ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" вересня 2015 р. Справа № 909/35/15

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії

головуючого-судді Бонк Т. Б.

суддів Бойко С.М.

ОСОБА_1

при секретарі судового засідання І.О. Борщ

за участю представників сторін:

від позивача - ОСОБА_2- ліквідатор (посвідчення №805 від 19.04.2013 року)

від відповідача - не зявився

розглянувши апеляційну скаргу арбітражного керуючого Відкритого акціонерного товариства "Івано-Франківська меблева фабрика" № 079 від 08.06.2015 року

на рішення господарського суду Івано-Франківської області від 27.05.2015 року (головуючий суддя Михайлишин В.В., Кобрин О.М., Рочняк О.В.)

у справі №909/35/15

за позовом: Відкритого акціонерного товариства "Івано-Франківська меблева фабрика", м. Івано-Франківськ

до відповідача: ОСОБА_3 особи - підприємця ОСОБА_4, м. Івано-Франківськ

про витребування майна з чужого незаконного володіння та скасування у Реєстрі прав власності на нерухоме майно записів про реєстрацію права власності на адміністративно - виробничі будівлі

ВСТАНОВИВ:

рішенням господарського суду Івано-Франківської області від 27.05.2015 року у справі №909/35/15 у позові Відкритого акціонерного товариства "Івано-Франківська меблева фабрика" до відповідача ОСОБА_3 особи - підприємця ОСОБА_4 про витребування майна з чужого незаконного володіння та скасування у Реєстрі прав власності на нерухоме майно записів про реєстрацію права власності на адміністративно - виробничі будівлі - відмовлено.

При прийнятті рішення суд першої інстанції взяв до уваги факти, зазначені у вступній частині рішення господарського суду у справі № 7/201 та встановлені у мотивувальній та резолютивній частинах цього рішення щодо визнання недійсним саме договору купівлі-продажу адміністративно-виробничих будівель від 24 липня 2007 року, та прийшов до висновку про відмову у позові, у зв'язку з наявністю у матеріалах справи достатніх доказів, які спростовують твердження позивача щодо визнання недійсним договору купівлі продажу будівель від 24.07.2006 року. Оскільки з матеріалів справи вбачається, що договір купівлі-продажу адміністративно-виробничих будівель від 24.07.2006 є чинним, то у позивача відсутні правові підстави для витребування майна від відповідача.

Не погоджуюсь з рішенням суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить дане рішення скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задоволити повністю, мотивуючи це тим, що судом першої інстанції встановлено відсутність будь яких інших договорів купівлі продажу між ВАТ «Івано-Франківська меблева фабрика» та ТОВ «Івано-Франківська меблева фабрика», предметом яких було б спірне майно. Крім того, вважає, що господарський Івано-Франківської області у рішенні від 25.10.2007 року у справі № 7/201 допустив описку у зазначенні року договору купівлі продажу спірного майна, замість 24.07.2006 року помилково вказано 24.07.2007 року. Відтак, судом першої інстанції зроблено хибний висновок про чинність договору купівлі продажу спірного майна від 24.07.2006 року, укладеного між ВАТ «Івано-Франківська меблева фабрика» та ТОВ «Івано-Франківська меблева фабрика». Зазначає, що ним факт допущеної описки встановлено лише отримавши на запит суду у справі про банкрутство ВАТ «Івано-Франківська меблева фабрика» витягу з Державного реєстру нерухомого майна.

Відповідач своїм правом на участь у засіданні апеляційного суду та надання відзиву не скористався, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Апеляційний суд, враховуючи законодавчо встановлені строки розгляду апеляційної скарги, те, що явка відповідача не визнавалася обовязковою, участь сторони в судовому засіданні є правом, а не обовязком, вважає за можливе розглядати справу у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів.

Розглянувши наявні у справі матеріали, давши належну оцінку доводам та запереченням, які містяться в апеляційній скарзі, заслухавши пояснення представника позивача у судових засіданнях, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 13.07.2006 року регіональним відділенням Фонду державного майна України по Івано-Франківській області адміністративно-виробничі будівлі (Літ. А, А (1), А (2), Б, Б(1), В, Д, У, Ж, З, К, І, Ї, Л, М, Н, П, Р, Ф, Ф('), Ч) передано у власність Відкритого акціонерного товариства (ВАТ) "Івано-Франківська меблева фабрика" на підставі наказу Міністерства промисловості № 90 від 31.03.1994 згідно переліку майна від 05.02.2003.

У відповідності до інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно, право власності на вищевказане спірне майно за договором купівлі-продажу № 513-Д від 24.07.2006 передано від Відкритого акціонерного товариства "Івано-Франківська меблева фабрика" - Товариству з обмеженою відповідальністю "Івано-Франківська меблева фабрика". 25.07.2006 року у Державному Реєстрі прав власності на нерухоме майно за ТОВ "Івано-Франківська меблева фабрика" зареєстроване право власності на спірне нерухоме майно.

Одразу ж, 25.07.2006 року спірне нерухоме майно за договором купівлі - продажу адміністративно-виробничих будівель № 515-Д передано фізичній особі-підприємцю ОСОБА_4. 27.07.2006 року за ОСОБА_4 зареєстроване право власності на спірне майно у Реєстрі прав власності на нерухоме майно.

Також встановлено, що рішенням господарського суду Івано-Франківської області від 25.10.2007 року у справі № 7/201 визнано недійсним Договір купівлі продажу адміністративно-виробничих будівель від 24 липня 2007 року, а саме адміністративно виробничі будівлі літера А, А1, А2- інженерно-лабораторний корпус, прохідна, магазин, літера Б адміністративно-побутовий корпус (їдальня), літера Б1- прохідна, що разом складає 71/100 ідеальну частку в майні ВАТ «Івано-Франківська меблева фабрика».

Предметом даного позову є витребування у ФОП ОСОБА_4 вказаного спірного нерухомого майна. Підставою позову позивач зазначає, те що право власності на спірне нерухоме майно належить саме йому, а не фізичній особі-підприємцю ОСОБА_4, оскільки рішенням господарського суду Івано-Франківської області від 25.10.2007 у справі № 7/201 визнано недійсним Договір купівлі-продажу адміністративно-виробничих будівель від 24.07.2006 та зобов'язано ОСОБА_5 "Івано-Франківська меблева фабрика" повернути Відкритому акціонерному товариству "Івано-Франківська меблева фабрика" все отримане за Договором купівлі-продажу адміністративно-виробничих будівель, а саме адміністративно-виробничі будівлі літери А, А1, А2 - інженерно-лабораторний корпус, прохідні, магазин, літеру Б- адміністративно-побутовий корпус (їдальня), літера Б1- прохідна. Отже, укладаючи стосовно цього майна договір купівлі-продажу № 515-Д від 25.06.2006 ОСОБА_5 "Івано-Франківська меблева фабрика" не володіло необхідним обсягом прав щодо розпорядження цим майном та фактично розпорядилося не своїм майном, а майном ВАТ "Івано-Франківська меблева фабрика".

Також предметом позову є скасування у реєстрі прав власності на нерухоме майно запису про реєстрацію права власності на адміністративно-виробничі будівлі за ОСОБА_4І,

ВАТ "Івано-Франківська меблева фабрика" вважає, що за обставин визнання недійсним Договору купівлі-продажу адміністративно-виробничих будівель від 24.07.2006 року, необхідним та доцільним способом захисту прав позивача є витребування спірного нерухомого майна від ФОП ОСОБА_4 як останнього набувача.

Нормативною підставою позову зазначено ст.ст. 330,387, 388 ЦК України.

Встановлено, що господарським судом Івано-Франквіської області розглядалась справа № 7/201 за позовом ліквідатора ВАТ "Івано-Франківська меблева фабрика" до відповідача ОСОБА_5 "Івано-Франківська меблева фабрика", де предметом позову являлось визнання недійсним договору купівлі-продажу адміністративно-виробничих будівель від 24.07.2007 року та повернення майна, одержаного за цим договором (як вбачається зі вступної частини рішення суду у справі № 7/201).

25.10.2007 року господарським судом Івано-Франківської області у справі № 7/201 винесено рішення, яким позов задоволено та визнано недійсним Договір купівлі-продажу адміністративно-виробничих будівель від 24.07.2007, зобовязано ТОВ «Івано-Франківська меблева фабрика» повернути ВАТ «Івано-Франківська меблева фабрика» все отримане за Договором купівлі-продажу адміністративно-виробничих будівель від 24.07.2007 року.

Рішення набрало законної сили та 28.01.2008 господарським судом видано наказ про примусове виконання вищевказаного рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи, стягувач звертався з даним наказом у справі № 7/201 в органи державної виконавчої служби.

Як вбачається з матеріалів справи, судом першої інстанції було витребувано з архіву суду справу № 7/201 для огляду.

Однак, службовою запискою провідного спеціаліста архівного відділу повідомлено про те, що згідно розпорядження керівника апарату господарського суду Івано-Франківської області від 06.11.2012 № 15/к витребовувана справа передана для списання та знищена, у зв'язку із тим, що термін зберігання вищевказаної справи, відповідно до переліку судових справ і документів, що утворюється в діяльності суду, із зазначенням строків зберігання, закінчився.

Тобто з наявних матеріалів у даній справі вбачається, що господарським судом Івано-Франківської області у справі № 7/201 визнано недійсним договір купівлі-продажу адміністративно-виробничих будівель саме від 24 липня 2007 року, а не від 24 липня 2006 року, як зазначає позивач.

Разом з тим, апеляційний суд у даному контексті зазначає, що станом на момент винесення рішення господарського суду Івано-франківської області від 25.10.2007 року, яким зобовязано ТОВ «Івано-Франківська меблева фабрика» повернути спірне нерухоме майно у власність ВАТ «Івано-Франківська меблева фабрика», таке спірне майно перебувало у власності ФОП ОСОБА_4, оскільки право власності на це майно було зареєстроване за ОСОБА_4 27.07.2006 року. Тобто на момент винесення вказаного рішення суду у справі № 7/201 відповідач не мав у володінні спірного майна.

Також, скаржник зазначає, що дізнався про вказану описку лише при отриманні на запит суду у справі про банкрутство ВАТ «Івано-Франківська меблева фабрика» витягу з Державного реєстру нерухомого майна, не називаючи конкретної дати.

Проте, у матеріалах справи (а.с. 17 Т.1) наявна заява ВАТ «Івано-Франківська меблева фабрика» № 064 від 07 квітня 2011 року до ВДВС Печерського районного управління юстиції у м.Києві про прийняття виконавчого документу до виконання, з якої вбачається, що позивач отримав наказ про виконання рішення суду у справі № 7/201, згодом також звертався за видачею дубліката наказу до господарського суду.

Тобто у 2011 році позивач міг безперешкодно дізнатися про наявну описку у рішенні суду у справі № 7/201.

Разом з тим, позивачем не подано жодної інформації щодо звернення до господарського суду з заявою про виправлення описки у судовому рішенні по справі № 7/201.

Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції зобов'язав Обласне комунальне підприємство "Івано-Франківське бюро технічної інвентаризації" подати суду для огляду інвентаризаційну справу, в якій судом було оглянуто договір купівлі-продажу адміністративно-виробничих будівель від 24.07.2006 за № 513-Д, укладений між Відкритим акціонерним товариством "Івано-Франківська меблева фабрика" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Івано-Франківська меблева фабрика" та встановлено, що Договір купівлі-продажу адміністративно - виробничих будівель був укладений між ВАТ "Івано-Франківська меблева фабрика" та ТОВ "Івано-Франківська меблева фабрика" 24.07.2006.

У відповідності до п. 1 договору продавець ВАТ "Івано-Франківська меблева фабрика" зобов'язується передати у власність покупцю ОСОБА_5 "Івано-Франківська меблева фабрика" - адміністративно-виробничі будівлі літери А, А1, А2- інженерно лабораторний корпус, прохідну, магазин, літеру Б - адміністративно-побутовий корпус (їдальня), літера Б1 - прохідна, що разом складає 71/100 (сімдесят одну соту) ідеальну частку, а покупець зобов'язується прийняти у власність і сплатити гроші за належні продавцеві на праві колективної власності об'єкти.

Згідно п. 6. договору купівлю-продажу адміністративно-виробничих будівель сторони здійснюють за 1 732 368, 00 гривень, в тому числі 288 728 гривень покупець зобов'язується перерахувати на рахунок продавця строком до 31.01.2007.

Сторони у договорі погодили, що адміністративно - виробничі будівлі, що становлять 71/100 ідеальних часток, що продаються за цим договором мають бути передані продавцем покупцю протягом одного дня з підписання договору (п. 8 договору).

У відповідності до п. 9 договору, право власності на адміністративно-виробничі будівлі (Літ. А, А1, А2, Б, Б1), що продається за договором виникає у покупця з моменту державної реєстрації.

Таким чином, апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем жодними належними доказами не було доведено недійсність договору купівлі продажу адміністративно-виробничих будівель від 24.07.2006 року.

Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ст. 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Згідно ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно:1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Статтею 400 ЦК України встановлено, що недобросовісний володілець зобов'язаний негайно повернути майно особі, яка має на нього право власності або інше право відповідно до договору або закону, або яка є добросовісним володільцем цього майна. У разі невиконання недобросовісним володільцем цього обов'язку заінтересована особа має право пред'явити позов про витребування цього майна.

Позивач не довів належними доказами, що він є особою, яка має на спірне нерухоме майно право власності або інше право відповідно до договору або закону, або яка є добросовісним володільцем цього майна. Крім того, позивачем не доведено, що таке спірне нерухоме майно вибуло з його володіння поза його волею, також не доведено, що відповідач набув таке майно незаконно, без правової підстави.

Так як договір купівлі-продажу адміністративно-виробничих будівель від 24.07.2006 є чинним, то у позивача відсутні будь-які правові підстави для витребування майна.

Відтак, апеляційний господарський суд погоджується із висновком суду першої інстанції про відмову у позові у зв'язку із наявністю у матеріалах справи достатніх належних доказів, які спростовують твердження позивача про визнання недійсним договору купівлі продажу адміністративно-виробничих будівель від 24.07.2006 року.

Апеляційний суд також зазначає, що у звязку з відмовою у позові про витребування майна з чужого незаконного володіння, задоволенню не підлягає і похідна позовна вимога про скасування у реєстрі запису про право власності ОСОБА_4 на спірне нерухоме майно. Разом з тим, така вимога не може бути заявлена до зазначеного позивачем відповідача, оскільки останній не компетентний у вчиненні дій щодо внесення чи вилучення записів із державного реєстру.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи наведене, апеляційний господарський суд вважає, що рішення господарського суду першої інстанції прийняте з урахуванням усіх обставин справи та з дотриманням норм чинного законодавства, а тому не вбачає підстав для його зміни чи скасування.

Зважаючи на те, що апеляційну скаргу залишено без задоволення, витрати по сплаті судового збору залишаються на скаржнику відповідно до ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд, ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду Івано-Франківської області від 27.05.2015 року у справі №909/35/15 - залишити без змін, апеляційну скаргу арбітражного керуючого Відкритого акціонерного товариства "Івано-Франківська меблева фабрика" № 079 від 08.06.2015 року без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

3. Матеріали справи скерувати на адресу місцевого господарського суду.

Повний текст постанови виготовлений 14.09.2015 р.

Головуючий суддя Бонк Т. Б.

Суддя Бойко С.М.

Суддя Якімець Г.Г.