РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.09.2015Справа №910/9808/15

За позовом Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України»

До Публічного акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз»

Про стягнення 128 422 168,68 грн.

Суддя Мельник В.І.

Представники:

від позивача Липська Н.В., довіреність № 010-01/2341 від 11.04.2014

Будниченко О.В., довіреність № 010-01/2345 від 11.04.2014

від відповідача Сидорчук Р.Д., довіреність № 19 від 26.06.2015

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» (далі-позивач) подало на розгляд господарського суду міста Києва позов до Публічного акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» (далі - відповідач) про стягнення 128 422 168,68 грн.

Позовні вимоги позивача мотивовані тим, що відповідачем не сплачуються кредитні кошти.

Ухвалою суду від 20.04.2015р. порушено провадження у справі № 910/9808/15 та призначено розгляд на 05.06.2015 р.

05.06.2015р. позивач подав через канцелярію суду документи по справі.

05.06.2015р. представник позивача у судовому засіданні надав пояснення по справі, підтримав свої позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача проти позову заперечив, надав відзив на позов.

Суд відклав розгляд справи на 13.07.2015р.

13.07.2015р. позивач подав через канцелярію суду клопотання про залучення до участі

13.07.2015р. судове засідання не відбулось, у зв'язку з лікарняним судді Мельника В.І., та було перенесене на 29.07.2015р., про що сторони повідомлені згідно розписок.

24.07.2015р. позивач подав через канцелярію суду заперечення на відзив.

28.07.2015р. відповідач подав через канцелярію суду документи по справі.

29.07.2015р. представник позивача у судовому засіданні підтримав клопотання про залучення до участі у справі третьої особи без самостійних вимог.

Представник відповідача проти задоволення вказаного клопотання заперечив.

Суд відмовив у задоволенні клопотання про залучення до участі у справі третьої особи.

Суд відклав розгляд справи на 04.09.2015р.

04.09.2015р. представник відповідача заявив усне клопотання про призначення колегіального розгляду справи.

Представники позивача проти наведеного клопотання заперечили.

Суд відмовив у задоволенні клопотання про призначення колегіального розгляду справи.

Представники позивача у судовому засіданні підтримали свої позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача проти позову заперечив, посилаючись на настання форс мажорних обставин, внаслідок тимчасової окупації АР Крим.

Суд вирішив задовольнити позовні вимоги частково.

Згідно ст.87 Господарського процесуального кодексу України повне рішення та ухвали надсилаються сторонам, прокурору, третім особам, які брали участь в судовому процесі, але не були присутні у судовому засіданні, рекомендованим листом з повідомленням про вручення не пізніше трьох днів з дня їх прийняття або за їх зверненням вручаються їм під розписку безпосередньо у суді.

Розглянувши подані документи та матеріали, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

22.08.2013р. між позивачем (банк) та відповідачем (позичальник) було укладено кредитний договір № 8413К3 (далі - кредитний договір), в який в подальшому вносились зміни, згідно Додаткової угоди від 21.02.2014р.

Згідно п.3.1 ст.3 кредитного договору, банк надає позичальникові кредит шляхом відкриття відновлювальної мультивалютної кредитної лінії на умовах кредитного договору, а позичальник зобов'язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом. Комісії та інші платежі, встановлені кредитним договором.

Відповідно до п.п. 3.2.1 п 3.2 ст.3 кредитного договору, ліміт кредитної лінії складає 90 000 000,00 грн., із кінцевим терміном погашення кредиту 16.08.2014р. (п.п.3.2.3 п.3.2 ст.3 Кредитного договору) із сплатою процентів за користування кредитом в порядку та в розмірі, встановлених в п.п. 3.2.5 п.3.2 та п.3.5 ст.3 кредитного договору, а також комісії в порядку та в розмірі, встановлених в п.п. 3.2.6 п.3.2 ст.3, ст.4 Кредитного договору.

На виконання умов договору (п.п. 3.3.1 п.3.3 ст.3 кредитного договору), банк надав позичальникові кредит на умовах кредитного договору (докази надання кредитних коштів наявні в матеріалах справи), а позичальник зобов'язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, комісії, плати та інші платежі, встановлені кредитним договором.

Крім того, п.п. 3.4.1 п.3.4 ст.3 кредитного договору встановлено, що позичальник зобов'язаний погасити кредит у валюті кредиту, відповідно до заборгованості на рахунок вказаний в кредитному договорі в строк, зазначений в п.п. 3.2.3 кредитного договору, здійснюючи чергові платежі з погашення згідно з Графіком збільшення та зменшення ліміту заборгованості за рахунок будь-яких грошових надходжень позичальника.

У зв'язку з невиконанням позичальника зобов'язань за кредитним договором, зокрема, щодо повернення кредиту, спати процентів за користування кредитом та комісії за управління кредитом, банк надіслав позичальнику вимоги від 04.03.2015р. № 195-04/1501 та від 24.03.2015 № 195-04/1982 про усунення порушення зобов'язань, в яких вимагав негайно здійснити погашення відповідної заборгованості за кредитним договором.

В порушення умов договору, відповідач умови кредитного договору не виконав, кредитні кошти позивачу не повернув.

Згідно п.7.1 кредитного договору, п відповідач зобов'язався виконувати вимоги кредитного договору . Відповідач несе відповідальність за невиконання кредитного договору згідно з положеннями кредитного договору та чинним законодавством України.

Пунктом 7.2 кредитного договору, передбачено, що у разі невиконання зобов'язань щодо погашення кредиту, сплати процентів за користування кредитом та комісій позичальник сплачує банку пеню. Пеня нараховується на суму прострочених платежів із розрахунку фактичної кількості прострочених днів у розмірі подвійної облікової ставки НДУ, що дяла у період, за який сплачується пеня, і підлягає сплаті у національній валюті України за офіційним курсом НБУ, встановлених на день нарахування.

Внаслідок того, що позичальник не виконав своїх договірних зобов'язань та не повернув позивачу кредитні кошти, позивач подав на розгляд суду позов, в якому просив суд стягнути з відповідача 128 422 168,68 грн., з яких: 90 000 000,00 грн. - прострочена заборгованість за кредитом (основна заборгованість); 16 593 812,21 грн. - прострочені проценти за користування кредитом; 888 250,00 грн. - проценти за користування кредитом; 190 500,00 грн. - прострочена комісія за управління кредитною лінією; 12 620 000,00 грн. - пеня за несвоєчасне погашення кредиту; 2 497 092,16 грн. - пеня за несвоєчасну сплату процентів; 103 107,69 грн. - пеня за несвоєчасну сплату комісії за управління; 2 840 547,97 грн. - 3% річних у зв'язку із несвоєчасним погашенням кредиту; 237 229, 82 грн. - 3% річних у зв'язку із несвоєчасною сплатою процентів; 3 572,17 грн. - 3% річних у зв'язку із несвоєчасною сплатою комісії за управління кредитною лінією; 2 239 150,67 грн. - втрати від інфляції, нараховані у зв'язку з несвоєчасною сплатою кредиту (основного боргу); 205 912,87 грн. - втрати від інфляції, нараховані у зв'язку з несвоєчасною сплатою процентів; 2 993,12 грн. - втрати від інфляції, нараховані у зв'язку з несвоєчасною сплатою комісії за управління кредитною лінією та судовий збір у розмірі 73 080,00 грн.

Суд заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, дійшов висновку про задоволення позовних вимог частково, виходячи з наступного.

Згідно з вимогами ст.ст. 525, 526, 530, 629, 1054 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до договору; позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти за його користування; одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Укладений між сторонами договір за своєю юридичною природою є кредитним договором.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 1056-1 ЦК України визначено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій. які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком в односторонньому порядку.

Відповідно до 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання.

Відповідно до ч. 2 ст.193 ГК України, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. 173 ГК України, один суб'єкт господарського збов'язання повинен вчинити певну дію на користь іншого суб'єкта, а інший суб'єкт має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Матеріалами справи доведено факт порушення умов кредитного договору, в частині повернення кредитних коштів з боку відповідача, тому позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача основного боргу по кредитному договору у розмірі 90 000 000,00 грн., 16 593 812,21 грн. - прострочених процентів за користування кредитом, 888 250,00 грн. - процентів за користування кредитом, 190 500,00 грн. - простроченої комісії за управління кредитною лінією підлягають задоволенню у повному обсязі.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача 12 620 000,00 грн. - пені за несвоєчасне погашення кредиту; 2 497 092,16 грн. - пені за несвоєчасну сплату процентів; 103 107,69 грн. - пені за несвоєчасну сплату комісії за управління, то такі вимоги позивача суд вирішив не задовольняти, керуючись правом наданим суду ст. 83 ГПК України, виходячи з таких обставин.

Всі виробничі потужності відповідача знаходять на території тимчасово окупованої АР Крим, внаслідок чого підприємством відповідача було втрачено установчі документи та печатки, а також всі договори, укладені підприємством відповідача з різними контрагентами, у тому числі і з позивачем.

Відповідно до п.п. 7.1 договору позичальник несе відповідальність за не виконання умов договору згідно з положеннями цього договору та чинним законодавством України.

Статтею 218 ГК України, визначено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов'язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов'язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

На підтвердження форс мажорних обставин відопвідачем отримано від Торгово-промислової палати України Сертифікат від 03.12.2014 № 2018 про настання обставин непереборної сили, яким підтверджується, що події на території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя є обставинами непереборної сили (форс-мажорними обставинами). Дата настання зазначених обставин - 27.02.2014.

Таким чином, обов'язок здійснення Товариством відповідних платежів настав під час перебування Товариства під дією обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин) 16.08.2014.

З врахуванням загального змісту відповідної норми законодавства, наявність обставин непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності, є підставою звільнення від відповідальності у зв'язку з відсутністю вини боржника, якщо законом або договором чітко не визначено безумовну відповідальність. Відповідні норми законодавства не вимагають дублювання в договорі переліку визначених законодавчо форс-мажорних обставин, а допускають визначення в договорі додаткових обставин, які сторони прирівнюють до форс-мажорних, або про незастосування форс-мажорних обставин при визначенні відповідальності.

Тобто, поважність причин неможливості виконання зобов'язання та відсутність вини є підставою для звільнення від відповідальності. Норми, які регулюють кредитні відносини, як і умови кредитного договору не передбачають застосування до боржника відповідальності незалежно від наявності форс-мажорних обставин, тому до спірних правовідносин підлягають застосуванню загальні умови відповідальності, визначені законодавством.

Таким чином, враховуючи те, що обставини непереборної сили, почалися з 27.02.2014 та не з вини відповідача, виконання кредитних зобов'язань ПАТ «ДАТ «Чорноморнафтогаз» було призупинено з підстав, які не залежали від відповідача.

Згідно з ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Відповідно до п. 46 Інформаційного листа Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування норм Цивільного та Господарського кодексів України» №01-8/211 від 07.04.2008 згідно з ч. 1 ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. При цьому згідно з п. 1 ч. 1 ст. 263 ЦК України під непереборною силою розуміється надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Згідно з ч. 2 ст. 218 ГК України у разі, якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Отже, підставою для звільнення від господарсько-правової відповідальності, на відміну від цивільно-правової, є обставина, яка характеризується одночасно як ознакою надзвичайності, так і ознакою невідворотності.

Пунктом 47 зазначеного Інформаційного листа суду України визначено, що згідно з ч. 4 ст. 219 ГК України сторони зобов'язання можуть передбачити певні обставини, які через надзвичайний характер цих обставин є підставою для звільнення їх від господарської відповідальності у випадку порушення зобов'язання через дані обставини, а також порядок засвідчення факту виникнення таких обставн. Хоча поняття «надзвичайність» є оціночним, воно характеризує об'єктивну якість обставини, незалежну від волі сторін. Отже, сторони не вправі встановлювати на свій розсуд обставини, які носять надзвичайний характер. Разом з тим сторони відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 212 ЦК України можуть обумовити зміну чи припинення прав та обов'язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні. Зокрема, такою обставиною може бути і така обставина, що носить надзвичайний характер.

Згідно з ч. 3 ст. 14 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» Торгово-промислова палата України, зокрема, засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а також торговельні та портові звичаї, прийняті в Україні, за зверненнями суб'єктів господарської діяльності та фізичних осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 14-1 зазначеного Закону форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об'єктивно унеможливлюють виконання зобов'язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов'язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Отже, сертифікат Торгово-промислової палати України є належним доказом обставин непереборної сили.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача 2 840 547,97 грн. - 3% річних у зв'язку із несвоєчасним погашенням кредиту; 237 229, 82 грн. - 3% річних у зв'язку із несвоєчасною сплатою процентів; 3 572,17 грн. - 3% річних у зв'язку із несвоєчасною сплатою комісії за управління кредитною лінією; 2 239 150,67 грн. - втрати від інфляції, нараховані у зв'язку з несвоєчасною сплатою кредиту (основного боргу); 205 912,87 грн. - втрати від інфляції, нараховані у зв'язку з несвоєчасною сплатою процентів; 2 993,12 грн. - втрати від інфляції, нараховані у зв'язку з несвоєчасною сплатою комісії за управління кредитною лінією, то такі вимоги позивача підлягають задоволенню, на підставі такого.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений (п.2 ст. 625 ЦК України).

Приписами ст. 599 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Якщо зобов'язання виконано не належним чином, то воно не припиняється, а навпаки на сторону, яка допустила неналежне виконання, покладаються додаткові юридичні обов'язки, в тому числі і передбачені ст. 625 ЦК України.

Судом встановлено факт неналежного виконання відповідачем свого зобов'язання стосовно повернення кредитних коштів.

Виходячи із положень зазначених норм, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Статтею 4-3 Господарського процесуального кодексу України визначено, що сторони обґрунтовують свої вимоги та заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст.33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст.34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Ст.36 ГПК України зазначає, що письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

На підставі викладеного, враховуючи, що наявні у справі матеріали свідчать про обгрунтованість вимог позивача, позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Відповідно до ст. 49 ГПК України суми, які підлягають сплаті за витрати, пов'язані з розглядом справи, при задоволенні позову покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 173, 193, ГК України, ст.ст. 22, 33, 49, 75, 81-1, 82-85 ГПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз»» (01001 м. Київ, вул. Б.Хмельницького 6, ) на користь Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» (03150, м.Київ, вул. Горького 127, ) 90 000 000 (дев'яносто мільйонів) грн. - основного боргу по кредитному договору, 16 593 812 (шістнадцять мільйонів п'ятсот дев'яносто три тисячі вісімсот дванадцять) грн. 21 коп. - прострочених процентів за користування кредитом, 888 250 (вісімсот вісімдесят вісім тисяч двісті п'ятдесят) грн. - процентів за користування кредитом, 190 500 (сто дев'яносто тисяч п'ятсот) грн. - простроченої комісії за управління кредитною лінією, 2 840 547 (два мільйони вісімсот сорок тисяч п'ятсот сорок сім) грн. 97 коп. - 3% річних у зв'язку із несвоєчасним погашенням кредиту; 237 229 (двісті тридцять сім тисяч двісті двадцять дев'ять) грн. 82 коп. - 3% річних у зв'язку із несвоєчасною сплатою процентів; 3 572 (три тисячі п'ятсот сімдесят дві) грн. 17 коп. - 3% річних у зв'язку із несвоєчасною сплатою комісії за управління кредитною лінією; 2 239 150 (два мільйони двісті тридцять дев'ять тисяч сто п'ятдесят) грн. 67 коп. - втрати від інфляції, нараховані у зв'язку з несвоєчасною сплатою кредиту (основного боргу); 205 912 (двісті п'ять тисяч дев'ятсот дванадцять) грн. 87 коп. - втрат від інфляції, нарахованих у зв'язку з несвоєчасною сплатою процентів; 2 993 (дві тисячі дев'ятсот дев'яносто три) грн. 12 коп. - втрат від інфляції, нарахованих у зв'язку з несвоєчасною сплатою комісії за управління кредитною лінією, 64 310 (шістдесят чотири тисячі триста десять) грн. 40 коп. - судового збору.

В іншій частині, заявлених позовних вимог - відмовити.

Видати наказ відповідно до ст. 116 ГПК України.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

(Повний текст рішення складено: 11.09.2015р. )

Суддя В.І.Мельник