КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" вересня 2015 р. Справа№ 910/21153/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дикунської С.Я.

суддів: Алданової С.О.

Коршун Н.М.

при секретарі Драчук Р.А.

за участю представників:

від прокуратури Лиховида О.С. - посвідчення №002628 від 05.09.2012 р.

від позивача-1 Безносик А.О. - дов. №225-КР-2582 від 13.07.2015 р.

від позивача-2 Шумінської Ю.Ю. - дов. №062/02/07-11626 від 29.12.2014 р.

від відповідача-1 Тертичного О.М. - дов. №001-2739 від 14.08.2015 р.

від відповідача-2 Тертичного О.М. - дов. №050/05-8340 від 23.12.2014 р.

від відповідача-3 не з'явились

від відповідача-4 не з'явились

від відповідача-5 не з'явились

від відповідача-6 Боднарюка М.П. - дов. №38/01-15/1321 від 12.08.2015 р.

від відповідача-7 Біжінара Р.В. - керівник

Кіян А.В. - дов. б/н від 09.10.2014 р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу заступника прокурора міста Києва

на рішення господарського суду міста Києва

від 16.04.2015 р. (головуючий суддя Стасюк С.В.,

судді: Босий В.П., Нечай О.В.)

у справі №910/21153/14

за позовом заступника прокурора міста Києва в інтересах держави

в особі: 1) Київської міської ради

2) Департаменту комунальної власності міста Києва

виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська

державна адміністрація)

до 1) Виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна

адміністрація)

2) Департаменту економіки та інвестиції виконавчого органу Київської

міської ради (Київська міська державна адміністрація)

3) Комунального підприємства «Шляхово-експлуатаційне управління по

ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них

Голосіївського району міста Києва» комунальної корпорації

«Київавтодор»

4) Комунального підприємства «Шляхово-експлуатаційне управління по

ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них

«Магістраль» комунальної корпорації «Київавтодор»

5) Комунального підприємства «Шляхово-експлуатаційне управління по

ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них

Деснянського району міста Києва» комунальної корпорації «Київавтодор»

6) Комунального підприємства по ремонту та утриманню мостів і шляхів

міста Києва «Київавтошляхміст» комунальної корпорації «Київавтодор»

7) Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгова рада»

про визнання недійсним розпорядження та договору

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 16.04.2015 р. у справі №910/21153/14 в позові заступника прокурора міста Києва відмовлено повністю. Крім цього, стягнуто з Київської міської ради в доход Державного бюджету України 1 218,00 грн. судового збору; стягнуто з Департаменту комунальної власності міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) в доход Державного бюджету України 1 218,00 грн. судового збору.

Не погодившись із згаданим рішенням суду, заступник прокурора міста Києва оскаржив його в апеляційному порядку, просив скасувати та прийняти нове, яким позов прокуратури міста Києва задовольнити. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що оскаржене рішення прийнято з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального права: ст.ст. 203, 215, 235, 759, 762 ЦК України; Закону України «Про оренду державного та комунального майна» та процесуального права: ст.ст. 4-2, 43 ГПК України, відтак на підставі ст. 104 ГПК України підлягає скасуванню.

За твердженнями прокуратури, через невірне застосування матеріального права, суд дійшов помилкового висновку, що спірний договір не має жодних умов договору оренди комунального майна. На думку апелянта, оспорюваний правочин містить всі ознаки удаваного правочину, адже в ньому приховано врегульовані Законом України «Про оренду державного та комунального майна» орендні правовідносини, відтак цей правочин має бути визнаний недійсним на підставі ст.ст. 203, 215 ЦК України. Крім цього, місцевим судом не враховано, що оспорюване розпорядження Київської міської державної адміністрації суперечить Закону України «Про оренду державного та комунального майна»й теж має бути визнано недійсним тощо.

Відповідно до автоматизованого розподілу справ між суддями, справу №910/21153/14 за апеляційною скаргою заступника прокурора міста Києва передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий - суддя Дикунська С.Я., судді: Алданова С.О., Коршун Н.М.

Розпорядженням секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 29.05.2015 р., у зв'язку з перебуванням судді Алданової С.О. у відпустці та судді Коршун Н.М. на лікарняному, змінено склад суду та визначено колегію суддів у складі: головуючий - суддя Дикунська С.Я., судді: Жук Г.А., Мальченко А.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 29.05.2015 р. апеляційну скаргу прийнято до провадження та розгляд справи призначено на 23.06.2015 року.

Розпорядженням секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 23.06.2015 р. враховуючи формування постійного складу судових колегій Київського апеляційного господарського суду, вихід судді Алданової С.О. з відпустки та судді Коршун Н.М. з лікарняного, змінено склад суду та визначено колегію суддів у складі: головуючий - суддя Дикунська С.Я., судді: Алданова С.О., Коршун Н.М.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 23.06.2015 р. апеляційну скаргу прийнято до провадження у визначеному складі суду.

Ухвалами Київського апеляційного господарського суду від 23.06.2015 р. та 14.07.2015 р. розгляд справи №910/21153/14 відкладався.

Розпорядженням секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 08.09.2015 р.в зв'язку з перебуванням судді Коршун Н.М. на лікарняному, змінено склад суду та визначено колегію суддів у складі: головуючий - суддя Дикунська С.Я., судді: Алданова С.О., Ропій Л.М.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 08.09.2015 р. апеляційну скаргу прийнято до провадження у визначеному складі суду, в судовому засіданні на підставі ст. 77 ГПК України оголошено перерву до 15.09.2015 року.

Розпорядженням секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 15.09.2015 р., враховуючи формування постійного складу судових колегій Київського апеляційного господарського суду, вихід судді Коршун Н.М. з лікарняного, змінено склад суду та визначено колегію суддів у складі: головуючий - суддя Дикунська С.Я., судді: Алданова С.О., Коршун Н.М.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 15.09.2015 р. апеляційну скаргу прийнято до провадження у визначеному складі суду.

Постановою пленуму Вищого господарського суду України №7 від 17.05.2011 р. «Про деякі питання практики застосування розділу ХІІ Господарського процесуального кодексу України» (п. 9-2) передбачено, що у разі зміни складу суду апеляційної інстанції розгляд ним справи починається заново, а отже, спочатку починається й визначений статтею 102 ГПК строк розгляду апеляційної скарги.

В судове засідання 15.09.2015 р. з'явилися представники прокуратури, позивачів та відповідачів 1, 2, 6, 7, представники відповідачів 3, 4, 5 не з'явилися, проте пояснення ними надавались в попередніх судових засіданнях, відповідачі 3, 4, 5 вирішення спору у даній справі покладали на розсуд суду.

Відповідно до ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору (п. 3.9.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції»).

Оскільки представниками відповідачів 3, 4, 5 надано пояснення по суті спору в попередніх судових засіданнях, неявка цих представників не перешкоджає вирішенню спору по суті, апеляційний господарський суд вважав за необхідне апеляційну скаргу розглянути за відсутності цих представників за наявними у справі матеріалами.

Представники прокуратури та позивачів в судовому засіданні доводи скарги підтримали, просили її задовольнити, оскаржене рішення скасувати за наведених в скарзі підстав та прийняти нове, яким позов задовольнити повністю.

Представники відповідачів 1, 2, 7 доводи скарги заперечили, просили не брати їх до уваги, а відтак рішення місцевого суду як законне та обґрунтоване залишити без змін. Представник відповідача 6 вирішення спору поклав на розсуд суду.

На підставі ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що від нього не залежали. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Заслухавши пояснення представників учасників судового процесу, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши долучені до матеріалів справи письмові докази, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що скарга не підлягає задоволенню.

Так, заступник прокурора міста Києва в інтересах держави в особі: Київської міської ради та Департаменту комунальної власності міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) звернувся до господарського суду міста Києва з позовом до виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація), Департаменту економіки та інвестиції виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація), Комунального підприємства «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Голосіївського району м. Києва» комунальної корпорації «Київавтодор», Комунального підприємства «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них «Магістраль» комунальної корпорації «Київавтодор», Комунального підприємства «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Деснянського району м. Києва» комунальної корпорації «Київавтодор», Комунального підприємства по ремонту та утриманню мостів і шляхів м. Києва «Київавтошляхміст» комунальної корпорації «Київавтодор», Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгова рада» про визнання недійсним розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) №2408 від 19.12.2011 р. «Про затвердження результатів конкурсу по залученню інвестора до здійснення заходів з облаштування 61 пішохідного підземного переходу (Лот 1)» (далі - Розпорядження №2408) та інвестиційного договору №049-13/і/115 на здійснення заходів з облаштування пішохідних підземних переходів у Голосіївському та Деснянському районах міста Києва (Лот 1) від 23.12.2011 р. (далі - Інвестиційний договір).

В обґрунтування позовних вимог прокурор посилався на недійсність Інвестиційного договору і Розпорядження №2408 виходячи з того, що вони суперечать вимогам чинного законодавства. За його твердженнями на підставі останніх відповідач-7 фактично отримав право користування комунальним майном шляхом встановлення збірно-розбірних конструкцій в переходах, використання їх для своїх цілей, а також можливої фактичної передачі в суборенду, відтак спірний Інвестиційний договір є удаваним правочином в силу приписів ст. 235 ЦК України та за своєю правовою природою є договором оренди комунального майна.

За твердженнями прокурора Київська міська рада не уповноважувала відповідачів 2, 3, 4, 5, 6 на укладення угод по оренді пішохідних переходів, при укладенні спірного Інвестиційного договору не дотримано визначеного Законом України «Про оренду державного та комунального майна» порядку укладення даного виду договорів та не визначено його істотних умов. Крім цього, перед укладенням спірного правочину не було здійснено оцінки вартості комунальних підземних переходів та не визначено орендної плати за користування ними. На думку прокуратури, Інвестиційний договір укладений не уповноваженими особами та його сторонами тощо, відтак такий правочин відповідно до приписів ст.ст. 203, 215 ЦК України підлягає визнанню недійсним.

Обгрунтовуючи підстави скасування Розпорядження №2408 прокурор посилався на те, що Київська міська державна адміністрація діяла всупереч вимогам Закону України «Про оренду державного та комунального майна» й положень ст. 19 Конституції України тощо.

Заслухавши в судовому засіданні пояснення представників учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд першої інстанції дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог та відмовив у їх задоволенні.

Так, відмовляючи в позові, місцевий суд вважав недоведеним прокурором та позивачами й не підтвердженим належними доказами факт, що Інвестиційний договір укладений з метою приховати інший правочин, а саме договір оренди комунального майна. За висновками суду оспорювані Розпорядження №2408 та Інвестиційний договір не порушують прав та інтересів держави, оскільки підземні пішохідні переходи є комунальною власністю, а управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування (ч. 2 ст. 327 ЦК України), відтак тільки Київська міська рада від імені територіальної громади міста Києва уповноважена вирішувати питання щодо розпорядження належним їй майном комунальної власності.

Крім цього, прокурором в позові не наведено жодних посилань на факти порушення прав та інтересів держави в особі Київської міської ради, Департаменту комунальної власності м. Києва чи будь-яких інших органів державної влади.

З огляду на наведене, місцевий суд дійшов висновку, що Розпорядження №2408 прийнято, а Інвестиційний договір укладено на підставі положень діючого в Україні законодавства та в межах наданих Київській міській державній адміністрації повноважень тощо.

Апеляційний господарський суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Як встановлено матеріалами справи, рішенням Київської міської ради від 24.05.2007 р. за №528/1189 затверджено Положення про порядок проведення інвестиційних конкурсів для будівництва, реконструкції, реставрації тощо об'єктів житлового та нежитлового призначення, незавершеного будівництва, інженерно-транспортної інфраструктури міста Києва (далі - Положення №528/1189), яке визначає порядок підготовки, проведення інвестиційного конкурсу, укладання інвестиційних договорів на залучення інвесторів до фінансування будівництва, реконструкції, реставрації тощо, об'єктів житлового та нежитлового призначення, у тому числі соціальної інфраструктури міста, об'єктів незавершеного будівництва, станцій метрополітену, підземних переходів, автошляхів, площ та інших об'єктів, на умовах проведення інвестиційного конкурсу. Інвестиційний конкурс проводиться згідно п. 1.2 Положення №528/1189 з метою створення сприятливих умов для провадження інвестиційної діяльності та забезпечення збалансованого економічного та соціального розвитку міста Києва та поповнення бюджету міста Києва.

Відповідно до п. 4 Положення №528/1189 організатором інвестиційних конкурсів встановлено Головне управління економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (КМДА), яке на підставі п. 2.1 рішення Київської міської ради «Про діяльність виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)» від 15.03.2012 р. №198/7535 перейменовано у Департамент економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

За змістом п. 1.5 Положення №528/1189 рішення про проведення конкурсу та про затвердження переможця конкурсу приймає виконавчий орган Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) за поданням організатора конкурсу шляхом видання відповідного розпорядження. Згідно з п. 2.1.1 Положення, пропозиції до переліку об'єктів, які потребують залучення інвестицій, надаються щомісячно організатору конкурсу структурними підрозділами виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), головними управліннями, управліннями, балансоутримувачами зазначених об'єктів.

Таким чином, прийняття розпорядження про проведення конкурсу та про затвердження переможця покладено на виконавчий орган Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації). Наведене спростовує доводи прокуратури про те, що рішення щодо майна, яке є предметом договору, належало приймати Київраді, а не КМДА.

Так, 19.12.2011 р. виконавчим органом Київської міської ради (Київською міською державною адміністрацією) прийнято Розпорядження №2408 «Про затвердження результатів конкурсу по залученню інвестора до здійснення заходів з облаштування 61 пішохідного підземного переходу (Лот 1)», яким відповідно до рішення Київської міської ради від 24.05.2007 р. №528/1189 «Про затвердження Положення про порядок проведення інвестиційних конкурсів для будівництва, реконструкції, реставрації тощо об'єктів житлового та нежитлового призначення, незавершеного будівництва, інженерно-транспортної інфраструктури міста Києва» та розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 31.10.2008 р. №1496 «Про проведення інвестиційних конкурсів із залучення інвесторів до облаштування пішохідних підземних переходів в м. Києві» затверджено переможця конкурсу по залученню інвестора до здійснення заходів з облаштування 61 пішохідного підземного переходу (Лот 1) (протокол від 23.11.2011 р. №10/2011), згідно з додатком. У відповідності до додатку переможцем конкурсу затверджено Товариство з обмеженою відповідальністю «Торгова рада».

Розпорядженням №2408 (п.п. 2, 3) визначено, що замовниками здійснення заходів з облаштування об'єкта інвестування є балансоутримувачі відповідних підземних переходів: комунальне підприємство «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Голосіївського району» м. Києва; комунальне підприємство «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них «Магістраль»; комунальне підприємство «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Деснянського району» м. Києва; комунальне підприємство по ремонту і утриманню мостів і шляхів м. Києва «Київавтошляхміст», а Головному управлінню економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) доручено укласти відповідний інвестиційний договір з переможцем конкурсу та замовниками.

Як вбачається з тексту Розпорядження №2408, його прийнято на підставі рішення Київської міської ради від 24.05.2007 р. №528/1189 «Про затвердження Положення про порядок проведення інвестиційних конкурсів для будівництва, реконструкції, реставрації тощо об'єктів житлового та нежитлового призначення, незавершеного будівництва, інженерно-транспортної інфраструктури міста Києва» та розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 31.10.2008 р. №1496 «Про проведення інвестиційних конкурсів із залучення інвесторів до облаштування пішохідних підземних переходів в м. Києві».

В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що вищенаведені рішення Київської міської ради №528/1189 та розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) №1496, на підставі яких прийнято Розпорядження №2408, є недійсними або скасованими в установленому порядку, як і не доведено належними доказами, що Розпорядження №2408 не відповідає вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт, що могло бути підставою для визнання його недійсним тощо.

У відповідності до п. 2 роз'яснення президії Вищого арбітражного суду України від 26.01.2000 р. №02-5/35 «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з визнанням недійсними актів державних чи інших органів» підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов'язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації - позивача у справі. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, у господарського суду немає правових підстав для задоволення позову.

Враховуючи вищенаведене, місцевий суд дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову в частині визнання Розпорядження №2408 недійсним.

Іншу позовну вимогу (визнання недійсним Інвестиційного договору на підставі ст. 235 ЦК України як удаваного правочину) суд першої інстанції вважав безпідставною та необґрунтованою.

Так, 23.12.2011 р. на виконання Розпорядження №2408 між Головним управлінням економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), що виступає організатором інвестиційного конкурсу по залученню інвестора до здійснення заходів з облаштування пішохідних підземних переходів у Голосіївському та Деснянському районах міста Києва (організатор конкурсу), Комунальним підприємством «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Голосіївського району м. Києва» (балансоутримувач 1), Комунальним підприємством «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них «Магістраль» комунальної корпорації «Київавтодор» (балансоутримувач 2), Комунальним підприємством «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Деснянського району м. Києва» (балансоутримувач 3), Комунальним підприємством по ремонту і утриманню мостів і шляхів м. Києва «Київавтошляхміст» комунальної корпорації «Київавтодор» (балансоутримувач 4) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Торгова рада», що виступає інвестором здійснення заходів з облаштування пішохідних переходів у Голосіївському та Деснянському районах міста Києва (інвестор), укладено Інвестиційний договір на здійснення заходів з облаштування пішохідних підземних переходів у Голосіївському та Деснянському районах міста Києва (Лот 1).

Посилання прокурора на те, що Інвестиційний договір є прихованою угодою оренди комунального майна, укладеною всупереч вимогам Закону України «Про оренду державного та комунального майна» не заслуговують на увагу.

Удаваним на підставі ст. 235 ЦК України є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

У відповідності до вимог статей 283, 284 ГК України, за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. Однією із істотних умов договору оренди є орендна плата з урахуванням її індексації. Відтак, характерними ознаками оренди, які відрізняють її з поміж інших договорів, є надання майна у тимчасове користування, за яке орендодавцю (власнику майна чи іншому законному володільцеві) обов'язково сплачується орендна плата, тобто мета укладення договорів оренди полягає саме в отриманні прибутку орендодавцем від передання належного йому майна в користування третій особі.

Проте, згідно ст. 1 Закону України «Про інвестиційну діяльність» інвестиціями є всі види майнових та інтелектуальних цінностей, що вкладаються в об'єкти підприємницької та інших видів діяльності, в результаті якої створюється прибуток (доход) або досягається соціальний ефект. Такими цінностями можуть бути: кошти, цільові банківські вклади, паї, акції та інші цінні папери (крім векселів); рухоме та нерухоме майно (будинки, споруди, устаткування та інші матеріальні цінності); майнові права інтелектуальної власності; сукупність технічних, технологічних, комерційних та інших знань, оформлених у вигляді технічної документації, навиків та виробничого досвіду, необхідних для організації того чи іншого виду виробництва, але не запатентованих («ноу-хау»); права користування землею, водою, ресурсами, будинками, спорудами, обладнанням, а також інші майнові права; інші цінності.

На підставі ст. 9 Закону України «Про інвестиційну діяльність» основним правовим документом, який регулює взаємовідносини між суб'єктами інвестиційної діяльності, є договір (угода).

Укладення договорів, вибір партнерів, визначення зобов'язань, будь-яких інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України, є виключною компетенцією суб'єктів інвестиційної діяльності.

Відповідно до п. 2.1 Інвестиційного договору, за умовами інвестиційного конкурсу та поданої конкурсної пропозиції інвестор зобов'язується здійснити заходи з облаштування об'єкту інвестування, визначені в пункті 1.2. цього договору та отримує право встановити і протягом дії договору користуватись легкими збірно-розбірними конструкціями, встановленими у відповідному пішохідному підземному переході відповідно до вимог чинного законодавства України, для своїх комерційних цілей, в тому числі вільно розпоряджатися такими конструкціями та надавати їх в користування третім особам на свій власний розсуд.

Облаштування об'єкту інвестування (інвестиційний проект) це: проведення робіт по поліпшенню технічного стану підземних пішохідних переходів, здійснення експлуатаційного та санітарного утримання підземних пішохідних переходів, їх елементів та інженерних мереж у належному стані, прибирання, очищення (в т.ч. від рекламних оголошень), поливання (у літній період) прохідної частини підземного пішохідного переходу і прилеглої до нього території, здійснення заходів, передбачених у переліку регламентних робіт, наведених у додатку № 5 до цього договору, що є його невід'ємною частиною, а також виконання інших необхідних робіт, які пов'язані з належною експлуатацією підземного пішохідного переходу та забезпеченням умов для безпечного руху пішоходів, що виявлені під час складання актів обстеження об'єкту інвестування або на протязі дії даного договору (п. 1.2 Інвестиційного договору).

Загальна орієнтовна вартість здійснення заходів з облаштування об'єкту інвестування (розмір інвестицій) протягом терміну дії договору становить 10 982 015,00 грн. (п. 2.2 Інвестиційного договору).

Таким чином, здійснення заходів з облаштування об'єкту інвестування - пішохідних підземних переходів та отримання права встановлення та користування легкими збірно-розбірними конструкціями, встановленими у відповідних пішохідних підземних переходах для своїх комерційних цілей, в тому числі право вільно розпоряджатись такими конструкціями та надавати їх в користування третім особам на свій власний розсуд є формою інвестування, яка передбачає комерційну заінтересованість інвестора, тобто вкладення інвестицій в облаштування та утримання підземних пішохідних переходів та отримання прибутку, досягнення соціального ефекту від такого інвестування, що відповідає природі інвестиційної діяльності, не може розцінюватись як передання цих підземних пішохідних переходів в орендне користування, оскільки за користування майном не справляється плата на користь власника/іншого законного володільця тобто не досягається мета, характерна для договору оренди.

Поєднання в Інвестиційному договорі елементів договору підряду та оренди відповідає природі цього договору та не є порушенням законодавства. Так, зокрема, на підставі ч. 2 ст. 628 ЦК України, сторони мають право укласти договір, у якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір).

Як вбачається з тексту спірного Інвестиційного договору, метою його укладення є комерційна заінтересованість інвестора на досягнення соціального ефекту, що є суттєво відмінним від правовідносин оренди, які є виключно комерційними - задоволення майнових інтересів орендодавця, тобто отримання прибутку від передання майна в оренду.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що між сторонами укладено саме інвестиційний договір, зміст якого відповідає вимогам законодавства та умовам конкурсу, він містить умови та терміни реалізації інвестиційного проекту, і не містить розбіжностей між волею сторін та зовнішнім виявом згаданого договору.

Наведене спростовує твердження прокурора щодо невідповідності Інвестиційного договору нормам чинного законодавства, адже суду не доведено, що цей договір є удаваним правочином - прихованим договором оренди, відтак місцевий господарський суд правомірно не застосував до даних правовідносин правила регулювання, передбачені для договорів оренди державного та комунального майна - такий договір між сторонами не укладався.

За таких обставин, апеляційний господарський суд погоджується з висновками місцевого суду, як законними, обґрунтованими обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення наведено місцевим судом, підстав для скасування його не знаходить. Доводи апелянта по суті скарги, як безпідставні й необґрунтовані не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються жодними доказами по справі й не спростовують викладених в судовому рішенні висновків.

Керуючись ст.ст. 99, 101-103, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу заступника прокурора міста Києва залишити без задоволення, рішення господарського суду міста Києва від 16.04.2015 р. у справі №910/21153/14 - без змін.

Матеріали справи №910/21153/14 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанову може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя С.Я. Дикунська

Судді С.О. Алданова

Н.М. Коршун