ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" вересня 2015 р. Справа № 920/651/15

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Істоміна О.А., суддя Гончар Т. В., суддя Плужник О.В.

при секретарі - Логвін О.О.

за участю представників сторін:

прокурора Харківської області - Ногіної О.М., посвідчення № 032167 від 11.02.2015

позивача - не з'явився

1-го відповідача - не з'явився

2-го відповідача - ОСОБА_1, довіреність №687 від 07.05.2015

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Заступника прокурора Сумської області (вх.№3963 С/3-10) на рішення господарського суду Сумської області від 11 червня 2015 року по справі № 920/651/15

за позовом Заступника прокурора Сумської області в інтересах держави в особі Сумської міської ради, м. Суми

до 1. Управління капітального будівництва та дорожнього господарства Сумської міської ради, м. Суми

2.Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, м. Суми

про визнання недійсним договору співробітництва щодо будівництва в місті Суми,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Сумської області від 11.06.2015 по справі №920/651/15 (суддя Зайцева І.В.) в позові відмовлено. Стягнуто з Сумської міської ради в дохід Державного бюджету України 1218,00 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, прокуратура Сумської області подала до суду апеляційної інстанції апеляційну скаргу, в якій просить рішення господарського суду Сумської області від 11.06.2015 по справі №920/651/15 скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В апеляційній скарзі прокурор посилається на те, що оскаржуване рішення прийняте з порушенням норм чинного законодавства України і що суд першої інстанції не в повному обсязі з'ясував обставини справи, які мають значення для правильного вирішення господарського спору, неправильно та неповно дослідив докази, що призвело до невідповідності висновків суду обставинам справи, а також на те, що суд невірно застосував норми як матеріального, так і процесуального права, що потягло за собою неправильне вирішення господарського спору та згідно статті 104 Господарського процесуального кодексу України є підставою для його скасування.

Управління капітального будівництва та дорожнього господарства Сумської міської ради відзиву на апеляційну скаргу не надало, свого уповноваженого представника в судове засідання 08.09.2015 не направило.

Повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи представник Сумської міської ради в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. Крім того, в матеріалах справи відсутній відзив на апеляційну скаргу.

Фізична особа - підприємець ОСОБА_2 відзиву на апеляційну скаргу не надала, однак її представник у судовому засіданні зазначив, що рішення господарського суду Сумської області було винесено без порушення приписів чинного матеріального та процесуального законодавства, та з урахуванням всіх доказів поданих сторонами, та доказів, які були витребувані судом. Просить рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши в судовому засіданні пояснення прокурора та представника другого відповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 101 Господарського процесуального кодексу України, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.

Як свідчать матеріали справи та було встановлено судом першої інстанції, Сумською міською радою 25.09.2013 було прийнято рішення №2680-МР "Про надання, вилучення і передачу земельних ділянок юридичним та фізичним особам в межах м. Суми", у відповідності до якого Управлінню капітального будівництва та дорожнього господарства Сумської міської ради передано право постійного користування земельною ділянкою площею 0,1945 га на перехресті вулиць Д.Коротченко та Інтернаціоналістів під будівництво торговельно-розважального центру.

04.11.2013 між Управлінням капітального будівництва та дорожнього господарства Сумської міської ради (замовник - перший відповідач у справі) та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 (інвестор - другий відповідач у справі) укладений договір б/н про співробітництво щодо будівництва в м. Суми.

Предметом цього договору є співпраця сторін з метою будівництва торгівельного центру на земельній ділянці по вул. Дем'яна Коротченка (надалі - об'єкт).

Інвестор здійснює капітальне будівництво об'єкту власними або залученими за власний рахунок силами (пункт 1.1 та 2.2 договору).

Сторонами погоджено у пункті 3.8 договору, що інвестор зобов'язується внести до цільового фонду Сумської міської ради кошти у розмірі 100000,00 грн. Для здійснення технічного нагляду за будівництвом об'єкту інвестор зобов'язується сплатити грошові кошти замовнику в розмірі 1,5% від кошторисної вартості об'єкта (пункт 3.10 договору).

Замовник зобов'язується не пізніше грудня 2013 року отримати правовстановлюючі документи на право постійного користування земельною ділянкою, на якій буду збудовано об'єкт (пункт 4.1 договору).

У відповідності до пункту 4.7 договору замовник зобов'язується відмовитись від прав на земельну ділянку по вул. Дем'яна Коротченка під об'єктом на користь інвестора після введення об'єкту до експлуатації, та подати всю необхідну для цього документацію в органи місцевого самоврядування не пізніше одного місяця після введення об'єкту в експлуатацію

Даний обов'язок кореспондується з обов'язком інвестора укласти з Сумською міською радою договір оренди щодо земельної ділянки, на якій розташований об'єкт (пункт 3.12 договору) .

За умовами пункту 5.1 договір вступає в силу з моменту його підписання повноважними представниками та діє до моменту повного виконання сторонами зобов'язань за договором

17.03.2015 зобов'язаними сторонами було укладено додаткову угоду №1, згідно якої були внесені зміни до умов договору, зокрема, встановлено, що інвестор розпочинає виконання будівельних робіт по будівництву торговельного центру на земельній ділянці по вул. Дем'яна Коротченка в березні 2016 року.

Звертаючись до господарського суду з позовом Заступник прокурора Сумської області в інтересах держави в особі Сумської міської ради зазначив, що договір про співробітництва щодо будівництва в м. Суми від 04.11.2013 є недійсним у зв'язку із фактичним переданням земельної ділянки в користування без проведення земельних торгів, та за відсутності відповідного рішення органу місцевого самоврядування.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному і об'єктивному дослідженні в судовому засіданні з урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи їх взаємний зв'язок, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 14 Конституції України, земля є основним національним багатством, яке знаходиться під особливою охороною держави.

Частиною 1 статті 116 Земельного кодексу України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування та державних органів приватизації щодо земельних ділянок, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації, в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Визначена норма за своїм буквальним тлумаченням свідчить про відсутність будь-яких обмежень для Управління капітального будівництва та дорожнього господарства Сумської міської ради в частині отримання останніми земельних ділянок у користування.

Статтею 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" визначено, що виключною компетенцією міських рад є вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування наділені повноваженнями розпоряджатися землями, які перебувають відповідно у державній та комунальній власності. Таке розпорядження вони здійснюють шляхом продажу земель, безоплатної передачі у приватну власність громадянам, надання їх в оренду чи передачі їх у постійне користування (статті 118, 122, 123 Земельного кодексу України). Реалізовуючи зазначені повноваження, органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування мають право змінювати цільове призначення земельних ділянок, які відчужуються або передаються в оренду чи постійне користування.

За загальним правилом лише органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування наділені повноваженнями розпоряджатися землями, які перебувають відповідно у державній та комунальній власності. Таке розпорядження вони здійснюють шляхом продажу земель, безоплатної передачі у приватну власність громадянам, надання їх в оренду чи передачі їх у постійне користування (статті 118, 122, 123 Земельного кодексу України). Реалізовуючи зазначені повноваження, органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування мають право змінювати цільове призначення земельних ділянок, які відчужуються або передаються в оренду чи постійне користування.

Земельна ділянка, яка розташована по вулиці Д.Коротченко знаходилась у підпорядкування Сумської міської ради.

25.09.2013 Сумською міською радою прийнято рішення "Про надання, вилучення і передачу земельних ділянок юридичним та фізичним особам в межах м. Суми", за умовами якого Управлінню капітального будівництва та дорожнього господарства Сумської міської ради надано права постійного користування земельною ділянкою площею 0,1945 га на перехресті вулиць Д.Коротченко та Інтернаціоналістів для будівництва торгово - розважального центру.

Конституційний Суд України в пункті 5 мотивувальної частини рішення від 16.04.2009 № 7-рп/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) зазначив, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До ненормативних належать акти, які передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію фактом їхнього виконання. У зв'язку з прийняттям цих рішень виникають правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, у тому числі отримання державного акта на право власності на земельну ділянку, укладення договору оренди землі.

Прийняте міськрадою (як суб'єктом владних повноважень) рішення про передачу Управлінню капітального будівництва та дорожнього господарства Сумської міської ради у оренду земельної ділянки є ненормативним актом органу місцевого самоврядування, який вичерпав свою дію внаслідок його виконання.

Докази скасування зазначеного вище рішення Сумської міської ради відсутні, а отже, відповідно до статті 144 Конституції України та статті 73 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» є обов'язковим до виконання на всій території України.

Матеріали справи не містять, та сторонами не надано доказів належного оформлення першим відповідачем права користування земельною ділянкою, яка надана під будівництво торгівельного центру, проте даний факт не може бути підставою для обмеження Управління капітального будівництва та дорожнього господарства Сумської міської ради у праві на користування земельною ділянкою.

04.11.2013 між Управлінням капітального будівництва та дорожнього господарства Сумської міської ради та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 була досягнута домовленість про спільне будівництво торгівельного центру на земельній ділянці по вул. Д.Коротченко, що передбачає двосторонню участь у спорудженні зазначеної нерухомості.

Зазначений вище договір за своєю правовою природою є змішаним договором, який містить в собі елементи договору про спільну діяльність та інвестиційного договору, що регулюються главою 77 Цивільного кодексу України та Законом України "Про інвестиційну діяльність".

Згідно з статті 1130 Цивільного кодексу України за договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов'язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові.

Відповідно до частини 1 статті 1130 Цивільного кодексу України за договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов'язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові.

Вкладом учасника вважається все те, що він вносить у спільну діяльність (спільне майно), в тому числі грошові кошти, інше майно, професійні та інші знання, навички та вміння, а також ділова репутація та ділові зв'язки (частина 1 статті 1133 вказаного Кодексу).

Згідно абзацу 2 частини 1 статті 1134 Цивільного кодексу України внесене учасниками майно, яким вони володіли на підставах інших, ніж право власності, використовується в інтересах усіх учасників і є їхнім спільним майном.

Враховуючи норми Цивільного кодексу України, за договором про спільну діяльність учасники об'єднують свої вклади, після чого ці вклади набувають статусу спільного майна та використовуються в інтересах усіх учасників.

Положення частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України та стаття 20 Господарського кодексу України передбачають такий спосіб захисту порушеного права як визнання недійсним правочину (господарського договору).

Загальні підстави визнання недійсними правочинів і настання відповідних наслідків встановлені статтями 215, 216 Цивільного кодексу України .

Відповідно до частини 1 та частини 3 статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 статті 203 цього Кодексу, відповідно до яких зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

З урахуванням викладеного, недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб'єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин (пункт 2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду від 29.05.2013 № 11 "Про деякі питання практики визнання правочинів (господарських договорів) недійсними").

Таким чином, для визнання недійсним у судовому порядку правочину (господарського зобов'язання) необхідно встановити, що правочин не відповідає вимогам закону, або ж його сторонами (стороною) при укладенні було порушено господарську компетенцію.

Згідно позовних вимог у якості підстави визнання договору співробітництва щодо будівництва в м. Суми від 04.11.2013 прокурор посилається частину 1 статті 203 Цивільного кодексу України, та зазначає, що оспорюваний правочин спрямований отримання фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 у користування земельної ділянки без проведення земельних торгів.

За змістом пункту 2.9 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» від 29.05.2013 за №11 відповідність чи невідповідність правочину вимогам закону має оцінюватися господарським судом стосовно законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Відповідно до пунктів 1, 7 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" №9 від 06.11.2009, при розгляді справ про визнання правочинів недійсними суди повинні застосовувати норми матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, та на цих підставах вирішувати справи. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав визначених законом.

Як вбачається зі змісту оскаржуваного договору, основна мета визначена сторонами, як партнерство та співробітництво для досягнення певної мети.

Так, Управління капітального будівництва та дорожнього господарства Сумської міської ради у спільне зведення сторонами об'єкта будівництва, було вкладено право користування земельною ділянкою, яка розташована по вул. Дем'яна Коротченка в м. Суми, а відповідачем, в свою чергу, грошові кошти для здійснення технічного нагляду за будівництвом об'єкту.

Крім того, інвестор за умовами пункту 3.9 зобов'язаний внести до цільового фонду Сумської міської ради грошові кошти в розмірі 100000,00 грн.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про інвестиційну діяльність" інвестиційними є всі види майнових та інтелектуальних цінностей, що вкладаються в об'єкти підприємницької та інших видів діяльності, в результаті якої створюється прибуток (доход) або досягається соціальний ефект. Такими цінностями можуть бути кошти, цільові банківські вклади, паї, акції та інші цінні папери, рухоме та нерухоме майно (будинки, споруди, устаткування та інші матеріальні, цінності), а також права користування землею, водою, ресурсами, будинками, спорудами, обладнанням, а також інші майнові права.

Згідно із статтею 2 Закону України "Про інвестиційну діяльність" інвестиційною діяльністю є сукупність практичних дій громадян, юридичних осіб і держави щодо реалізації інвестицій.

Відповідно до статті 9 вказаного Закону укладення договорів, вибір партнерів, визначення зобов'язань, будь-яких інших умов господарських взаємовідносин, є виключною компетенцією суб'єктів інвестиційної діяльності, але тільки у випадку, що вони не суперечать законодавству України.

За таких умов, сторони, відповідно до вимог статті 5 Закону України "Про інвестиційну діяльність" є суб'єктами інвестиційної діяльності. Тобто фактично другий відповідач є інвестором, а перший відповідач змовником будівництва.

Відповідно до частини 2 статті 67 Господарського кодексу України підприємства вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов'язань, інших умов господарських відносин, що не суперечать законодавству України.

Приписи зазначених статей кореспондуються з положеннями статтею 627 Цивільного кодексу України, якою передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Однією із форм реалізації принципу свободи договору є можливість самостійного визначення змісту договору його сторонами. При цьому контрагенти повинні враховувати вимоги імперативних норм щодо змісту договору, а також погоджувати всі істотні умови майбутнього договору.

Отже, сторони можуть визначати зміст договору на підставі примірного або типового договору, але це є їх правом, а не обов'язком.

Укладаючи договір про співробітництво, сторони визначають обов'язок кожної з них щодо внесків, необхідних для досягнення мети сумісної діяльності. Такими внесками можуть бути грошові суми, майно, трудова участь, надання послуг, розробка і забезпечення проектною документацією, тощо (пункт 6.1 Роз'яснень Вищого арбітражного суду від 28.04.1995, № 02-5/302 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з укладанням та виконанням договорів про сумісну діяльність" з наступними змінами та доповненнями.

В розрізі встановленого, колегія суддів доходить до висновку, що при укладанні оспорюваного договору Управлінням капітального будівництва та дорожнього господарства Сумської міської ради та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 була визначена певна мета, права та обов'язки сторін і вклади кожного учасника, у зв'язку з чим суд вважає, що договір був укладений з метою створити певні правові наслідки.

Крім того, колегія суддів, дослідивши умови спірного договору, звертає увагу не те, що в ньому відсутні будь-які умови про розпорядження (передача в оренду, відчуження) даною земельною ділянкою зі сторони Управління капітального будівництва та дорожнього господарства Сумської міської ради.

Навпаки, договір містить елементи попереднього договору, яким встановлено спочатку отримання першим відповідачем земельної ділянки у користування, потім будівництво об'єкту, введення його в експлуатацію та лише після цього відчуження або передання у користування земельної ділянки першим відповідачем другому відповідачу.

Колегія суддів звертає увагу, що сторони не можуть бути обмежені у попередньому договорі вирішувати питання про права, які виникнуть у майбутньому.

Отже, питання про відчуження чи передачу в користування земельної ділянки у даному договорі не вирішувалося, сторони дійшли згоди лише про її відчуження або передачу в користування у майбутньому (без визначення всіх істотних умов такого відчуження чи передання).

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, рішення господарського суду Сумської області від 11.06.2015 по справі №920/651/15 прийняте при належному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи та у відповідності до норм матеріального та процесуального права та відсутні підстави для його скасування, в зв'язку з чим, апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 22, 85, 99, 101, пунктом 1 статті 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Заступника прокурора Сумської області залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Сумської області від 11 червня 2015 року по справі №920/651/15 залишити без змін.

Постанова набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом 20-ти днів.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 14 серпня 2015 року.

Головуючий суддя Істоміна О.А.

Суддя Гончар Т. В.

Суддя Плужник О.В.