РІШЕННЯ

"27" серпня 2015 р.Справа № 921/599/15-г/3

Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Боровець Я.Я.

Розглянув справу

за позовом: ОСОБА_1 акціонерного товариства "Галіція Дистилері", вул. Бариська, 8В, м. Бучач, Бучацький район, Тернопільська область, 48400

до відповідача: Регіонального відділення Фонду державного майна України по Тернопільській області, вул. Танцорова, 51, м. Тернопіль, 46001

про визнання недійсною додаткову угоду № 10 від 24.02.2015 р. до договору оренди № 9-ЦМК від 12.12.2001 р.

За участю представників сторін:

позивача: ОСОБА_2 (Договір про надання правової допомоги № б/н від 05.05.2015 р, посвідчення № 422 від 05.05.2006 р.)

відповідача: ОСОБА_3 представник (довіреність № 29 від 30.07.20015 р.), ОСОБА_4 представник (довіреність № 08 від 18.02.20015 р.)

В судовому засіданні представникам сторін розяснено процесуальні права та обовязки, передбачені ст. ст. 20, 22, 81-1 Господарського процесуального кодексу України. За відсутності відповідного клопотання технічна фіксація судового процесу не здійснювалася. В судовому засіданні 27.08.2015 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть справи: Приватне акціонерне товариство "Галіція Дистилері" звернулося в господарський суд Тернопільської області з позовом до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Тернопільській області про визнання недійсною додаткову угоду № 10 від 24.02.2015 р. до договору оренди № 9-ЦМК від 12.12.2001 р.

Позовні вимоги обгрунтовуються тим, що додаткова угода № 10 від 24.02.2015 року до договору оренди № 9-ЦМК від 12.12.2001 року суперечить положенням Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України № 786 від 04.10.95 та Методики оцінки об'єктів оренди, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України № 629 від 10.08.95, а саме в частині необхідності проведення незалежної оцінки об'єкту оренди і у зв'язку з чим підлягає визнанню недійсною на підставі ч. 1 ст. 203 та ст. 215 ЦК України.

Ухвалою суду від 18.06.2015 року позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до судового розгляду на 30.07.2015 року.

Відповідачем 30.07.2015 року подано відзив № 10-12-02985 на позовну заяву, згідно якого проти позовних вимог заперечив.

Ухвалою суду від 30.07.2015 року, у зв'язку з неявкою представника позивача, розгляд справи відкладався до 11.08.2015 року.

Ухвалою суду від 11.08.2015 року, враховуючи клопотання відповідача, розгляд справи відкладався до 17.08.2015 року.

Ухвалою суду від 17.08.2015 року продовжено строк розгляду спору на 15 днів по 01.09.2015 року.

В судовому засіданні 17.08.2015 року оголошувалась перерва до 27.08.2015 року.

Відповідачем 27.08.2015 року через канцелярію суду подано додаткові письмові пояснення № 10-12-03389 по суті позовних вимог.

Представник позивача в судове засідання призначене на 27.08.2015 року з'явився, вимоги ухвал суду виконав повністю, позовні вимоги підтримав, просив позов задоволити з підстав наведених у позовній заяві.

Представники відповідача в судове засідання призначене на 27.08.2015 року з'явилися, вимоги ухвал суду виконали повністю, проти позовних вимог заперечили з підстав наведених у відзиві на позовну заяву та додаткових письмових поясненнях по суті спору, просили у задоволенні позову відмовити.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, повно та об'єктивно дослідивши подані докази в їх сукупності, судом встановлено наступне.

Рішенням господарського суду Тернопільської області від 15.01.2014 року у справі № 14/59/5022-941/2012 (18/18/5022-404/2012) за позовом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Тернопільській області до відповідача ОСОБА_1 акціонерного товариства "Галіція Дистилері" про спонукання внести зміни до договору оренди № 9-ЦМК від 12.12.2001 року, господарським судом позов задоволено частково та вирішено спонукати Приватне акціонерне товариство "Галіція Дистилері" (вул. Бариська, 8А, м. Бучач, 48400, код 31274359) укласти Додаткову угоду № 10 про внесення змін до договору оренди від 12.12.2001 р. № 9-ЦМК цілісного майнового комплексу структурного підрозділу (горілчаного цеху) Бучацького мальтозного заводу, в частині внесення змін до п. 3.1 Розділу 3 "Орендна плата" та п. 5.14 Розділу 5 "Обов'язки Орендаря" в редакції Фонду державного майна України по Тернопільській області, а саме:

- п.3.1. Розділу 3 "Орендна плата" - "Орендна плата визначається на підставі "Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу", затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 року за № 786 (із змінами та доповненнями) і становить без ПДВ за базовий місяць оренди (вересень 2011 року) - 43366,94 грн. (сорок три тисячі триста шістдесят шість гривень 94 коп.).

Нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному чинним законодавством.

Орендна плата за перший місяць оренди (грудень 2011 року) визначається шляхом коригування орендної плати за базовий місяць (вересень 2011 року) на індекси інфляції за жовтень, листопад, грудень 2011 року";

- п.5.14. Розділу 5 "Обов'язки Орендаря" - "Орендар сплачує до державного бюджету донараховану, відповідно до "Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу", затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 року за № 786 (із змінами та доповненнями), орендну плату в сумі 9247,38 грн. без ПДВ - за 11 днів вересня 2011 року, 25220,14 грн. без ПДВ - за жовтень 2011 року та 25245,36 грн. без ПДВ - за листопад 2011 року, в місячний термін, з дня підписання даної додаткової угоди".

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 28.04.2014 року у справі № 14/59/5022-941/2012 (18/18/5022-404/2012) апеляційну скаргу ОСОБА_1 акціонерного товариства "Галіція Дистилері" задоволено, а рішення господарського суду Тернопільської області в частині часткового задоволення позовних вимог скасовано та прийнято в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Постановою Вищого господарського суду України від 07.10.2014 року у справі № 14/59/5022-941/2012 (18/18/5022-404/2012) постанову Львівського апеляційного господарського суду від 28.04.2014 року скасовано в частині скасування рішення господарського суду Тернопільської області від 15.01.2014 року та прийняття нового рішення у скасованій частині про відмову у задоволенні позовних вимог, а рішення господарського суду Тернопільської області від 15.01.2014 року у частині про задоволення позову залишено в силі.

На виконання постанови Вищого господарського суду України від 07.10.2014 року у справі № 14/59/5022-941/2012 (18/18/5022-404/2012) та рішення господарського суду Тернопільської області від 15.01.2014 року видано наказ господарського суду Тернопільської області від 21.11.2014 року про спонукання ОСОБА_1 акціонерного товариства "Галіція Дистилері" укласти Додаткову угоду № 10 про внесення змін до Договору оренди від 12.12.2001 № 9-ЦМК цілісного майнового комплексу структурного підрозділу (горілчаного цеху) Бучацького мальтозного заводу, в частині внесення змін до п. 3.1. Розділу З «Орендна плата» та п. 5.14. Розділу 5 «Обов»язки орендаря» в редакції Фонду державного майна України по Тернопільській області.

Ухвалою господарського суду Тернопільської області від 23.01.2015 у справі № 14/59/5022- 941/2012 (18/18/5022-404/2012) про роз'яснення рішення суду від 15.01.2014 року за заявою ОСОБА_1 акціонерного товариства «Галіція Дистилері» від 26.12.2014 року № 814, було роз'яснено, що згідно вказаного рішення суду від 15.01.2014 року, Приватне акціонерне товариство «Галіція Дистилері» зобов'язане укласти Додаткову угоду № 10 про внесення змін до Договору оренди від 12.12.2001 № 9-ЦМК цілісного майнового комплексу структурного підрозділу (горілчаного цеху) Бучацького мальтозного заводу, в частині внесення змін до п. 3.1 Розділу 3 «Орендна плата» та п. 5.14 Розділу 5 «Обов'язки орендаря» в редакції Фонду державного майна України по Тернопільській області.

24.02.2015 між Регіональним відділенням Фонду державного майна по Тернопільській області та ОСОБА_1 акціонерним товариством «Галіція Дистилері» укладено Додаткову угоду № 10 наступного змісту:

"Регіональне відділення Фонду державного майна України по Тернопільській області, в особі начальника відділення ОСОБА_5, що діє на підставі Положення про Регіональне відділення Фонду державного майна України по Тернопільській області, затвердженого Головою Фонду державного майна України 18.07.2012 (із внесеними змінами) (надалі Орендодавець), з однієї сторони, та Приватне акціонерне товариство "Галіція Дистилері", в особі генерального директора товариства ОСОБА_6, що діє на підставі Статуту товариства, затвердженого рішенням Загальних зборів акціонерів, протокол № 1 від 18.04.2011 та зареєстрованого 11.05.2011 державним реєстратором Бучацької РДА ОСОБА_7 за № 5000064 (надалі Орендар), з іншої сторони, керуючись Законом України "Про оренду державного та комунального майна", "Методикою розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу", затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 № 786 (із останніми змінами, внесеними постановою КМУ від 14.09.2011 за № 961) і пунктом 10.3 Договору, на виконання Постанови Вищого Господарського суду України від 07.10.2014 у справі № 14/59/5022-941/2012 (18/18/5022-404/2012) та рішення господарського суду Тернопільської області від 25.01.2014 у справі № 14/59/5022-941/2012 (18/18/5022-404/2012), керуючись Ухвалою господарського суду Тернопільської області від 23.01.2015 про роз'яснення рішення у справі № 14/59/5022-941/2012 (18/18/5022-404/2012) уклали цю додаткову угоду про наступне:

1. Внести зміни до пункту 3.1 Розділу 3 "Орендна плата" та доповнити розділ 5 "Обов'язки Орендаря" пунктом 5.14 договору оренди від 12 грудня 2001 року № 9-ЦМК виклавши їх в такій редакції:

Пункт 3.1. Розділу 3 "Орендна плата" - "Орендна плата визначається на підставі "Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу", затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 року за № 786 (із змінами та доповненнями) і становить без ПДВ за базовий місяць оренди (вересень 2011 року) - 43366,94 грн. (сорок три тисячі триста шістдесят шість гривень 94 коп.).

Нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному чинним законодавством.

Орендна плата за перший місяць оренди (грудень 2011 року) визначається шляхом коригування орендної плати за базовий місяць (вересень 2011 року) на індекси інфляції за жовтень, листопад, грудень 2011 року";

Пункт 5.14. Розділу 5 "Обов'язки Орендаря" - "Орендар сплачує до державного бюджету донараховану, відповідно до "Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу", затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04 жовтня 1995 року за № 786 (із змінами та доповненнями), орендну плату в сумі 9247,38 грн. без ПДВ за 11 днів вересня 2011 року, 25220,14 грн. без ПДВ - за жовтень 2011 року та 25245,36 грн. без ПДВ за листопад 2011 року, в місячний термін, з дня підписання даної додаткової угоди".

Таким чином, Додаткова угода № 10 від 24.02.2015 року була укладена на виконання рішення господарського суду Тернопільської області від 15.01.2014 року.

Рішенням господарського суду Тернопільської області від 15.01.2014 року у справі № 14/59/5022-941/2012 (18/18/5022-404/2012) встановлено наступне.

12.12.2001 року між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Тернопільській області, як орендодавцем та закритим акціонерним товариством "Галспирт", як орендарем було укладено договір оренди цілісного майнового комплексу структурного підрозділу (горілчаного цеху) Бучацького мальтозного заводу № 9-ЦМК, (надалі по тексту - Договір оренди), відповідно до якого орендарю було передано в строкове платне користування цілісний майновий комплекс для виробництва та реалізації лікеро-горілчаних виробів, іншої продукції харчової промисловості.

Відповідно до розділу 3 даного правочину, орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати, затвердженої Кабінетом Міністрів України і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку (листопад 2001 року) 5 268,98 грн. Нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному чинним законодавством України (п. 3.1.); орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць (п. 3.2.); орендна плата перераховується до державного бюджету щомісячно не пізніше 15 числа місяця, наступного за звітним місяцем оренди (п. 3.3.).

Водночас, умови даної угоди щодо перегляду розміру орендної плати були змінені у судовому порядку.

Так, рішенням господарського суду Тернопільської області від 30.04.2013 р. по справі № 921/293/13-г/11, в задоволенні позовних вимог ПрАТ "Галіція Дистилері" до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Тернопільській області про внесення змін у договір оренди № 9-ЦМК від 12.12.2001 р., а саме п. 3.4, відмовлено в повному обсязі.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 27.06.2013 р., яка залишена в силі постановою Вищого господарського суду України від 18.11.2013 р., рішення суду першої інстанції від 30.04.2013 р. скасовано, та прийнято нове рішення, яким внесено зміни у договір оренди № 9-ЦМК від 12.12.2013 р., виклавши пункт 3.4 договору оренди в наступній редакції: "Розмір орендної плати переглядається на вимогу однієї із сторін у випадках передбачених чинним законодавством України".

Пунктом 8.2. угоди передбачено право орендодавця виступити з ініціативою щодо внесення змін до цього договору, або його розірвання у разі погіршення стану орендованого майна підприємства внаслідок невиконання або неналежного виконання умов цього правочину.

Згідно п. 10.2. умови цього договору зберігають свою силу протягом всього терміну дії останнього, в тому числі у випадках, коли після його укладення законодавством встановлено правила, що погіршують становище орендаря, а в частині зобов'язань орендаря, щодо орендної плати до виконання зобов'язань.

Крім того сторонами узгоджена можливість зміни, доповнення та розірвання укладеного правочину лише за взаємною згодою сторін (п. 10.3 Договору). Зміни і доповнення, що пропонуються внести, розглядаються протягом одного місяця з дати їх подання до розгляду іншій стороні.

Згідно розділу 12 Договору додатки до нього є його невід'ємною і складовою частиною. До договору додаються: акт оцінки вартості майна, що передається в оренду; акт приймання-передачі орендованого майна; розрахунок орендної плати.

Додатковою угодою № 6 від 21.01.2007 р. про внесення змін до договору оренди від 12.12.2001 р. № 9-ЦМК (із змінами та доповненнями, внесеними угодами № 1 від 18.01.2002 р.; № 2 від 06.02.2004 р., № 3 від 23.03.2004 р., № 4 від 08.04.2004 р.; № 5 від 12.01.2007 р.), яка є його складовою і невід'ємною частиною, у п. 3.1. розділу 3 "Орендна плата" внесено зміни та викладено їх у такій редакції: "Орендна плата визначена на підставі Методики розрахунку і порядку використання плати за оренду державного майна, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.1995 року № 786 (в новій редакції) згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2006 року № 1846 і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку (грудень 2006 року) 9962,89 грн.

Нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному чинним законодавством України.

Орендна плата за перший місяць оренди (січень 2007 року) визначається шляхом корегування орендної плати за базовий місяць (грудень 2006 року) на індекс інфляції за січень 2007 року".

Додатковою угодою № 9 від 22.07.2011 р. про внесення змін до Договору оренди (із змінами та доповненнями, внесеними угодами № 1 від 18.01.2002 р.; № 2 від 06.02.2004 р., № 3 від 23.03.2004 р., № 4 від 08.04.2004 р.; № 5 від 12.01.2007 р.; № 6 від 21.01.2007 р.; № 7 від 12.01.2010 р.; № 8 від 11.03.2010 р.), продовжено договір оренди на 5 років з 13 квітня 2010 року по 12 квітня 2015 року.

Листом від 19.10.2011 року № 18-11-03269 "Щодо перегляду орендних ставок" позивач проінформував відповідача про те, що постановою Кабінету Міністрів України від 14.09.2011 р. № 961 внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 р. №786 "Про Методику розрахунку орендної плати за державне майно та пропозиції її розподілу", в тому числі в частині орендних ставок, яка набрала чинності 20.09.2011 року та повідомив, що регіональним відділенням буде переглянуто розмір орендної плати по договору оренди № 9-ЦМК від 12.12.2001 року у відповідності до вищезазначених нормативно-правових актів.

Згідно листа від 19.12.2011 року № 18-14-04011 "Щодо внесення змін до договору оренди" позивач запропонував розглянути надісланий відповідачу 14.12.2011 року електронною поштою проект додаткової угоди та прибути до регіонального відділення для її підписання (не пізніше 23 грудня 2011 року).

Листом від 22.12.2011 року № 18-14-04059 "Щодо внесення змін до договору оренди" Регіональне відділення в доповнення до листів від 19.10.2011 року № 18-11-03269 та 19.12.2011 року № 18-14-04011 надіслало відповідачу для розгляду проект додаткової угоди № 10 про внесення змін до Договору оренди в частині зміни розміру орендної плати.

Вказані дії суб'єктом владних повноважень обгрунтовувались вимогами Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропозиції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 р. № 786 (із змінами внесеними Постановою Кабінету Міністрів України від 14.09.2011р. № 961) (далі-Методика) та домовленостями викладеними у п. 3.4 Договору оренди. При цьому акціонерному товариству запропоновано протягом 5 днів після отримання даного листа підписати усі 4 примірники додаткової угоди з додатками, завірити їх печаткою та повернути позивачу для підписання відділенням, як орендодавцем.

Листом від 10.01.2012 р. № 11 відповідач повідомив, що жодним законодавчим актом України не встановлено, що у випадку зміни Методики повинна змінюватись орендна плата за чинними договорами оренди державного майна, з огляду на що ПрАТ "Галіція Дистилері" не погоджується на збільшення орендної плати за договором оренди від 12.12.2001 р. № 9-ЦМК.

При цьому, суб'єкт господарювання зазначив, що ч. 2 ст. 284 Господарського кодексу України та ч. 4 ст. 10 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" встановлено, що умови договору оренди є чинними на весь строк дії договору і у випадках, коли після його укладення (приведення у відповідність з цим Законом) законодавством встановлено правила, які погіршують становище орендаря.

Господарський суд Тернопільської області при прийнятті рішення від 15.01.2014 року у справі № 14/59/5022-941/2012 (18/18/5022-404/2012) надаючи правову оцінку правовідносинам, які склались між сторонами, виходив із наступного.

В силу вимог ч. 1 ст. 651 ЦК України, зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому, приписами ч. 1 ст. 188 ГК України встановлено, що зміна та розірвання договорів в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або договором.

Статтею 632 ЦК України визначено, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. В той же час, у випадках встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які регулюються уповноваженими органами.

При цьому, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 762 ЦК України, договором або законом може бути встановлений періодичний перегляд, зміну (індексацію) розміру за користування майном.

Системний аналіз вказаних норм чинного законодавства дає підстави стверджувати про диспозитивність викладених у них положень, яка проявляється у можливості вчинення інших, ніж зазначених у диспозиції статті, дій, зокрема, у випадках встановлених законом чи договором. Тобто, нормами чинного законодавства України передбачено можливість зміни умов договору, в тому числі і за рішенням суду, на вимогу однієї із сторін у випадках, встановлених договором або законом.

У пункті 9.3 договору оренди № 9-ЦМК від 12.12.2001 року його контрагенти обумовили, що спори і суперечки, які виникають з даного правочину або у звязку з ним вирішуються в судовому порядку.

Водночас, п. 3.4. Договору передбачено, що розмір орендної плати переглядається на вимогу однієї із сторін у випадках передбачених чинним законодавством України.

Відповідно до ч. 1 ст. 286 ГК України, орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством.

Згідно приписів ст. 10 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендна плата є однією із істотних умов договору.

В силу ст. 21, ч. 1 і 2, Закону України "Про оренду державного та комунального майна" розмір орендної плати може бути змінено за погодженням сторін. Розмір орендної плати може бути змінено на вимогу однієї з сторін, якщо з незалежних від них обставин істотно змінився стан об'єкта оренди, а також і в інших випадках, встановлених законодавчими актами України.

Статтею 19 вище названого Закону встановлено, що орендар вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності. Методика розрахунку орендної плати та пропорції її розподілу між відповідним бюджетом, орендодавцем та балансоутримувачем визначаються для об'єктів, що перебувають у державній власності, Кабінетом Міністрів України.

Ставки за використання нерухомого державного майна встановлені у Методиці розрахунку, за змістом додатку 2 якої розмір орендної ставки залежить від використання орендарем нерухомого майна за цільовим призначенням.

Згідно п. 3.1. Договору, орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати, затвердженої Кабінетом міністрів України.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 14.09.2011 року № 961 "Про внесення змін до постанов Кабінету Міністрів України від 10.08.1995 року № 629 та від 04.10.1995 року № 786" внесено зміни, зокрема, у п. 1 додатку 1 зазначеної Методики та змінено (збільшено) розмір орендних ставок за використання цілісних майнових комплексів державних підприємств. Зазначені зміни набрали чинності з 20.09.2011 року.

Водночас, за результатами перегляду рішення господарського суду Тернопільської області від 30.04.2013 р. по справі № 921/293/13-г/11, суди вищих інстанцій констатували, зокрема, що у разі, коли після укладення правочину, змінюється ЦК України або інші акти цивільного законодавства, у звязку з чим правочин стає суперечити відповідним актам законодавства, такий правочин слід привести у відповідність до змінених правил поведінки або визнати його недійсним.

Таким чином, з урахуванням наведених норм законодавства та встановлених у справі обставин, суд вважає, що зміна орендних ставок обумовлена зміною законодавства, яке їх визначає, слугує підставою для зміни умов договору в частині орендної плати. До того ж можливість таких змін передбачена умовами Договору оренди.

Даний висновок суду, поряд з іншим, ґрунтується на правовій позиції Верховного Суду України, що викладена у постанові від 20.08.2013 року по справі № 5017/781/2012.

Зокрема, Верховний Суд України у даному судовому акті вказав можливість зміни, згідно норм чинного законодавства, умов договору за рішенням суду на вимогу однієї із сторін в аналогічних правовідносинах.

Крім того Верховний суд України зазначив, що посилання відповідачів на те, що зміна методики розрахунку, зміна централізованих цін і тарифів, прийнятих пізніше ніж укладений договір, не мають зворотної дії в часі з посиланням на приписи ст. 58 Конституції України, є безпідставними.

Водночас, Верховний Суд України вказав на те, що законодавча зміна граничного розміру цієї плати є підставою для перегляду розміру орендної плати, встановленої умовами договору.

Вищий господарський суд України у своїй постанові від 07.10.2014 року у справі № 14/59/5022-941/2012 (18/18/5022-404/2012), якою рішення господарського суду Тернопільської області від 15.01.2014 року у справі № 14/59/5022-941/2012 (18/18/5022-404/2012) в частині спонукання до укладення Додаткової угоди № 10 про внесення змін до договору оренди від 12.12.2001 року залишив в силі, зазначив, що суд першої інстанції у розгляді даної справи повно та всебічно дослідивши всі обставини справи, перевіривши їх поданими сторонами доказами, яким надав необхідну оцінку, з дотриманням норм матеріального та процесуального права, встановивши, що зміна розміру орендних ставок, обумовлена зміною законодавства, яке їх визначає, слугує підставою для зміни умов Договору оренди в частині розміру орендної плати; беручи до уваги те, що умовами Договору оренди передбачена можливість перегляду розміру орендної плати у випадках передбачених чинним законодавством України, - дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позову в частині внесення змін до Договору оренди щодо збільшення розміру орендної плати, у зв'язку з законодавчою зміною розміру орендних ставок.

Відповідно до ч. 3 ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Позивач у позовній заяві зазначив, що у відповідності до п. 2 Методики оцінки об'єктів оренди, затвердженої постановою КМУ № 629 від 10.08.1995 р., оцінка обов'язково проводиться перед укладенням договору оренди та перед продовженням (поновленням) договору оренди у разі, коли на момент продовження дії такого договору остання оцінка об'єкта оренди була проведена більш як три роки тому. Також, звертає увагу на те, що незалежна оцінка об'єкту оренди не була проведена ініціатором укладення додатку до договору, тобто позивачем, а відповідно розмір орендної плати за перший місяць оренди та доплата орендної плати за вересень, жовтень та листопад 2011 року було визначено необгрунтовано.

Однак, слід зазначити, що Договір оренди № 9-ЦМК від 12.12.2001 року цілісного майнового комплексу структурного підрозділу (горілчаного цеху) Бучацького мальтозного заводу на час укладення Додаткової угоди № 10 не переукладався, не продовжувався та не поновлювався, а Додатковою угодою № 10 від 24.02.2015 року було внесено зміни до вказаного договору оренди виключно на умовах визначених рішенням господарського суду Тернопільської області суду від 15.01.2014 року у справі №14/59/5022-941/2012 (18/18/5022-404/2012).

На момент звернення позивача до відповідача з вимогою укласти Додаткову угоду № 10 про внесення змін до договору оренди від 12.12.2001 року №9-ЦМК та укладення Додаткової угоди № 10 даний договір оренди не підлягав продовженню, адже Додатковою угодою № 9 від 22.07.2011 року, укладеною на виконання постанови Львівського апеляційного господарського суду від 28.10.2010 року у справі № 17/22-504, якою визнано продовженим договір оренди № 9-ЦМК цілісного майнового комплексу структурного підрозділу (горілчаного цеху) Бучацького мальтозного заводу від 12.12.2001 року терміном на п'ять років, термін його дії був продовжений з 13 квітня 2010 року до 12 квітня 2015 року.

Загальні підстави і наслідки недійсності правочинів (господарських договорів) встановлені статтями 215, 216 ЦК України, статтями 207, 208 ГК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Частина 2 ст. 203 ЦК України передбачає, що особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно ч. 5 ст. 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст. 207 ГК України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині. Недійсною може бути визнано також нікчемну умову господарського зобов'язання, яка самостійно або в поєднанні з іншими умовами зобов'язання порушує права та законні інтереси другої сторони або третіх осіб. Нікчемними визнаються, зокрема, такі умови типових договорів і договорів приєднання, що: виключають або обмежують відповідальність виробника продукції, виконавця робіт (послуг) або взагалі не покладають на зобов'язану сторону певних обов'язків; допускають односторонню відмову від зобов'язання з боку виконавця або односторонню зміну виконавцем його умов; вимагають від одержувача товару (послуги) сплати непропорційно великого розміру санкцій у разі відмови його від договору і не встановлюють аналогічної санкції для виконавця. Виконання господарського зобов'язання, визнаного судом недійсним повністю або в частині, припиняється повністю або в частині з дня набрання рішенням суду законної сили як таке, що вважається недійсним з моменту його виникнення. У разі якщо за змістом зобов'язання воно може бути припинено лише на майбутнє, таке зобов'язання визнається недійсним і припиняється на майбутнє.

Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 180 ГК України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору. Умови про предмет у господарському договорі повинні визначати найменування (номенклатуру, асортимент) та кількість продукції (робіт, послуг), а також вимоги до їх якості. Вимоги щодо якості предмета договору визначаються відповідно до обов'язкових для сторін нормативних документів, зазначених у статті 15 цього Кодексу, а у разі їх відсутності - в договірному порядку, з додержанням умов, що забезпечують захист інтересів кінцевих споживачів товарів і послуг. Ціна у господарському договорі визначається в порядку, встановленому цим Кодексом, іншими законами, актами Кабінету Міністрів України. За згодою сторін у господарському договорі може бути передбачено доплати до встановленої ціни за продукцію (роботи, послуги) вищої якості або виконання робіт у скорочені строки порівняно з нормативними. У разі визнання погодженої сторонами в договорі ціни такою, що порушує вимоги антимонопольно-конкурентного законодавства, антимонопольний орган має право вимагати від сторін зміни умови договору щодо ціни. Строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов'язання сторін, що виникли на основі цього договору. На зобов'язання, що виникли у сторін до укладення ними господарського договору, не поширюються умови укладеного договору, якщо договором не передбачено інше. Закінчення строку дії господарського договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, що мало місце під час дії договору.

Судом встановлено, що істотні умови договору викладені в Договорі оренди від 12.12.2001 року № 9-ЦМК цілісного майнового комплексу структурного підрозділу (горілчаного цеху) Бучацького мальтозного заводу сторонами, а Додатковою угодою № 10 від 24.02.2015 року про внесення змін до Договору оренди від 12.12.2001 року № 9-ЦМК цілісного майнового комплексу структурного підрозділу (горілчаного цеху) Бучацького мальтозного заводу, яка підписувалась сторонами на виконання постанови Вищого господарського суду України від 07.10.2014 року та рішення господарського суду Тернопільської області від 15.01.2015 року у справі № 14/59/5022-941/2012 (18/18/5022-404/2012), змінено розмір орендної плати на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 р. № 786 (із останніми змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 14.09.2011 р. за № 961).

Відповідно ст. 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

З огляду на викладене, змагальність полягає в тому, що сторони у процесуальній формі доводять перед судом свою правоту, за допомогою доказів переконують суд у правильності власної правової позиції. Спір повинен вирішуватись на користь тієї сторони, яка за допомогою відповідних процесуальних засобів переконала суд в обґрунтованості своїх вимог чи заперечень. Відповідно до принципу змагальності сторони, інші особи, які беруть участь у справі, якщо вони бажають досягти бажаного для себе, або осіб, на захист прав яких подано позов, найбільш сприятливого рішення, зобов'язані повідомити суду усі юридичні факти, що мають значення для справи, вказати або надати докази, які підтверджують чи спростовують ці факти, а також вчинити інші передбачені законом дії, спрямовані на те, аби переконати суд у своїй правоті.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено обставин для визнання Додаткової угоди № 10 від 24.02.2015 року до Договору оренди № 9-ЦМК від 12.12.2001 року недійсною, а отже у суду відсутні підстави для задоволення позову.

Таким чином, суд вважає, що позов є безпідставним та таким, що до задоволення не підлягає.

Судові витрати по справі слід покласти на позивача у відповідності до ст. 49 ГПК України.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 203, 215, 638 Цивільного кодексу України, ст.ст. 180, 207 Господарського кодексу України та ст.ст. 1, 2, 4, 4-3 12, 32, 33, 34, 35 43, 44, 49, 69, 82, 83, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили в десятиденний строк з дня його прийняття (виготовлення та підписання повного тексту).

Сторони вправі подати апеляційну скаргу на рішення місцевого господарського суду, яке не набрало законної сили протягом десяти днів з дня його прийняття (виготовлення та підписання повного тексту), через місцевий господарський суд.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 16.09.2015 року.

Суддя Боровець Я.Я.