номер провадження справи 3/102/15
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.09.2015 Справа № 908/4166/15

За позовом: Мелітопольського міжрайонного прокурора (72319, Запорізька область, м. Мелітополь, вул. Байбулатова, 22)

в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах -

позивача: Мелітопольської міської ради (72312, Запорізька область, м. Мелітополь, вул. Карла Маркса, 5, ідентифікаційний код 25716722)

до відповідача: Приватного підприємства Кіпаріссервіс-2013 (72312, Запорізька область, м. Мелітополь, пр. Богдана Хмельницького, 5, ідентифікаційний код 38761832)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Комунальне підприємство Комунальна власність Мелітопольської міської ради Запорізької області (72312, Запорізька область, м. Мелітополь, майдан Перемоги, 3, ідентифікаційний код 32692402)

про стягнення заборгованості в сумі 41016,14 грн.

Суддя Соловйов В.М.

при секретарі Петриченко А.Є.

Представники:

від прокуратури: ОСОБА_1, старший прокурор відділу прокуратури Запорізької області, службове посвідчення № 033331 від 13.05.2015р.

від позивача: ОСОБА_2, довіреність № б/н від 14.09.2015р.

від відповідача: не зявився

від третьої особи: ОСОБА_2, довіреність № б/н від 14.09.2015р.

Мелітопольський міжрайонний прокурор Запорізької області в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах - Мелітопольської міської ради звернувся до господарського суду Запорізької області з позовною заявою до відповідача ПП Кіпаріссервіс-2013, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - КП Комунальна власність Мелітопольської міської ради Запорізької області про стягнення з відповідача на користь третьої особи заборгованості з орендної плати за договором оренди № 268 від 13.09.2013р. в сумі 41016,14 грн.

Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.07.2015р. справу розподілено судді Соловйову В.М.

Позовні вимоги мотивовані обставинами, викладеними у позовній заяві, та обґрунтовані ст. 525, 526, 610, 625, 626 ЦК України, ст. 193 ГК України, ст. 2, 4, 12, 27, 29, 33, 54-57 ГПК України, Законом України Про оренду державного та комунального майна та умовами договору оренди № 268 від 13.09.2013р.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 20.07.2015р. позовна заява прийнята до розгляду, порушено провадження у справі № 908/4166/15, справу до розгляду в засіданні господарського суду призначено на 07.09.2015р. о 12 год. 20 хв.

Цією ж ухвалою суду залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача КП Комунальна власність Мелітопольської міської ради Запорізької області,

Ухвалою від 07.09.2015р. у звязку із неявкою відповідача розгляд справи відкладений на 16.09.2015р. о 14 год. 30 хв.

В судовому засіданні 16.09.2015р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повідомлено, що повне рішення буде складено 21.09.2015р.

Під час розгляду справи прокурор та представники позивача і третьої особи вимогу про здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не заявляли.

В судовому засіданні 16.09.2015р. прокурор та представник позивача підтримали позовні вимоги з підстав, наведених у позовній заві, та просять суд стягнути з відповідача на користь КП Комунальна власність Мелітопольської міської ради Запорізької області заборгованості з орендної плати за договором оренди № 268 від 13.09.2013р. в сумі 41016,14 грн., а саме: 35177, 24 грн. основного боргу, 319,88 грн. - 3 % річних від простроченої суми та 5519,02 грн. втрат від інфляції грошових коштів.

В обґрунтування позовних вимог прокурор та позивач посилаються на те, що 13.09.2013р. між Мелітопольською міською радою Запорізької області ПП Кіпаріссервіс-2013 був укладений договір оренди № 268.

За цим Договором відповідачу передано вбудовані нежитлові приміщення (літ. А-4), площею 194,0 кв. м., які розташовані за адресою: м. Мелітополь, майдан Перемоги, 2, та знаходяться в комунальній власності Мелітопольської міської ради Запорізької області.

Пунктом 3.1 договору встановлено, що орендна плата перераховується орендарем орендодавцеві не пізніше 20 числа наступного місяця за звітним на розрахунковий рахунок КП Комунальна власність Мелітопольської міської ради з урахуванням щомісячного індексу інфляції та нарахування ПДВ на щомісячну орендну плату.

Відповідно до п. 5.2 договору, відповідач зобовязаний своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності.

Відповідачем порушувались умови договору оренди № 268 від 13.09.2013р. щодо своєчасності внесення орендної плати.

Пунктом 8.4 договору встановлено, що орендодавець має право відмовитись від договору в односторонньому порядку у разі невиконання орендарем обовязків, встановлених п. 5 договору, та у разі несплати орендної плати протягом трьох місяців підряд.

06.05.2014р. Мелітопольська міська рада на адресу відповідача направила лист про розірвання договору оренди № 268 від 13.09.2013р. в звязку з невиконанням відповідачем умов договору щодо страхування майна та своєчасною оплатою орендної плати в звязку з чим просила повернути орендоване майно.

ПП Кіпаріссервіс-2013 добровільно орендоване майно не повернуло.

Мелітопольська міська рада Запорізької області звернулась до господарського суду Запорізької області з позовом до ПП Кіпаріссервіс-2013 про зобовязання повернути орендоване майно.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 10.11.2014р. по справі № 908/3182/14 позовні вимоги Мелітопольської міської ради Запорізької області задоволено, зобовязано ПП Кіпаріссервіс-2013 повернути позивачу нежитлові приміщення площею 194,0 кв.м., які розташовані за адресою: м. Мелітополь, майдан Перемоги, 2.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 02.02.2015р. по справі № 908/3182/14 апеляційну скаргу ПП Кіпаріссервіс-2013 задоволено частково.

Рішення господарського суду Запорізької області від 10.11.2014р. по справі № 908/3182/14 скасовано частково в частині задоволення позовних вимог про зобовязання відповідача підписати акт прийому-передачі та в цій частині прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовлено.

В іншій частині рішенням господарського суду Запорізької області від 10.11.2014р. по справі № 908/3182/14 залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 16.04.2015р. по справі № 908/3182/14 касаційну скаргу ПП Кіпаріссервіс-2013 залишено без задоволення, а постанову Харківського апеляційного господарського суду від 02.02.2015р. по справі № 908/3182/14 без змін.

29.04.2015р. відповідно до акту прийому-передачі ПП Кіпаріссервіс-2013 передало позивачу зазначені у договорі оренди № 268 від 13.09.2013р. нежитлові приміщення, площею 194,0 кв. м.

Пунктом 3.5 договору визначено, що у разі припинення (розірвання) договору орендар сплачує плату за фактичне використання майна в розмірі орендної плати до дня повернення майна за актом приймання-передавання включно. Закінчення строку дії договору не звільняє орендаря від обовязку сплатити заборгованість з орендної плати, якщо така виникла, у повному обсязі, ураховуючи штрафні санкції.

Відповідно до довідки КП Комунальна власність Мелітопольської міської ради Запорізької області про нарахування та оплату у період з грудня 2014р. по квітень 2015р. ПП Кіпаріссервіс-2013 не сплачувало орендну плату та не здійснювало оплату за фактичне використання орендованого майна, заборгованість відповідача за значений період склала 35177,24 грн.

У звязку із простроченням виконання грошового зобовязання відповідачу також нараховано 3 % річних від простроченої суми та втрати від інфляції грошових коштів.

Представник третьої особи в судовому засіданні 16.09.2015р. підтримала позовні вимоги прокурора та позивача.

Відповідач відзив на позовну заяву, витребувані судом документи і документи, що підтверджують заперечення проти позову, не надав, в судові засідання жодного разу не зявився.

За приписами ст. 17 Закону України від 15.05.2003р. N 755-IV "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців", місцезнаходження юридичної особи або місце проживання фізичної особи - підприємця визначається на підставі відомостей, внесених до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

Таким чином, місцезнаходження відповідача визначається за даними його державної реєстрації як суб'єкта господарювання.

Відповідно до Спеціального витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців від 07.09.2015р. за № 21127914, станом на 07.09.2015р. ПП Кіпаріссервіс-2013 знаходиться за адресою: 72312, Запорізька область, м. Мелітополь, пр. Богдана Хмельницького, будинок 5.

Саме на цю адресу направлено судом копії всіх процесуальних документів по справі № 908/4166/15 для відповідача.

В підпункті 3.9.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 N 18 Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції зазначено, що особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог ч. 1 ст. 64 та ст. 87 ГПК.

В разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 64 ГПК України, ухвала про порушення провадження у справі надсилається сторонам за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала про відкриття провадження у справі надсилається за адресою місцезнаходження (місця проживання) сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі відсутності сторін за такою адресою, вважається, що ухвала про порушення провадження у справі вручена їм належним чином.

Копія ухвали від 20.07.2015р. про порушення провадження у справі № 908/4166/15, яка направлена на адресу відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, повернулась до суду з позначкою органу поштового звязку "за зазначеною адресою не проживає".

Копія ухвали від 07.09.2015р. про відкладення розгляду справи на 16.09.2015р. до суду не поверталась.

Питання про визнання явки представника відповідача у засідання господарського суду обовязковою, відповідно до п.7 ч.1 ст.65 ГПК України, судом не вирішувалось.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони. При цьому, норми вказаної статті зобов'язують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Статтею 77 зазначеного Кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених ст.69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Згідно із пунктом 3.9.2 постанови № 18 від 26.12.2011р. пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Одночасно, застосовуючи положення Господарського процесуального кодексу України та Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини при розгляді справи господарський суд зазначає, що частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку, який кореспондується з обовязком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення від 07.07.1989 Європейського суду з прав людини у справі Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Натомість, не прибувши до суду в судове засідання, відповідач скористався своїми процесуальними правами на власний розсуд.

Клопотання про відкладення розгляду справи від відповідача не заявлено. При цьому розгляд справи в суді триває з 20.07.2015р.

Надані прокурором та позивачем матеріали свідчать про те, що неявка відповідача не перешкоджає вирішенню спору, отже справу розглянуто відповідно до ст. 75 ГПК України за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши прокурора, представника позивача та третьої особи, суд

ВСТАНОВИВ:

13.09.2013р. між Мелітопольською міською радою Запорізької області (Орендодавець) та ПП Кіпаріссервіс-2013 (Орендар) укладений договір оренди № 268 за умовами якого Орендодавець передає, а Орендар бере вбудовані нежитлові приміщення (літ. А-4) площею 194,0 кв. м., які розташовані за адресою: м. Мелітополь, майдан Перемоги, 2 (надалі - Майно) та знаходиться в комунальній власності Мелітопольської міської ради Запорізької області. Вартість майна, що здається в оренду, визначена відповідно експертного висновку і становить на 31.07.2013р. - 298539,00 грн.

Майно здається в оренду з метою - розміщення офісу (п.п.1.1 Договору).

Відповідно до п.2.1 Договору, Орендар вступає в термінове платне користування майном одночасно із підписанням сторонами Договору та акту прийому-передачі вказаного майна.

Відповідач прийняв вбудоване нежитлове приміщення (літ. А-4), площею 194,0 кв. м, яке розташовані за адресою: м. Мелітополь, майдан Перемоги, 2, у Орендодавця на підставі акту прийому-передачі від 13.09.2013р.

В пункті 3.1 Договору сторони встановили, що орендна плата визначена, згідно Методики розрахунку плати за оренду майна комунальної власності Мелітопольської міської ради, затвердженої рішенням 21 сесії Мелітопольської міської ради Запорізької області VI скликання від 30.03.2012р. № 3/1 та становить 20 % від незалежної оцінки, що складає 4935,88 (Чотири тисячі девятисот тридцять пять гривень 88 коп.) гривень, без урахування ПДВ, за базовий місяць розрахунку - серпень 2013 року (останній місяць по якому є інформація про індекс інфляції), перераховується Орендарем Орендодавцеві не пізніше 20-числа наступного місяця за звітним на р/р Комунального підприємства Комунальна власність Мелітопольської міської ради Запорізької області № 2105, у ПАТ ПУМБ в м. Донецьк, МФО 334851, ЕДРПОУ 32692402 з урахуванням щомісячного індексу інфляції та нарахування ПДВ на щомісячну орендну плату.

Орендна плата за вересень 2013 року визначиться шляхом коригування орендної плати за серпень 2013 року на індекс інфляції за вересень 2013 року.

Розмір орендної плати за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування розміру місячної орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за поточний місяць.

Розрахунок орендної плати - Додаток є невідємною частиною цього договору.

Згідно п. 10.1 Договору, цей договір укладено строком на 2 роки 11 місяців 29 днів, що діє з 13.09.2013р. до 11.09.2016р. включно.

Як зазначено в п. 3.5 Договору, у разі припинення (розірвання) Договору оренди Орендар сплачує фактичне використання майна в розмірі орендної плати до дня повернення майна за актом приймання-передавання включно. Закінчення строку дії Договору оренди не звільняє Орендаря від обовязку сплатити заборгованість з орендної плати, якщо така виникла у повному обсязі, ураховуючи штрафні санкції.

Відповідно до п.8.4 Договору, згідно ст. 615, ч.3 ст.651 ЦК України Орендодавець має право відмовитися від договору в односторонньому порядку у разі невиконання Орендарем обовязків, встановлених пунктом 5 договору та у разі несплати орендної плати протягом трьох місяців підряд.

Господарським судом Запорізької області розглянуто справу № 908/3182/14 за позовом Мелітопольської міської ради Запорізької області до ППП Кіпаріссервіс-2013, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача КП Комунальна власність Мелітопольської міської ради Запорізької області, про зобовязання повернути за належністю нежитлове приміщення площею 194,0 кв.м, розташоване за адресою: м. Мелітополь, майдан Перемоги, 2 у стані, придатному для подальшого використання, шляхом підписання акту прийому-передачі.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 10.11.2014р. по справі № 908/3182/14 позовні вимоги Мелітопольської міської ради до Приватного підприємства Кіпаріссервіс-2013 задоволено.

Зобовязано Приватне підприємство Кіпаріссервіс-2013 (Юридична адреса: 72319 Запорізька область, м. Мелітополь, вул. Крупської, 30; фактична адреса: 69096 м. Запоріжжя, вул. Мурманська, 30, ) повернути Мелітопольській міській раді (72312 Запорізька область, м. Мелітополь, вул. К.Маркса, 5, ) за належністю нежитлове приміщення площею 194,0 кв.м, розташоване за адресою: м. Мелітополь, майдан Перемоги, 2 у стані, придатному для подальшого використання, шляхом підписання акту прийому-передачі.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 02.02.2015р. по справі № 908/3182/14 апеляційну скаргу ПП "Кіпаріссервіс-2013", м. Мелітополь на рішення господарського суду Запорізької області від 10.11.2014 р. у справі № 908/3182/14 задоволено частково.

Рішення господарського суду Запорізької області від 10.11.2014 р. у справі № 908/3182/14 скасовано частково в частині задоволення позовних вимог про зобов`язання відповідача підписати акт прийому - передачі та в цій частині прийнято нове рішення, яким в задоволенні позову відмовлено.

В іншій частині рішення господарського суду Запорізької області від 10.11.2014р. у справі № 908/3182/14 залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 16.04.2015р. касаційну скаргу Приватного підприємства "Кіпаріссервіс-2013" залишено без задоволення, а постанову Харківського апеляційного господарського суду від 02.02.2015 у справі № 908/3182/14 - без змін.

29.04.2015р. відповідно до акту прийому-передачі ПП Кіпаріссервіс-2013 передало позивачу зазначені у договорі оренди № 268 від 13.09.2013р. нежитлові приміщення, площею 194,0 кв. м.

Згідно довідки КП Комунальна власність Мелітопольської міської ради Запорізької області про нарахування та оплату за період з грудня 2014р. по квітень 2015р., по договору оренди № 268 від 13.09.2013р. ПП Кіпаріссервіс-2013 не сплачувало орендну плату та не здійснювало оплату за фактичне використання орендованого майна. Заборгованість відповідача за значений період, з урахуванням часткової сплати відповідачем суми 11987,07 грн., склала 35177,24 грн.

Доказів оплати зазначеної суми відповідачем до матеріалів справи учасниками судового процесу не надано.

Оцінивши представлені докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1 ГПК України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

У випадках, передбачених законодавчими актами України, до господарського суду мають право також звертатися державні та інші органи, фізичні особи, що не є суб'єктами підприємницької діяльності.

Відповідно п. 3 ч. 3 ст. 20 Закону України від 05.11.1991р. N 1789-XII Про прокуратору, при виявленні порушень закону прокурор у межах своєї компетенції має право звертатися до суду в передбачених законом випадках.

Згідно ст. 36-1 Закону України Про прокуратуру, представництво прокуратурою інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні прокурорами від імені держави процесуальних та інших дій, спрямованих на захист у суді інтересів громадянина або держави у випадках, передбачених законом.

Підставою представництва в суді інтересів держави є наявність порушень або загрози порушень інтересів держави.

За наявності підстав, передбачених частинами другою - четвертою цієї статті, з метою представництва держави прокурор має право в порядку, передбаченому процесуальним законом:

1) звертатися до суду з позовами (заявами, поданнями);

2) вступати у справу, порушену за позовами (заявами, поданнями) інших осіб, на будь-якому етапі розгляду;

3) ініціювати перегляд судових рішень, у тому числі у справі, порушеній за позовом (заявою, поданням) іншої особи;

4) брати участь у розгляді справ.

Обираючи форму представництва, передбачену частиною пятою цієї статті, прокурор визначає, в чому полягає порушення або загроза порушення інтересів держави чи громадянина, обґрунтовує необхідність їх захисту.

З метою вирішення питання про наявність підстав для ініціювання перегляду судових рішень у справі, розглянутій без участі прокурора, вступ у розгляд справи за позовом (заявою, поданням) іншої особи прокурор має право знайомитися з матеріалами справи в суді, робити виписки з неї, отримувати копії документів, що знаходяться у справі.

Як вказано у рішенні Конституційного Суду України від 08.04.1999р. № 3-рп/99, під поняттям орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах потрібно розуміти орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 2 ГПК України, господарський суд, зокрема, порушує справи за позовними заявами прокурорів, які звертаються до господарського суду в інтересах держави.

Прокурор, який звертається до господарського суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до господарського суду прокурор зазначає про це в позовній заяві. Прокурор, який звертається до господарського суду в інтересах держави, повинен обґрунтувати наявність підстав для здійснення представництва інтересів держави в суді, передбачених частиною третьою статті 25 Закону України "Про прокуратуру".

Інтереси держави можуть збігатись повністю, частково або не збігатись зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

Із врахуванням того, що інтереси держави є оціночним поняттям, прокурор у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних чи інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, прокурором правомірно визначено Мелітопольську міську раду Запорізької області.

Відповідно до ч. 2 ст. 29 ГПК України, у разі прийняття господарським судом позовної заяви, поданої прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі прийняття господарським судом позовної заяви, поданої прокурором в інтересах держави, в якій зазначено про відсутність органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, або про відсутність у такого органу повноважень щодо звернення до господарського суду, прокурор набуває статусу позивача.

Правовідносини сторін є господарськими.

Згідно ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Підстави виникнення господарських зобов'язань визначені в ст. 174 ГК України. Зокрема, господарські зобов'язання можуть виникати:

з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать;

внаслідок заподіяння шкоди суб'єкту або суб'єктом господарювання, придбання або збереження майна суб'єкта або суб'єктом господарювання за рахунок іншої особи без достатніх на те підстав;

внаслідок подій, з якими закон пов'язує настання правових наслідків у сфері господарювання.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 175 ГК України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобовязання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобовязана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку.

Майнові зобовязання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, що визначено ч. 2 ст. 175 ГК України.

Частинами 1-3 ст. 193 ГК України встановлено, що субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобовязань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Застосування господарських санкцій до субєкта, який порушив зобовязання, не звільняє цього субєкта від обовязку виконати зобовязання в натурі, крім випадків, коли інше передбачено законом або договором, або управнена сторона відмовилася від прийняття виконання зобовязання.

Згідно ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 11 ЦК України, цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки.

Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є:

договори та інші правочини;

завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі;

інші юридичні факти.

У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обовязки можуть виникати з рішення суду.

В даному випадку підставою виникнення цивільних прав і обовязків (зобовязань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору, є договору оренди № 268 від 13.09.2013р.

Взаємовідносини між орендодавцями та орендарями щодо господарського використання державного та комунального майна регулюються нормами глави 58 ЦК України з урахуванням особливостей, зазначених у нормах параграфу 5 ГК України та Закону України від 10.04.1992р. № 2269-XII Про оренду державного та комунального майна, який є спеціальним законом для спірних правовідносин.

Відповідно до ст. 759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Згідно ч. 1, 5 ст. 762 ЦК України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Як зазначено у ч.3 ст. 18 Закону України Про оренду державного та комунального майна, орендар зобовязаний вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 19 Закону України Про оренду державного та комунального майна, орендар за користування об'єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності.

Методика розрахунку орендної плати та пропорції її розподілу між відповідним бюджетом, орендодавцем і балансоутримувачем визначаються для об'єктів, що перебувають у державній власності, Кабінетом Міністрів України. Методика розрахунку орендної плати та пропорції її розподілу між відповідним бюджетом, орендодавцем і балансоутримувачем визначаються органами, уповноваженими Верховною Радою Автономної Республіки Крим (для об'єктів, що належать Автономній Республіці Крим), та органами місцевого самоврядування (для об'єктів, що перебувають у комунальній власності) на тих самих методологічних засадах, як і для об'єктів, що перебувають у державній власності.

Орендна плата, встановлена за відповідною методикою, застосовується як стартова під час визначення орендаря на конкурсних засадах.

Строки внесення орендної плати визначаються у договорі.

В даному випадку, орендна плата перераховується Орендарем на розрахунковий рахунок Комунального підприємства Комунальна власність Мелітопольської міської ради Запорізької області з урахуванням щомісячного індексу інфляції та нарахування ПДВ на щомісячну орендну плату, не пізніше 20-го числа наступного місяця за звітним (п.3.1 Договору).

При цьому, орендна плата визначена, згідно Методики розрахунку плати за оренду майна комунальної власності Мелітопольської міської ради, затвердженої рішенням 21 сесії Мелітопольської міської ради Запорізької області VI скликання від 30.03.2012р. № 3/1 та становить 20% від незалежної оцінки, що складає 4935,88 грн., без урахування ПДВ, за базовий місяць розрахунку - серпень 2013 року (останній місяць по якому є інформація про індекс інфляції).

Орендна плата за вересень 2013 року визначиться шляхом коригування орендної плати за серпень 2013 року на індекс інфляції за вересень 2013 року.

Розмір орендної плати за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування розміру місячної орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за поточний місяць.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 202 ГК України, господарське зобовязання припиняється: виконанням, проведеним належним чином; зарахуванням зустрічної однорідної вимоги або страхового зобовязання; у разі поєднання управненої та зобовязаної сторін в одній особі; за згодою сторін; через неможливість виконання та в інших випадках, передбачених цим Кодексом або іншими законами.

Господарське зобов'язання припиняється також у разі його розірвання або визнання недійсним за рішенням суду.

До відносин щодо припинення господарських зобов'язань застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобовязання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ч. 1 ст. 599 ЦК України).

Підстави для припинення зобовязання відповідача щодо сплати орендної плати та фактичного використання майна за договором оренди № 268 від 13.09.2013р., які визначено главою 50 ЦК України, відсутні.

Згідно п. 3.5 Договору, у разі припинення (розірвання) Договору оренди Орендар сплачує фактичне використання майна в розмірі орендної плати до дня повернення майна за актом приймання-передавання включно. Закінчення строку дії Договору оренди не звільняє Орендаря від обовязку сплатити заборгованість з орендної плати, якщо така виникла у повному обсязі, ураховуючи штрафні санкції.

Орендоване майно повернуто позивачу відповідачем лише 29.04.2015р., що підтверджено актом № 68 прийому-передачі (а.с.28).

Відповідно до ч.1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Враховуючи встановлений факт невиконання ПП Кіпаріссервіс-2013 грошових зобовязань, вимоги про стягнення з відповідача суми основного боргу з орендної плати та фактичного використання майна за період з грудня 2014р. по квітень 2015р. по договору оренди № 268 від 13.09.2013р. у розмірі 35177,24 грн. є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Розрахунок прокурора та позивача в цій частині підтверджений довідкою про нарахування та оплату (а.с.15) та актом звіряння взаємних розрахунків станом на 07.09.2015р., наданим суду третьою особою по справі.

Прокурор та позивач також просять стягнути з відповідача 319,88 грн. - 3 % річних від простроченої суми та 5519,02 грн. втрат від інфляції грошових коштів.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Договором оренди № 268 від 13.09.2013р. сторони інший розмір процентів не встановлювали.

Господарським судом встановлено, що відповідачу правомірно нараховано суму 3 % річних у розмірі 319,88 грн. (розрахунок на а.с.16).

З урахуванням приписів статті 549, частини другої статті 625 ЦК України та статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", правовими наслідками порушення грошового зобов'язання, тобто зобов'язання сплатити гроші, є обов'язок сплатити не лише суму основного боргу, а й інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур'єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Відповідно до Рекомендацій відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ № 62-97р. від 03.04.1997р. Верховного Суду України, для визначення індексу за будь-який період необхідно щомісячні індекси, що складають відповідний період, перемножити між собою.

У випадку, коли відшкодуванню належить сума, яка складається з внесків, зроблених в різні періоди, кожний внесок збільшується на величину індексу відповідного періоду, результати підсумовуються. При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс інфляції розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць. Тому умовно слід рахувати, що сума внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, наприклад, травня, індексується за період з урахуванням травня, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця - червня.

Перевіривши розрахунок суми втрат від інфляції грошових коштів, доданий до позовної заяви (а.с.17), господарський суд вважає його вірним.

Отже, нарахування відповідачу втрат від інфляції грошових коштів в сумі 5519,02 грн. є правомірним.

Розрахунки, які додані прокурором до позовної заяви, відповідачем не спростовані, контррозрахунок не наданий, тому зазначені в них суми підлягають задоволенню повністю.

Розподіляючи судові витрати у відповідності до вимог ст.44-49 ГПК України, господарський суд враховує наступне.

Правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України від 08.07.2011р. N 02/163-48 Про судовий збір.

Відповідно до ст. 1 цього Закону, судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

Платники судового збору - громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи - підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, передбачене цим Законом (ст. 2 Закону).

Статтею 3 Закону N 02/163-48 визначено об'єкти справляння судового збору. Зокрема, судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України Про судовий збір, судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Підпунктами 1, 2 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України Про судовий збір (в редакції, що діяла на момент звернення прокурора із цим позовом) передбачено ставки судового збору у таких розмірах:

за подання до господарського суду:

1) позовної заяви майнового характеру - 2 відсотки ціни позову, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 60 розмірів мінімальних заробітних плат;

2) позовної заяви немайнового характеру - 1 розмір мінімальної заробітної плати.

Статтею 8 Закону України від 28.12.2014р. № 80-VIII "Про Державний бюджет України на 2015 рік" встановлено мінімальну заробітну плату:

у місячному розмірі з 1 січня - 1218 гривень.

Частиною 1 статті 6 Закону України Про судовий збір передбачено, що судовий збір перераховується у безготівковій або готівковій формі.

Відповідно до розяснень в п. 4.6 постанови пленуму ВГСУ від 21.02.2013р. № 7, приймаючи рішення зі справи, провадження в якій порушено за заявою прокурора, господарський суд у разі повного або часткового задоволення позову (скарги) стягує судовий збір з відповідача (повністю або пропорційно задоволеним вимогам), якщо він не звільнений від сплати судового збору; у разі ж повної або часткової відмови в позові судовий збір стягується з визначеного прокурором позивача (так само повністю або пропорційно задоволеним вимогам), за винятком випадків, коли останнього звільнено від сплати судового збору та коли позивачем у справі є сам прокурор. Стягнення відповідних сум судового збору здійснюється в доход державного бюджету України у розмірі, визначеному згідно з частиною першою статті 4 Закону України "Про судовий збір", виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня того календарного року, в якому відповідна заява або скарга подавалася до суду.

Прокурором в даному позові заявлено одну позовну вимогу майнового характеру - стягнення заборгованості з орендної плати за договором оренди № 268 від 13.09.2013р. в сумі 41016,14 грн., розмір судового збору за яку складає 1827,00 грн.

Відповідно до вимог ст. 44, 49 ГПК України, судові витрати покладаються на відповідача повністю, оскільки спір виник внаслідок його неправильних дій.

Керуючись ст. 44, 49, 82 - 85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного підприємства Кіпаріссервіс-2013 (72312, Запорізька область, м. Мелітополь, пр. Богдана Хмельницького, 5, ідентифікаційний код 38761832) на користь Комунального підприємства Комунальна власність Мелітопольської міської ради Запорізької області (72312, Запорізька область, м. Мелітополь, майдан Перемоги, 3, ідентифікаційний код 32692402 на розрахунковий рахунок № 2105 у ПАТ ПУМБ в м. Київ, МФО 334851, ідентифікаційний код 32692402) 35177 (тридцять пять тисяч сто сімдесят сім) грн. 24 коп. основного боргу, 319 (триста девятнадцять) грн. 88 коп. - 3 % річних від простроченої суми, 5519 (пять тисяч пятсот девятнадцять) грн. 02 коп. втрат від інфляції грошових коштів та 1827 (одну тисячу вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп. судового збору.

3. Повне рішення складено 21.09.2015р.

Суддя В.М. Соловйов