ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

08.09.2015р. Справа №905/492/15

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Оскар», м.Запоріжжя,

до відповідача: Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго», м.Київ, в особі відокремленого підрозділу «Донбаська електроенергетична система» Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго», м.Артемівськ,

про стягнення 48272,07 грн

Суддя: Паляниця Ю.О.

Секретар судового засідання: Бикова Я.М.

У засіданні брали участь:

від позивача: не зявився

від відповідача: ОСОБА_1 юрисконс., ОСОБА_2 юрисконс.

Згідно із ст.77 ГПК України

в засіданні суду оголошувалась перерва з 29.07.2015р. до 20.08.2015р.

СУТЬ СПРАВИ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія «Оскар», м.Запоріжжя звернувся до господарського суду Донецької області з позовною заявою (з урахуванням заяви №1208/107-1 від 12.08.2015р.) до відповідача, Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго», м.Київ в особі відокремленого підрозділу «Донбаська електроенергетична система» Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго», м.Артемівськ про стягнення 3% річних 2903,54 грн, інфляційних 45368,53 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов договору №30-1/0917-14/71 від 27.03.2014р. в частині проведення оплати отриманого товару, що стало підставою для нарахування відсотків річних, інфляційних збитків.

04.09.2015р. від позивача надійшло клопотання №1208/107-1 від 02.09.2015р. про розгляд справи без участі власного представника.

Відповідач у запереченнях №16-16/1394 від 24.07.2015р. у задоволенні позову просив відмовити та зазначав, що строк оплати товару було змінено відповідачем в односторонньому порядку внаслідок порушення позивачем терміну постачання товару.

Згідно із ст.75 Господарського процесуального кодексу України судом встановлено, що наявні у матеріалах справи документи є достатніми для прийняття повного та обґрунтованого рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, господарський суд встановив:

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За приписами ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України, ст.174 Господарського кодексу України зобовязання виникають, зокрема, з договору.

Згідно із ст.712 вказаного нормативно-правового акту за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За змістом ст.265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як свідчать матеріали справи, 27.03.2014р. між позивачем (постачальник) та відповідачем (замовник) було підписано договір №30-1/0917-14/71, у відповідності до п.1.1 якого постачальник зобовязався в 2014 році поставити (передати у власність замовника) товар зазначений в специфікації, а замовник прийняти і оплатити такий товар.

Найменування товару паливо рідинне та газ; оливи мастильні (код 19.20.2 по ДК 016-2010) (п.1.2 договору №30-1/0917-14/71 від 27.03.2014р.).

Згідно із п.3.1 укладеного сторонами правочину (в редакції додаткової угоди №1) ціна договору становить 471873,88 грн, крім того ПДВ 20% - 94374,78 грн, всього 566248,66 грн.

У п.10.1 договору №30-1/0917-14/71 від 27.03.2014р. сторони узгодили, що останній набуває чинності з моменту його підписання обома сторонами та діє до 31.12.2014р. Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від відповідальності за порушення його умов, які мали місце під час дії договору.

На підставі укладеного сторонами правочину у квітні 2014 року позивач поставив відповідачу товар на суму 484966,87 грн, у червні 2014 року на суму 80681,08 грн, що підтверджується наступними видатковими накладними:

- №РН-619 від 04.04.2014р. на суму 73536,52 грн,

- №РН-684 від 11.04.2014р. на суму 70681,06 грн,

- №РН-722 від 17.04.2014р. на суму 219549,41 грн,

- №РН-737 від 18.04.2014р. на суму 2730,54 грн,

- №РН-736 від 18.04.2014р. на суму 108818,50 грн,

- №РН-826 від 29.04.2014р. на суму 9650,84 грн,

- №РН-1279 від 26.06.2014р. на суму 80681,08 грн.

Факт отримання товару за вказаними видатковими накладними відповідачем в порядку норм ст.ст.4-3, 33 Господарського процесуального кодексу України не заперечується.

Як вказує позивач, відповідач встановлений договором обовязок по оплаті отриманого товару у передбачений договором строк не виконав, внаслідок чого Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія «Оскар» заявлено вимоги про стягнення 3% річних 2903,54 грн, інфляційних 45368,53 грн.

Згідно вимог ст.ст.525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобовязання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

За приписами ст.526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст.193 Господарського кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За правилами ч.1 ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За змістом п.4.1 договору №30-1/0917-14/71 від 27.03.2014р. розрахунки за кожну партію товару здійснюються впродовж 30-ти календарних днів після отримання товару на складі замовника.

Відтак, відповідач мав здійснити оплату партій товару наступним чином:

- на суму 73536,52 грн (видаткова накладна №РН-619 від 04.04.2014р.) не пізніше 05.05.2014р. (з урахуванням того, що останній день строку (04.05.2014р.) припадав на вихідний день (ч.5 ст.254 Цивільного кодексу України);

- на суму 70681,06 грн (видаткова накладна №РН-684 від 11.04.2014р.) не пізніше 12.05.2014р. (з урахуванням того, що останній день строку (11.05.2014р.) припадав на вихідний день (ч.5 ст.254 Цивільного кодексу України);

- на суму 219549,41 грн (видаткова накладна №РН-722 від 17.04.2014р.) не пізніше 19.05.2014р. (з урахуванням того, що останній день строку та наступний за ним день (17.05.2014р., 18.05.2014р.) припадали на вихідні дні (ч.5 ст.254 Цивільного кодексу України);

- на суму 2730,54 грн (видаткова накладна №РН-737 від 18.04.2014р.) не пізніше 19.05.2014р. (з урахуванням того, що останній день строку (18.05.2014р.) припадав на вихідний день (ч.5 ст.254 Цивільного кодексу України);

- на суму 108818,50 грн (видаткова накладна №РН-736 від 18.04.2014р.) не пізніше 19.05.2014р. (з урахуванням того, що останній день строку (18.05.2014р.) припадав на вихідний день (ч.5 ст.254 Цивільного кодексу України);

- на суму 9650,84 грн (видаткова накладна №РН-826 від 29.04.2014р.) не пізніше 29.05.2015р.;

- на суму 80681,08 грн (видаткова накладна №РН-1279 від 26.06.2014р.) не пізніше 28.07.2014р. (з урахуванням того, що останній день строку та наступний за ним день (26.07.2014р., 27.07.2014р.) припадали на вихідні дні (ч.5 ст.254 Цивільного кодексу України).

При цьому, 73536,52 грн відповідач оплатив 27.05.2014р., 70681,06 грн 27.05.2014р., 219549,41 грн 27.05.2014р., 2730,54 грн 27.05.2015р., 108818,50 грн 27.05.2014р., 9650,84 грн 27.05.2014р., 80681,08 грн 07.08.2014р.

За таких обставин, господарським судом встановлено, що фактичне перерахування вартості товару на суму 555997,11 грн було здійснено відповідачем з порушенням строків, які встановлені договором №30-1/0917-14/71 від 27.03.2014р. Своєчасно відповідач розрахувався лише за поставкою, яка була здійснена згідно із видатковою накладною №РН-826 від 29.04.2014р. на суму 9650,84 грн.

Посилання відповідача на те, що строк оплати товару було змінено відповідачем в односторонньому порядку внаслідок порушення позивачем терміну постачання товару, судом до уваги не приймаються, виходячи з наступного:

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із ст.4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обгрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

За приписами ст.33 вказаного Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Ці дані встановлюються, зокрема, письмовими доказами.

Статтею 36 вказаного Кодексу України передбачено, що письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Згідно із ст.34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами ст.43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

За умовами п.п.1.4, 5.1 договору №30-1/0917-14/71 від 27.03.2014р. постачання товару здійснюється протягом строку дії договору частинами (партіями) у кількості згідно письмових заявок замовника. Строк поставки товару 5 календарних днів з моменту отримання заявки від замовника.

Як стверджує відповідач, Державним підприємством «Національна енергетична компанія «Укренерго» в особі відокремленого підрозділу «Донбаська електроенергетична система» Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» було надано наступні заявки на отримання товару:

- у квітні 2014 року - №01-82/1040 від 08.04.2014р. на суму 73458,60 грн;

- у квітні 2014 року - №08-82/105ф від 11.04.2014р. на суму 338018,75 грн;

- у червні 2014 року - №08-82/3157ф від 18.06.2014р. на суму 28576,49 грн;

- у червні 2014 року - №08-82/3158ф від 18.06.2014р. на суму 51077,88 грн.

Як вказує відповідач, зазначені заявки отримані позивачем 09.04.2014р., 11.04.2014р., 18.06.2014р. На підтвердження вказаних обставин відповідач посилається на звіти про відправлення замовлень по факсу.

Наразі, за висновками суду, вказані документи не є належними доказами надання позивачу заявок №01-82/1040 від 08.04.2014р., №08-82/105ф від 11.04.2014р., №08-82/3157ф від 18.06.2014р., №08-82/3158ф від 18.06.2014р. Зокрема, зі змісту вказаних звітів неможливо встановити, які саме документи були передані факсограмою.

Одночасно, позивач у заяві №1208/107-1 від 12.08.2015р. факт отримання заявок №01-82/1040 від 08.04.2014р., №08-82/105ф від 11.04.2014р., №08-82/3157ф від 18.06.2014р., №08-82/3158ф від 18.06.2014р. заперечив. При цьому, матеріали справи не містять письмових підтверджень отримання постачальником заявок від замовника, як це передбачено п.5.3 договору №30-1/0917-14/71 від 27.03.2014р.

Відтак, за висновками суду, відповідачем всупереч вимог ст.ст.4-3, 33 Господарського процесуального кодексу України не доведено факту прострочення позивачем поставки товару.

Крім того, навіть якщо припустити, що поставки товару за видатковими накладними №РН-619 від 04.04.2014р. на суму 73536,52 грн, №РН-684 від 11.04.2014р. на суму 70681,06 грн, №РН-722 від 17.04.2014р. на суму 219549,41 грн, №РН-737 від 18.04.2014р. на суму 2730,54 грн, №РН-736 від 18.04.2014р. на суму 108818,50 грн, №РН-826 від 29.04.2014р. на суму 9650,84 грн, №РН-1279 від 26.06.2014р. на суму 80681,08 грн були здійснені на підставі заявок №01-82/1040 від 08.04.2014р., №08-82/105ф від 11.04.2014р., №08-82/3157ф від 18.06.2014р., №08-82/3158ф від 18.06.2014р. замовника, за висновками суду, час відстрочення платежу не є співрозмірним імовірному простроченню поставки товару.

За змістом ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За приписами ст.611 зазначеного нормативно-правового акту у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За приписами ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно із п.5.1 постанови №14 від 17.12.2013р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» кредитор вправі вимагати, в тому числі в судовому порядку, сплати боржником сум інфляційних нарахувань та процентів річних як разом з оплатою суми основного боргу, так і окремо від неї.

З огляду на вищенаведене, позивач нарахував та заявив до стягнення інфляційні збитки в сумі 45368,53 грн за період з серпня 2014 року по травень 2015 року, а також 3% річних в розмірі 2903,54 грн за період з 05.05.2014р. до 09.06.2015р.

За висновками суду, розрахунок інфляційних втрат є арифметично вірним.

Одночасно, при здійсненні розрахунку процентів річних, позивачем було невірно визначено дати початку прострочення платежів, що призвело до безпідставного збільшення заявленої до стягнення у цій частині суми позовних вимог. За розрахунком суду, 3% річних за простроченими зобовязаннями відповідача становлять 2494,26 грн.

Таким чином, з урахуванням вищенаведеного, зясувавши обставини, повязані з правильністю здійснення позивачем розрахунків 3% річних та інфляційних збитків, здійснивши оцінку доказів, на яких ці розрахунки ґрунтуються, заслухавши пояснення відповідача у цій частині, суд дійшов висновку, що позовні вимоги стосовно стягнення інфляційних втрат та 3% річних підлягають задоволенню на суми 45368,53 грн та 2494,26 грн.

Згідно зі ст.49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір в сумі 752,06 грн належить повернути позивачу у звязку з наявністю обставин зменшення позовних вимог. Одночасно, судовий збір в сумі 1827 грн підлягає розподілу між сторонами пропорційно задоволеним вимогам.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.22, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги (з урахуванням заяви №1208/107-1 від 12.08.2015р.) Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Оскар», м.Запоріжжя до Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго», м.Київ в особі відокремленого підрозділу «Донбаська електроенергетична система» Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго», м.Артемівськ про стягнення 3% річних 2903,54 грн, інфляційних 45368,53 грн, задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» (01032, м.Київ, вул.Симона Петлюри, буд.25, ) в особі відокремленого підрозділу «Донбаська електроенергетична система» Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» (84500, Донецька область, м.Артемівськ, вулиця Патріса Лумумби, буд.97, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Оскар» (69066, м.Запоріжжя, Північне шосе, буд.4, офіс 210, ) інфляційні 45368,53 грн, 3% річних 2494,26 грн, а також судовий збір в сумі 1811,51 грн.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

В іншій частині позов залишити без задоволення.

Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «Компанія «Оскар» (69066, м.Запоріжжя, Північне шосе, буд.4, офіс 210, ) з Державного бюджету України судовий збір в сумі 752,06 грн, сплачений на підставі платіжного доручення №661 від 15.06.2015р.

У судовому засіданні 08.09.2015р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повне рішення складено 14.09.2015р.

Суддя Ю.О.Паляниця