ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 вересня 2015 р. Справа № 909/957/15

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Неверовська Л. М. , секретар судового засідання Войцеховська Х.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Публічного акціонерного товариства "Брокбізнесбанк", проспект Перемоги, 41, м. Київ, 03057;

до відповідача: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1, 78400;

про стягнення 416 грн. 37 коп., з яких 414 грн. 50 коп. сума заборгованості за непоставлений товар, 1 грн. 87 коп. - 3 % річних.

за участю:

Від позивача: представники не з'явилися;

Від відповідача: ОСОБА_1 - фізична особа-підприємець, виписка з ЄДР юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (серія ААВ № 881416 від 08.04.14).

ВСТАНОВИВ: Публічне акціонерне товариство "Брокбізнесбанк" звернулося до господарського суду Івано-Франківської області з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення 416 грн. 37 коп., з яких 414 грн. 50 коп. сума заборгованості за непоставлений товар, 1 грн. 87 коп. - 3 % річних.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, про причини неявки суду не повідомив.

Відповідача в судовому засіданні позовні вимоги заперечив, просить суд у позові відмовити у зв'язку з оплатою боргу до звернення позивача до суду з позовом.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно дослідивши фактичні обставини справи, заслухавши пояснення відповідача, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, судом встановлено наступне.

09.07.2014 р. Публічним акціонерним товариством "Брокбізнесбанк" (позивачем) перераховано на рахунок фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (відповідача) грошові кошти в розмірі 414 грн. 50 коп. на підставі платіжного доручення №40017337/а від 07.07.2014 р. як попередня оплата за товар згідно виставленого відповідачем рахунку-фактури №1-00000001 від 11.06.2014 р.

Однак, відповідач не поставив позивачу товар згідно рахунку-фактури №1-00000001 від 11.06.2014 р.

Позивачем направлено відповідачу лист вих. №3023 від 29.04.15 р. з вимогою повернути сплачену суму грошових коштів.

Як зазначає позивач, станом на 18.08.15 р. у відповідача існує борг перед позивачем у сумі 414 грн. 50 коп. неповернутих грошових коштів за непоставлений товар.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, а саме поданої відповідачем квитанції №268 від 12.08.15 р., відповідачем здійснено повернення позивачу 414 грн. 50 коп., отриманих згідно рахунку-фактури №1-00000001 від 11.06.2014 р.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України та ст. 174 Господарського кодексу України цивільні права і обов'язки виникають, крім угод, також внаслідок інших дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Згідно до ч.1 ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

На підставі положень Цивільного Кодексу України суд робить висновок про те, що між сторонами виникло цивільно-правове зобов'язання. Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Виставлення рахунку-фактури відповідачем та його оплата позивачем свідчать про існування між сторонами зобов'язань з приводу поставки товару.

Відповідно до ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Обов'язок відповідача виконати грошове зобов'язання (сплатити кошти) випливає також з норми ст. 530 Цивільного Кодексу України, якою передбачено, що у випадку, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає актів цивільного законодавства.

Відповідачем надано суду докази (квитанція №268 від 12.08.15 р.) повернення позивачу 414 грн. 50 коп. за непоставлений товар згідно рахунку-фактури №1-00000001 від 11.06.2014 р. Вказана оплата здійснена відповідачем 12.08.15 р., а отже до звернення позивача до суду з позовом (позовна заява надійшла до суду 27.08.15 р.).

З огляду на викладене, в стягненні 414 грн. 50 коп. боргу за непоставлений товар слід відмовити в зв'язку з безпідставністю.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі вищевикладеної норми, позивач просить стягнути з відповідача 3 % річних в розмірі 1 грн. 87 коп.

Однак, суд зазначає про те, що за своєю суттю обовязок щодо повернення грошових коштів, отриманих як передоплата, не можна розцінювати як грошове зобовязання в розумінні ст.625 ЦК.

Грошовим, за змістом статей 524, 533-535, 625 Цивільного кодексу України, є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов'язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Грошовим слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається в тому числі з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Зокрема, грошовим зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов'язана оплатити поставлену продукцію, виконану роботу чи надану послугу в грошах, а друга сторона вправі вимагати від першої відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору.

При цьому на суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до ст.536 ЦК від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати.

З огляду на наведене позовні вимоги про стягнення 1 грн. 87 коп. 3 % річних є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Вказаною нормою обов'язок доказування покладений на сторони процесу. Доказування полягає у поданні доказів сторонами та доведенні їх переконливості суду.

За наведених обставин, суд дійшов до висновку що позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими.

Керуючись ст.ст. 11, 202, 509, 693, 625 Цивільного кодексу України, ст.ст. 33, ст. 82 -85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

у позові Публічного акціонерного товариства "Брокбізнесбанк" до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення 416 грн. 37 коп. - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 17.09.15

Суддя Неверовська Л. М.

Виготовлено в КП "Діловодство спеціалізованого суду"

________________ ОСОБА_2 17.09.15