

Представник ОСОБА_3 заперечувала проти доводів та вимог апеляційної скарги з підстав законності та обґрунтованості оскарженого рішення.

ТОВ «Експрес» свого представника в засідання суду апеляційної інстанції не направило. Копії ухвал суду про призначення справи №916/219/15-г до розгляду (від 09.07.2015р. та 21.07.2015р.) надсилались судом за адресою Товариства, внесеною до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (65121, м.Одеса, пр-т М.Жукова,32 корпус Б), проте повертались на адресу суду з відміткою поштового відділення «за закінченням терміну зберігання». Отже невручення судових ухвал відбулось з причин, що не залежали від апеляційного господарського суду.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників ОСОБА_1 та ОСОБА_3, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення виходячи із наступного.

Відповідно до ст.101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в ході апеляційного розгляду, що відповідно до Статуту Товариства з обмеженою відповідальністю «Експрес» засновниками Товариства є ОСОБА_1 та ОСОБА_3 із частками у статутному капіталі, які дорівнюють 50% у кожної. Для здійснення статутної діяльності Товариства за рахунок учасників створюється статутний капітал в розмірі 3657400грн., поділений на дві частини (п.6.1 Статуту).

Відповідно до змін до Статуту Товариства, зареєстрованих 25.12.2009р. учасниками було збільшено статутний капітал до 8657400грн., по 4328000грн. у кожного учасника.

10.11.2014р. ОСОБА_1 посвідчила у приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_6 заяву про її вихід із складу учасників (засновників) Товариства. В даній заяві ОСОБА_1 також зазначила, що припиняючи свою участь у складі учасників (засновників) Товариства, вона просить виплатити їй вартість частини майна Товариства, пропорційну її частці в статутному капіталі, а також належну їй частку прибутку Товариства, одержаного Товариством в даному році до моменту її виходу.

На даній заяві (копія якої міститься у матеріалах справи - а.с.9) міститься відмітка «вхідний №11/12 30.12.2014р. гл.бух. ОСОБА_7.» та підпис. Відповідно до наказу ТОВ «Експрес» №05/02-к від 22.02.2012р. ОСОБА_7 обіймає посаду головного бухгалтера Товариства з 22.02.2010р.

30.01.2015р. ОСОБА_3 оформила у приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5 заяву про її вихід із складу учасників (засновників) Товариства. В заяві ОСОБА_3 також зазначила, що припиняючи свою участь у складі учасників (засновників) Товариства, вона просить виплатити їй вартість частини майна Товариства, пропорційну її частці в статутному капіталі, а також належну їй частку прибутку Товариства, одержаного Товариством в даному році до моменту її виходу.

Кожен з учасників Товариства вважає своє право на вихід з Товариства порушеним у зв'язку із невнесенням змін до установчих документів про зміни у складі учасників, що і зумовило виникнення виникнення спору в суді.

Місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Згідно із ч.1 ст.1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно із ст.10 ЗУ «Про господарські товариства» учасники товариства мають право: а) брати участь в управлінні справами товариства в порядку, визначеному в установчих документах, за винятком випадків, передбачених цим Законом; б) брати участь у розподілі прибутку товариства та одержувати його частку (дивіденди). Право на отримання частки прибутку (дивідендів) пропорційно частці кожного з учасників мають особи, які є учасниками товариства на початок строку виплати дивідендів; в) вийти в установленому порядку з товариства; г) одержувати інформацію про діяльність товариства. На вимогу учасника товариство зобов'язане надавати йому для ознайомлення річні баланси, звіти товариства про його діяльність, протоколи зборів; д) здійснити відчуження часток у статутному (складеному) капіталі товариства, цінних паперів, що засвідчують участь у товаристві, в порядку, встановленому законом. Учасники можуть мати також інші права, передбачені законодавством і установчими документами товариства.

Відповідно до ст.100 ЦК України право участі у товаристві є особистим немайновим правом і не може окремо передаватися іншій особі. Учасники товариства мають право вийти з товариства, якщо установчими документами не встановлений обов'язок учасника письмово попередити про свій вихід з товариства у визначений строк, який не може перевищувати одного року. Учасник товариства у випадках та в порядку, встановлених законом, може бути виключений з товариства.

Згідно із ч.1 ст.148 ЦК України учасник товариства з обмеженою відповідальністю має право вийти з товариства, повідомивши товариство про свій вихід не пізніше ніж за три місяці до виходу, якщо інший строк не встановлений статутом.

Із змісту статуту ТОВ «Експрес» вбачається, що в ньому не визначені строки повідомлення Товариства його учасником про свій намір вийти із Товариства, однак відповідно до п.5.11 Статуту ТОВ «Експрес» учасник Товариства має право вийти з Товариства не раніше закінчення фінансового року і складання відповідного звіту по наслідкам роботи Товариства.

Відповідно до ст.7 ЗУ «Про господарські товариства» зміни, які сталися в установчих документах товариства і які вносяться до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, підлягають державній реєстрації за тими ж правилами, що встановлені для державної реєстрації товариства. Товариство зобов'язане протягом трьох робочих днів з дати прийняття рішення про внесення змін до установчих документів повідомити орган, що провів реєстрацію, для внесення необхідних змін до державного реєстру.

Відповідно до роз'яснень, які містяться у п.28 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.10.2008р. «Про практику розгляду судами корпоративних спорів» при вирішенні спорів, пов'язаних із виходом учасника з товариства, господарські суди повинні керуватися тим, що відповідно до ЦК та Закону про господарські товариства учасник ТОВ чи ТДВ вправі у будь-який час вийти з товариства незалежно від згоди інших учасників та самого товариства. Вихід зі складу учасників товариства не пов'язується ні з рішенням зборів учасників, ні з внесенням змін до установчих документів товариства. У зв'язку з цим моментом виходу учасника з товариства є дата подачі ним заяви про вихід відповідній посадовій особі товариства або вручення заяви цим особам органами зв'язку. Положення установчих документів, які обмежують чи забороняють право на вихід учасника з товариства, є незаконними. У разі, якщо товариство не вчиняє дії у зв'язку з поданням учасником заяви про вихід з товариства (не вирішується питання про внесення змін до установчих документів товариства, про їх державну реєстрацію), учасник товариства вправі звернутися до господарського суду з позовом про зобов'язання товариства до державної реєстрації змін в установчих документах товариства у зв'язку зі зміною у складі учасників товариства на підставі статті 7 Закону про господарські товариства.

Вищий господарський суд України у Рекомендаціях Президії Вищого господарського суду України №04-5/14 від 28.12.2007р. «Про практику застосування законодавства у розгляді справ, що виникають з корпоративних відносин» зазначив, що відповідно до статей 126, 135, 148, 151 ЦК України учасники повних товариств, створених на невизначений строк, командитних товариств, товариств з обмеженою та додатковою відповідальністю мають право вийти з цих товариств. Учасники товариств з обмеженою та додатковою відповідальністю повинні повідомити товариство про свій вихід не пізніше, ніж за три місяці або у інший передбачений статутом строк. Подання заяви про вихід з товариства є дією, спрямованою на припинення корпоративних прав та обов'язків учасника товариства. Право учасника товариства на вихід з товариства не залежить від згоди товариства чи інших його учасників. Враховуючи викладене, учасник вважається таким, що вийшов з товариства з обмеженою або з додатковою відповідальністю з моменту прийняття загальними зборами рішення про виключення учасника з товариства на підставі його заяви про вихід, а у випадку відсутності такого рішення - з дати закінчення строку, встановленого законом або статутом товариства для повідомлення про вихід з товариства. Заява про вихід учасника з товариства є формою реалізації передбаченого законом права учасника на припинення корпоративних відносин шляхом виходу з товариства, а не правочином. Враховуючи це, не підлягають задоволенню позовні вимоги про визнання заяви про вихід з товариства недійсною, оскільки законом не передбачено застосування такого способу захисту права. (пункт 3.5 Рекомендацій)

Судом встановлено, що ОСОБА_1 повідомила ТОВ «Експрес» про своє рішення вийти із складу засновників, подавши нотаріально посвідчену заяву відповідній посадовій особі Товариства.

Заява ОСОБА_1 отримана головним бухгалтером ТОВ «Експрес» 30.12.2014р., в той час як з позовом до господарського суду Одеської області ОСОБА_1 про зобов'язання відповідача провести державну реєстрацію змін до установчих документів звернулась вже 19.01.2015р., тобто з дня подання вищезазначеної заяви відповідачу не сплинуло три місяці, протягом яких ТОВ «Експрес» мало вчинити відповідні дії за заявою ОСОБА_1

Таким чином, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що у ТОВ «Експрес» в силу приписів ст.148 ЦК України є три місяці для вчинення дій у зв'язку з поданням ОСОБА_1 заяви про вихід з Товариства (скликання зборів, вирішення питання про внесення змін до установчих документів товариства, про їх державну реєстрацію) та відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог, оскільки на момент звернення до суду з позовом право позивачки не було порушено.

Суд апеляційної інстанції погоджується з позицією суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_3 з огляду наступного.

Відповідно до Статуту ТОВ «Експрес» учасниками ТОВ «Експрес» були дві особи з рівними частками статутного капіталу - ОСОБА_1 та ОСОБА_8

30.01.2015р. ОСОБА_3 склала нотаріально посвідчену заяву про вихід зі складу засновників ТОВ «Експрес» (зареєстровано в реєстрі за №179) та направила її цінним листом з описом вкладення на адресу Товариства.

Докази щодо дати вручення цієї заяви відповідній посадовій особі Товариства ОСОБА_3 не надані.

06.02.2015р. ОСОБА_3 звернулась до господарського суду Одеської області з позовом до ТОВ «Експрес» про зобов'язання провести державну реєстрацію змін в установчих документах товариства у зв'язку зі зміною складу учасників товариства - виходом з Товариства ОСОБА_3 з наданням інформації щодо проведення аудиторської перевірки річного балансу та звітності для їх підтвердження.

Згідно із ст.1 ЗУ «Про господарські товариства» господарським товариством є юридична особа, статутний (складений) капітал якої поділений на частки між учасниками. Господарськими товариствами цим Законом визнаються підприємства, установи, організації, створені на засадах угоди юридичними особами і громадянами шляхом об'єднання їх майна та підприємницької діяльності з метою одержання прибутку. До господарських товариств належать: акціонерні товариства, товариства з обмеженою відповідальністю, товариства з додатковою відповідальністю, повні товариства, командитні товариства. Товариства можуть займатися будь-якою підприємницькою діяльністю, яка не суперечить законодавству України. Господарські товариства можуть набувати майнових та особистих немайнових прав, вступати в зобов'язання, виступати в суді та третейському суді від свого імені. Придбання господарським товариством часток (акцій), активів інших господарських товариств має здійснюватися з дотриманням вимог законодавства про захист економічної конкуренції.

Відповідно ст.3 Закону України «Про господарські товариства» засновниками та учасниками товариства можуть бути підприємства, установи, організації, а також громадяни, крім випадків, передбачених законодавчими актами України. Підприємства, установи та організації, які стали учасниками товариства, не ліквідуються як юридичні особи. Іноземні громадяни, особи без громадянства, іноземні юридичні особи, а також міжнародні організації можуть бути засновниками та учасниками господарських товариств нарівні з громадянами та юридичними особами України, крім випадків, встановлених законодавчими актами України. Господарське товариство, крім повного і командитного товариств, може бути створене однією особою, яка стає його єдиним учасником.

Колегія суддів вважає, що підставою для відмови у позові ОСОБА_3 має бути відсутність доказів вручення заяви ОСОБА_3 про вихід з Товариства відповідній посадовій особі ТОВ «Експрес» (заява не направлялась за місцезнаходженням Товариства рекомендованим листом з повідомленням про вручення).

Отже на дату звернення до суду з позовом ОСОБА_3 з моменту надіслання Товариству заяви про вихід ОСОБА_3 зі складу учасників не сплинув встановлений законом строк - три місяці згідно ч.1 ст.148 ЦК України - для виходу з Товариства.

Рішення господарського суду в частині вирішення спору за позовом ОСОБА_3 не оскаржено, є законним та обґрунтованим (з урахуванням мотивів, викладених вище апеляційним господарським судом).

Колегія суддів окремо зауважує, що позовна заява ОСОБА_3 в порушення вимог ст.26 ГПК України та без урахування роз'яснень, які надані Вищим господарським судом України у Постанові Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р. «Про деякі питання практики застосування господарського процесуального законодавства судами першої інстанції», за відсутності визначених законом процесуальних підстав прийнята до розгляду місцевим господарським судом як позов третьої особи із самостійними вимогами на предмет спору.

Відповідно до ст.26 ГПК України треті особи, які заявляють самостійні вимоги на предмет спору, можуть вступити у справу до прийняття рішення господарським судом, подавши позов до однієї або двох сторін. Про прийняття позовної заяви та вступ третьої особи у справу господарський суд виносить ухвалу. Треті особи, які заявляють самостійні вимоги на предмет спору, користуються усіма правами і несуть усі обов'язки позивача.

Згідно п.1.5 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р. «Про деякі питання практики застосування господарського процесуального законодавства судами першої інстанції» у процесі вирішення господарським судом спору між позивачем і відповідачем третя особа може вважати, що саме їй належить право на предмет спору. З метою захисту свого права така особа може звернутися до господарського суду, який розглядає справу, з заявою про вступ у справу як третя особа з самостійною вимогою на предмет спору. Вступ цієї особи у справу можливий на будь-якій стадії провадження зі справи в місцевому господарському суді, але до прийняття ним рішення. Про прийняття позовної заяви та вступ третьої особи у справу виноситься ухвала. Вступ у справу третьої особи, яка має самостійні вимоги на предмет спору, можливий тільки на підставі її позовної заяви, що повинна відповідати вимогам статей 54 - 57 ГПК, а не за клопотанням сторін, прокурора або з ініціативи господарського суду (стаття 26 ГПК). Питання про прийняття такої заяви, відмову в її прийнятті або про її повернення вирішується на загальних підставах згідно зі статтями 61 - 63 ГПК. Зокрема, дійшовши висновку про те, що у відповідній заяві не зазначено обставин, на яких ґрунтується вимога третьої особи, та/або доказів, що підтверджують ці обставини, суд повертає заяву на підставі пункту 3 частини першої статті 63 названого Кодексу. Якщо ж така третя особа звертається з позовом, вимоги за яким не є тотожними вимогам за первісним позовом (наприклад, про визнання недійсним договору, тоді як первісний позов стосується стягнення заборгованості за тим же договором), позов третьої особи може бути повернуто на підставі пункту 5 частини першої статті 63 ГПК, оскільки третя особа може бути допущена до участі у справі лише тоді, коли її самостійна вимога стосується предмета спору між позивачем і відповідачем у справі. У разі прийняття зазначеної заяви розгляд справи, а відтак і перебіг строку вирішення спору починається спочатку - від дати винесення відповідної ухвали.

Позовна заява ОСОБА_1 та позовна заява ОСОБА_3 мають різний предмет спору, оскільки вимоги за ними стосуються проведення державної реєстрації змін до установчих документів ТОВ «Експрес» у зв'язку із виходом кожного з учасників за поданими ними заявами, тобто з різних обставин та підстав, отже вимоги не є тотожними.

Проте процесуальних наслідків при перегляді судового рішення за позовом третьої особи з самостійними вимогами в суді апеляційної інстанції у разі виявлення порушення судом першої інстанції вимог ст.26 ГПК України при прийнятті такої позовної заяви чинним ГПК України та в роз'ясненнях вказаної постанови Пленуму Вищого господарського суду України не визначено, тому апеляційний господарський суд виходячи з вимог ч.2 ст.104 ГПК України залишає рішення в цій частині без змін, оскільки ним правильно вирішено спір по суті вимог ОСОБА_3

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 колегія суддів відхиляє з огляду на таке.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник, крім іншого, вказує що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що на момент розгляду спору по суті (11.06.2015р.) права ОСОБА_1 були порушені і прийняв незаконне і необґрунтоване рішення.

Разом з цим, у скарзі ОСОБА_1 зазначає, що дійсно, на момент звернення до суду права ОСОБА_1 з урахуванням ст.148 ЦК України та положень Статуту відповідача, не були порушені.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Місцевий господарський суд, встановивши під час розгляду справи відсутність порушеного права позивача на час звернення до суду, обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, а виникнення нових обставин під час розгляду справи має оцінюватися як підстави для нового судового провадження у разі заявлення позову зацікавленою особою.

Скаржник помилково посилається на зміст та правову позицію, викладену у постановах Вищого господарського суду України від 23.03.2011р. та Верховного суду України від 12.09.2011р. по справі №33/341, оскільки вищезазначені судові акти не містять в собі застережень, що обставина порушення прав позивача, у разі її настання під час розгляду справи, а не на момент звернення до суду з позовом, є підставою для задоволення позовних вимог.

Інші доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 у своїй сукупності не спростовують правильність висновків місцевого господарського суду та підставою для скасування рішення слугувати неспроможні, оскільки не впливають на результати вирішення спору по суті.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення господарського суду Одеської області від 11.06.2015р. має бути залишеним без змін, оскільки при його прийнятті судом першої інстанції правильно вирішено спір по суті вимог позивачів та вірно застосовані норми матеріального права.

Керуючись ст.ст.99,101-103,105 ГПК України, колегія суддів ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Одеської області від 11.06.2015р. у справі №916/219/15-г залишити без змін.

Постанова в порядку ст.105 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складено 15.09 .2015р.

Головуючий суддя Мишкіна М.А.

Суддя Будішевська Л.О.

Суддя Таран С.В.