КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" вересня 2015 р. Справа№ 911/1237/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шапрана В.В.

суддів: Буравльова С.І.

Андрієнка В.В.

при секретарі Місюк О.П.

за участю представників:

від позивача - Приймак Е.М.

від відповідача - Власюк О.М.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Приватного підприємства «Інженерно Будівельна торгівля» на рішення Господарського суду Київської області від 26.05.2015 (суддя: Конюх О.В.)

за позовом Київського обласного центру зайнятості

до Приватного підприємства «Інженерно Будівельна торгівля»

про розірвання договору та стягнення коштів,-

ВСТАНОВИВ:

Київський обласний центр зайнятості звернувся до Господарського суду Київської області із позовом до ПП «Інженерно Будівельна торгівля» про розірвання договору та стягнення коштів.

Рішенням Господарського суду Київської області від 26.05.2015 позов задоволений частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача 36212 грн. передоплати. В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення Господарського суду Київської області від 26.05.2015 повністю та постановити нове, яким в задоволені позовних вимог відмовити повністю.

Ухвалою суду від 17.07.2015 апеляційна скарга прийнята до провадження у складі колегії суддів головуючий суддя: Шапран В.В., судді: Буравльов С.І., Андрієнко В.В. та призначена до розгляду на 15.09.2015.

До суду від представника позивача через відділ документального забезпечення надійшли заперечення на апеляційну скаргу, в яких зазначено, що рішення місцевого суду є правомірним та обґрунтованим, а тому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Представник позивача та представник відповідача в судове засідання на вказану дату з`явилися та дали усні пояснення стосовно предмету спору.

Через відділ документального забезпечення до суду від представника апелянта надійшло клопотання про призначення по справі судової будівельно-технічної експертизи.

Колегія суддів, вивчивши доводи даного клопотання, вислухавши думку представника позивача, який заперечив щодо його задоволення, приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення, враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 1 ст.41 ГПК України, для роз`яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу.

Як вбачається із заявленого позивачем позову, ним був складений акт про невиконання відповідачем в строки, обумовлені між сторонами та умовами договору дій щодо перенесення ділянки сталевого газопроводу низького тиску.

Факт невчасного виконання вказаних робіт не заперечувався й відповідачем, який зазначав, що причиною тому є несвоєчасне перерахування замовником авансу, який необхідний для початку виконання робіт.

В той же час, відповідач ставить клопотання про призначення будівельно-технічної експертизи для вирішення питань щодо переліку та обсягу виконаних робіт, які фактично мають підтверджуватися актом виконаних робіт, що за умовами договору та відповідно до приписів чинного законодавства України підписуються представниками обох сторін.

На підтвердження своїх доводів, відповідачем суду апеляційної інстанції не надано вище зазначених документів, з причин їх відсутності, щ0о підтверджується поясненнями представників обох сторін, а тому заявлене клопотання є передчасним, необґрунтованим та не підлягаючим задоволенню.

Апеляційний господарський суд, розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні матеріали справи, встановив наступне:

26.09.2014 між ПП "Інжбудторг" (підрядник) та Київським обласним центром зайнятості (замовник) договір № 82 на виконання підрядних робіт.

Згідно умов договору замовник доручає, а підрядник бере на себе зобов'язання виконати аварійні роботи з перенесення ділянки сталевого газопроводу низького тиску ДУ 219 мм в обхід плями забудови адміністративного будинку Володарського районного центру зайнятості.

Замовник надає підряднику аванс в розмірі 30% від договірної ціни на придбання будівельних матеріалів, виробів, конструкцій. Розрахунки здійснюються в 30-денний термін після підписання акту приймання виконаних будівельних робіт згідно форми КБ-2в, КБ-3. підписаних представниками сторін. Підрядник до 25 числа звітного місяця передає замовнику акти в двох примірниках (розділ 2 договору);

Пунктами 3.1,3.2 договору сторони визначили, що підрядник зобов'язується розпочати виконання роботи протягом 2 робочих днів з моменту отримання авансу. Термін виконання робіт: 30 календарних днів з моменту отримання авансу на розрахунковий рахунок підрядника.

Відповідно до п. 7.1 договору сторони обумовили, що роботи вважаються виконаними після підписання підрядником і замовником акту приймання виконаних будівельних робіт КБ-2в КБ-3 та передачі замовнику виконавчої документації.

Позивач, звертаючись із даним позовом до суду мотивує свої вимоги тим, що передбачені договором роботи відповідачем не виконано, що зокрема підтверджується складеним актом огляду виконаних робіт від 12.01.2015. Акт приймання виконаних будівельних робіт КБ-2в та довідку про вартість виконаних робіт КБ-3 не підписано.

За таких обставин позивач просив суд розірвати укладений між сторонами договір на виконання підрядних робіт та стягнути з відповідача суму авансового платежу та передбачені договором санкції за прострочення виконання робіт

Відповідач, заперечуючи проти заявлених вимог, зазначає, що позивачем авансовий платіж, на виконання умов договору був перерахований з порушенням встановлених строків, у зв`язку з чим роботи вчасно розпочаті не були, а тому і завершити їх до початку опалювального сезону було об'єктивно неможливо, відповідно не були підписані і Акти КБ-2в.

Разом із тим, обумовлені договором роботи фактично виконані більше ніж на 90 відсотків, у зв'язку з чим відповідач заперечує твердження позивача про невиконання відповідачем умов договору.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з приписами статей 6, 627, 628 та 638 Цивільного кодексу України, сторони вільні в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів такого виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до статті 174 Господарського кодексу України, однією з підстав виникнення господарських зобов'язань є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди, не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України (ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України).

Відповідно до статті 837 Цивільного кодексу України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Як було визначено сторонами при укладанні договору, підрядник зобов'язується розпочати виконання роботи протягом 2 робочих днів з моменту отримання авансу.

Термін виконання робіт: 30 календарних днів з моменту отримання авансу на розрахунковий рахунок підрядника.

Підрядник завчасно і в письмовій формі інформує замовника про можливе затримання чи призупинення виконаних робіт по незалежним від нього обставинам ( пункт 4.3 договору);

Відповідно до частини 1 ст. 321 ГК України, частини 1 ст. 843 та частин 1, 2 ст. 844 ЦК України у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення. Ціна в договорі підряду може бути визначена в кошторисі. Кошторис може бути приблизним або твердим.

До договору сторонами було підписано договірну ціну на будівництво (форма № 9) та локальний кошторис, вартість робіт за якими становить 120708 грн.

Як було встановлено судом першої інстанції та не заперечувалося представниками сторін по справі при розгляді апеляційної скарги, на виконання пункту 2.1 договору позивач сплатив відповідачу аванс в розмірі 36212 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 13.10.2014 № 2157.

Проте, фактично платіж казначейською установою був проведений лише 31.10.2014.

Відповідно до частини 1 ст. 846 ЦК України строки виконання роботи або окремих її етапів встановлюються у договорі підряду.

Як вже зазначалося, пунктом 3.2 договору сторони передбачили термін виконання робіт 30 календарних днів з моменту отримання авансу на розрахунковий рахунок підрядника, за таких обставин, роботи згідно договору мали бути виконані до 30.11.2014.

Позивач зазначає, що відповідачем роботи виконані не були, в обумовлені терміни, йому не передані, акти не складені та не підписані.

Згідно до частин 1, 2, 4 ст. 882 ЦК України замовник, який одержав повідомлення підрядника про готовність до передання робіт, або етапу робіт, зобов'язаний негайно розпочати їх прийняття. Замовник організовує та здійснює прийняття робіт за свій рахунок, якщо інше не встановлено договором. Передання робіт і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами.

Частиною 4 статті 882 Цивільного кодексу України визначено, що передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї з сторін від підписання акта, про це вказується в акті і він підписується другою стороною.

Акт, підписаний однією стороною, може бути визнаний судом недійсним лише у разі, якщо мотиви відмови другої сторони від підписання акта визнані судом обґрунтованими.

Виходячи із змісту зазначеної норми, навіть непідписаний замовником акт є належною підставою для оплати, за умови, якщо цей акт підряднику замовником вручено або надіслано належним чином, і замовником не надано обґрунтованих претензій або обґрунтованої відмови від його підписання.

Пунктами 2.4, 7.1 договору сторони передбачили, що підрядник до 25 числа звітного місяця передає замовнику акти приймання виконаних будівельних робіт по формі КБ-2в та довідки по формі КБ-3 в двох примірниках. Роботи вважаються виконаними після підписання підрядником і замовником акту приймання виконаних будівельних робіт КБ-2в КБ-3 та передачі замовнику виконавчої документації.

Як вбачається із наявних матеріалів справи, місцевим судом відповідача неодноразово, відповідними ухвалами, зобов`язувався подати на підтвердження своїх доводів докази фактичного виконання робіт, які з його слів становлять 90% загального обсягу.

Проте, ані в суді першої ані в суді апеляційної інстанції стороною таки докази надані не були.

Відповідачем не підтверджений факт виконання ним робіт, в зазначеному ними обсязі, не надано доказів складання, підписання та направлення чи вручення особисто замовнику актів приймання-передачі виконаних робіт.

Відповідно до частини 1 cт. 883 ЦК України підрядник відповідає за недоліки збудованого об'єкта, за прострочення передання його замовникові та інші порушення договору, якщо не доведе, що ці порушення сталися не з його вини.

При розгляді апеляційної скарги, відповідач зазначав, що оскільки опалювальний сезон починається 15.10 календарного року, а аванс замовником був перерахований лише 31.10.2014, він попередив останнього про неможливість закінчення проведення таких робіт, в строки визначені договором.

В той же час, п. 4.3 договору сторони передбачили обов'язок підрядника завчасно і в письмовій формі інформувати замовника про можливе затримання чи призупинення виконаних робіт по незалежним від нього обставинам.

Доказів того, що відповідач письмово завчасно попереджав позивача про неможливість проведення робіт після початку опалювального сезону суду не подано. Усні домовленості, на які посилається відповідач, у відповідній документації по договору від 26.09.2014р. №82 не відображені, їх існування належними та допустимими доказами відповідач не підтвердив.

Відповідно до пункту 3 частини 1 ст. 847 ЦК України підрядник зобов'язаний своєчасно попередити замовника про наявність обставин, що не залежать від підрядника, які загрожують якості або придатності роботи.

З урахуванням зазначеного, Господарський суд Київської області вірно встановив факт прострочення виконання обумовлених договором робіт.

Станом на день розгляду справи роботи ні повністю ні частково підрядником не передано, а замовником не прийнято, жодного Акту КБ-2в сторонами не підписано.

Відповідно до частини 2 ст. 849 ЦК України якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її в строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків.

Позивач листом від 28.11.2014 № 3193-1/17/12-14 відмовився від договору підряду та вимагав у відповідача повернення авансу. Проте доказів направлення такого листа та отримання його відповідачем суду надано не було.

Матеріалами справи підтверджується факт направлення відповідачу листа від 31.12.2014 № 3557/17/12-14, яким останній запрошувався 12.01.2015 на огляд об'єкту та складення відповідного акту.

Проте, як вбачається із наявних матеріалів справи, а саме акту № 1 від 12.01.2015 для огляду об`єкту відповідач за викликом не з`явився.

Позивач, звертаючись із даною позовною заявою, ставить вимогу про розірвання договору підряду, проте судом обгрунтовано було відмовлено в задоволені такої вимоги, оскільки термін дії спірного договору сторонами встановлено до 31.12.2014 (пункт 3.3), та договір не містить можливості продовження його строку та механізму такого продовження, в той час як з позовом до місцевого суду замовник звернувся в березні 2015, тобто після спливу строку дії договору, який припинив свою дію, в зв`язку із закінченням строку, на який він був укладений.

Разом із тим, згідно частини 4 ст. 631 ЦК України закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Пунктом 5.2 договору сторони передбачили за невиконання умов договору, затримку надання актів виконаних робіт, за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1% вартості робіт, з яких допущено прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі 7% вказаної вартості.

Позивач просив суд стягнути з відповідача пеню в розмірі 4671,35 грн. та штраф в розмірі 2534,84 грн.

Господарський суд Київської області, відмовляючи в задоволені вимоги про стягнення пені та штрафу, в заявленому позивачем розмірі, обґрунтовує це тим, що останнім не надано повноцінного та обґрунтованого розрахунку пені та штрафу, а тому суд позбавлений можливості самостійно здійснити розрахунок пені та штрафу.

Відповідно до пункту 1.12 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» з огляду на вимоги частини першої статті 47 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується.

У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Позивачем рішення суду першої інстанції не оскаржувалося, навпаки представник в судовому засіданні апеляційної скарги зазначив проте, що рішення є обґрунтованим, правомірним та законним, та просив залишити його без змін, відповідно, розрахунку пені та штрафу не надавав.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується із позицією суду першої інстанції щодо цієї частини позовних вимог.

Відповідно до частин 1, 2, пункту 3 частини 3 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Зазначене положення застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення даної статті застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін в зобов'язанні.

Судом встановлено факт припинення зобов'язань сторін у зв`язку із закінченням строку Договору, в рахунок виконання робіт за яким позивачем була сплачена відповідачу спірна сума коштів 36212 грн. як аванс.

Відповідач не подав суду жодних доказів обсягу та вартості фактично виконаних за договором робіт, в тому числі такі докази ним не було подано на неодноразові вимоги суду першої інстанції.

За таких обставин, підстави набуття та збереження спірних грошових коштів в сумі 36212 грн. у відповідача відпали, а отже відповідач повинен повернути позивачу безпідставно збережене майно - грошові кошти, відповідно до ст. 1212 ЦК України, а отже в цій частині позовні вимоги були правомірно судом задоволені в повному обсязі.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог -відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Згідно зі статтею 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (стаття 34 Господарського процесуального кодексу України).

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції повно, всебічно і об'єктивно з`ясовано обставини справи, винесено рішення у відповідності до норм матеріального і процесуального права, з повним з`ясування обставин, що мають значення для справи, правомірно частково задоволені позовні вимоги Київського обласного центру зайнятості,, а тому апеляційна скарга Приватного підприємства «Інженерно Будівельна торгівля» не підлягає задоволенню.

Зважаючи на те, що колегією суддів апеляційна Приватного підприємства «Інженерно Будівельна торгівля» залишається без задоволення, судові витрати, відповідно до ст. 49 ГПК України покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 102, п. 1 ч. 1 ст. 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Інженерно Будівельна торгівля» залишити без задоволення, рішення Господарського суду Київської області від 26.05.2015 у справі № 911/1237/15 - без змін.

Матеріали справи № 911/1237/15 повернути до Господарського суду Київської області.

Головуючий суддя В.В. Шапран

Судді С.І. Буравльов

В.В. Андрієнко