ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" вересня 2015 р.Справа № 915/547/15
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Журавльова О.О.

суддів: Ліпчанської Н.В., Колоколова С.І.

(склад колегії суддів змінено відповідно до протоколу про повторний автоматичний розподіл від 07.09.2015)

при секретарі судового засідання Будному О.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Питомець Г.П., за довіреністю від 20.03.2015р.

від відповідача: Яковлева А.О., за довіреністю від 07.09.2015р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного підприємства "Електротехнічна компанія "Аверон"

на рішення господарського суду Миколаївської області від 10 червня 2015 року

у справі №915/547/15

за позовом Приватного підприємства "Електротехнічна компанія "Аверон"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Нетвейв"

про визнання частково недійсним договору,-

В С Т А Н О В И В:

ПП "Електротехнічна компанія "Аверон" звернулось до господарського суду Миколаївської області з позовом до ТОВ "Нетвейв" про визнання недійсним п. 3.2 та п. 3.3 договору поставки від 30.04.2014 № NW-Р140430-01/vvo, укладеного між ПП "Електротехнічна компанія "Аверон" та ТОВ "Нетвейв" з моменту укладання договору.

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 10 червня 2015 року у справі №915/547/15 (суддя Васильєва Л.І.) у задоволенні позовних вимог ПП "Електротехнічна компанія "Аверон" відмовлено.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для визнання недійсними п. 3.2 та п. 3.3 договору поставки від 30.04.2014 № NW-Р140430-01/vvo, укладеного між ПП "Електротехнічна компанія "Аверон" та ТОВ "Нетвейв", оскільки оспорювані умови договору відповідають чинному законодавству, а саме ст. 533 ЦК України та ст. 198 ГК України, оскільки ціна договору визначена в національній валюті України, при цьому, чинне законодавство, а саме ст. 632 ЦК України не забороняє змінювати ціну на умовах, вказаних в договорі, а ч.2 ст. 533 цього кодексу встановлювати ціну з врахування курсу іноземної валюти.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням суду першої інстанції до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернувся позивач (ПП "Електротехнічна компанія "Аверон"), який просив скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким задовольнити позов ПП "Електротехнічна компанія "Аверон" в повному обсязі, з посиланням при цьому на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Представник скаржника у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу та наполягав на її задоволенні.

Представник відповідача у судовому засіданні надав пояснення, відповідно до яких відповідач не погоджується з апеляційною скаргою ПП "Електротехнічна компанія "Аверон", просить залишити її без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін.

Відповідно до ст. 85 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, заслухавши представників сторін, апеляційний господарський суд дійшов до наступних висновків.

З матеріалів справи вбачається, що 30.04.2014р. між ПП "Електротехнічна компанія "Аверон" (позивач, покупець) та ТОВ "Нетвейв" (відповідач, постачальник) було укладено договір поставки № NW-Р140430-01/vvo (надалі - договір), за умовами якого постачальник зобов'язується поставити товар покупцю, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити товар, яким є обладнання в кількості і асортименті та за ціною відповідно до специфікацій до цього договору, які після підписання сторонами стають невід'ємною частиною договору.

За п. 2.1 договору ціна товару, що продається за цим договором встановлюється в національній валюті України.

Відповідно до п.3.2 договору ціна товару, якщо інше не зазначено в специфікації, може бути збільшена пропорційно зміні середньозваженого курсу Долару США на міжбанківському валютному ринку України. Якщо середньозважений курс Долару США на міжбанківському валютному ринку України на дати (у) фактичних оплат(и), якщо інша дата зміни ціни не буде письмово погоджена сторонами, збільшиться в порівнянні із середньозваженим курсом Долару США на міжбанківському валютному ринку України на дату відповідної специфікації цього Договору більше ніж на 1%, ціна товару (повна або часткова), що оплачується, підлягає зміні. Перерахунок ціни товару проводиться за формулою:

Сі1*К

Сі2 = ___________ , де:

К2

Сі2 - остаточна ціна товару (повна або часткова), що оплачується, на дату фактичної оплати, якщо інша дата зміни ціни не встановлена окремою письмовою (им) угодою/протоколом/актом/іншим двостороннім документом сторін до цього Договору та Специфікації;

Сі1 - ціна товару (повна або часткова), що має бути оплачена за даними на дату Специфікації до Договору;

К1 - середньозважений курс Долару США на міжбанківському валютному ринку України на дату фактичної оплати, якщо інша дата не встановлена окремою письмовою (им) угодою/протоколом/актом/іншим двостороннім документом сторін до цього Договору та Специфікації;

К2 - середньозважений курс Долару США на міжбанківському валютному ринку України на дату відповідної Специфікації до Договору.

Інформацію про середньозважений курс долару США на міжбанківському валютному ринку України сторони одержують з Інтернет-сайту:http://www.bank.gov.ua/control/uk/index.

Датами перерахунку ціни за формулою є дати фактичних оплат, якщо інша дата не встановлена окремою письмовою (им) угодою/протоколом/актом/іншим двостороннім документом сторін до цього Договору та Специфікації.

Згідно з п.3.3 договору зміна ціни товару, суми договору на умовах п 3.2 Договору Постачальником не потребує обов'язкового внесення відповідних змін до Специфікації до Договору чи до цього Договору. Доплата сплачується Покупцем самостійно на підставі умов Договору із зазначенням у призначенні платежу суми. яка сплачується із розрахунку ціни товару на дату Договору та суми, яка оплачується у зв'язку з перерахунком ціни згідно умов п. 3.2, або на підставі окремо наданого Покупцеві на його вимогу відповідного розрахунку/рахунку/протоколу/акту/іншого документу Постачальником. Якщо Покупець не здійснюватиме оплату по Договору з урахуванням формули, зазначеної у п. 3.2 Договору, Постачальник має право вимагати такої доплати у судовому порядку в якості заборгованості Покупця за товар.

Позивач вважає, що пункти 3.2 та 3.3 договору поставки від 30.04.2014 № NW-P140430-01/vvo не відповідають вимогам чинного законодавства, а тому мають бути визнані недійсними.

Вказані обставини стали підставами для звернення ПП "Електротехнічна компанія "Аверон" до господарського суду з відповідним позовом.

Дослідивши матеріали та обставини справи, апеляційний господарський суд дійшов наступних висновків.

Статтею 175 ГК України встановлено, що майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно із ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтями 202, 205 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

У відповідності до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

У відповідності до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів. Згідно з ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені ст. 203 ЦК України, відповідно до якої: 1) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; 6) правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Фактично доводи позивача зводяться до того, що оспорювані пункти договору не відповідають вимогам ст. 533 ЦК України та положенням постанови КМ України «Про удосконалення порядку формування цін».

За ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Положення статей 192, 524, 533 ЦК України та частини другої статті 198 ГК України містять однакові за змістом приписи про необхідність виконання грошового зобов'язання між резидентами України виключно у валюті України (валюта платежу), крім випадків отримання стороною цього зобов'язання відповідної ліцензії Національного банку України відповідно до вимог Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 № 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю".

За пунктом 3.3 статті 3 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" гривня як грошова одиниця України (національна валюта) є єдиним законним платіжним засобом в Україні, приймається усіма фізичними і юридичними особами без будь-яких обмежень на всій території України для проведення переказів.

Відповідно до частини першої статті 3 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" від 19.02.1993 № 15-93 валюта України є єдиним законним засобом платежу на території України, який приймається без обмежень для оплати будь-яких вимог та зобов'язань, якщо інше не передбачено цим Декретом, іншими актами валютного законодавства України.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом, укладений між сторонами договір від 30.04.2014р. відповідає вищенаведеним вимогам чинного законодавства.

За ст. 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Як вже було зазначено вище, пунктом 2 статі 533 ЦК України встановлено, що якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

З огляду на вищевикладене колегія суддів приходить до висновку, що умови договору, щодо застосування доларового еквіваленту ціни договору, встановленого пунктами 3.2. та 3.3. договору від 30.04.2014р. повністю відповідають вимогам чинного законодавства, зокрема, ст.ст. 524, 533 ЦК України.

Апеляційний господарський суд не приймає до уваги доводи позивача стосовно не відповідності спірних пунктів договору частині 3 ст. 632, частині 1 статті 651, стаття 654 ЦК України, з огляду на наступне.

За ч. 3 ст. 632 ЦК України встановлює, що зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

Згідно з ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна умов договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі зміни договору зобов'язання змінюється з моменту досягнення домовленості про зміну договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його змін.

Стаття 654 Цивільного кодексу України визначає, що зміна договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється.

Апеляційний господарський суд погоджується з висновком місцевого господарського суду, що спірні пункти договору врегульовують ціну договору саме в процесі його виконання.

Статтями 32-34 ГПК України встановлено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд погоджується з висновком місцевого господарського суду, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження наявності підстав для визнання п. 3.2 та п. 3.3 договору поставки від 30.04.2014 № NW-Р140430-01/vvo, укладеного між ПП "Електротехнічна компанія "Аверон" та ТОВ "Нетвейв" недійсним, з огляду на що у задоволенні позовних вимог ПП "Електротехнічна компанія "Аверон" слід відмовити у зв'язку з їх необґрунтованістю, безпідставністю та неправомірністю.

Решта доказів, наданих сторонами, не стосуються предмету спору та не спростовують вищенаведених висновків апеляційного господарського суду.

Відповідно до ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вищевикладене, оскільки доводи, викладені в апеляційних скаргах, та матеріали справи не спростовують вищенаведені висновки суду першої інстанції, апеляційний господарський суд вважає, що оскаржуване судове рішення прийнято з дотриманням норм матеріального і процесуального права, відповідає фактичним обставинам і матеріалам справи, а підстави, передбачені ст. 104 ГПК України, для його зміни чи скасування відсутні.

За таких обставин оскаржуване рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу ПП "Електротехнічна компанія "Аверон" - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Рішення господарського суду Миколаївської області від 10 червня 2015 року у справі №915/547/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу Приватного підприємства "Електротехнічна компанія "Аверон" - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя Судді О.О. Журавльов Н.В. Ліпчанська С.І. Колоколов