ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" вересня 2015 р.Справа № 916/1585/15-г
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Журавльова О.О.,

суддів: Колоколова С.І., Разюк Г.П.

(склад колегії змінено відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 07.09.2015р.)

при секретарі судового засідання Будному О.В.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача: Кіташевський Д.А., за довіреністю №372 від 20.04.2015р.

Лісецька Н.В., за довіреністю №373 від 20.04.2015р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства "Одеська залізниця"

на рішення господарського суду Одеської області від 30 червня 2015 року

у справі №916/1585/15-г

за позовом Публічного акціонерного товариства "Азот"

до Державного підприємства "Одеська залізниця"

про стягнення 2031,25 грн.,-

В С Т А Н О В И В:

ПАТ "Азот" звернулось до господарського суду Одеської області з позовом про стягнення з ДП „Одеська залізниця" 2031,25 грн. вартості нестачі вантажу.

Рішенням господарського суду Одеської області від 30 червня 2015 року у справі №916/1585/15-г (суддя Волков Р.В.) частково задоволено позовні вимоги ПАТ "Азот", з відповідача на користь позивача стягнуто 2006,40 грн. вартості нестачі вантажу та 1804,65 грн. судового збору.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що матеріалами справи підтверджується факт втрати вантажу з вини залізниці, однак позивачем при розрахунку розміру втрати не було враховано відсоток природної втрати, у зв'язку з чим позовні вимоги було задоволено частково.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням суду першої інстанції, ДП „Одеська залізниця" звернулось до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ПАТ "Азот" у повному обсязі, з посиланням при цьому на необґрунтованість вказаного рішення та невідповідність нормам діючого законодавства, з мотивів викладених в апеляційній скарзі.

У судовому засіданні представники скаржника підтримали вимоги, викладені в апеляційній скарзі і наполягали на їх задоволенні.

Представники позивача у судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду апеляційної скарги повідомлений належним чином, про що свідчить відповідне поштове повідомлення від 16.07.2015р., свою правову позицію щодо апеляційної скарги позивач висловив у відзиві на апеляційну скаргу.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд визнав за можливе розглянути апеляційну скаргу ДП «Одеська залізниця» за відсутністю представника позивача у судовому засіданні.

Відповідно до ст. 85 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування місцевим господарським судом норм процесуального та матеріального права, заслухавши представника відповідача, апеляційний господарський суд дійшов наступних висновків.

З матеріалів справи вбачається, що 24.10.2014р. зі станції відправлення Черкаси Одеської залізниці ПАТ "Азот" (вантажовідправник, позивач) на адресу ТОВ «МСП Ніка-Тера» (вантажоодержувач) було відправлено вантаж (карбамід) у 50 вагонах, в тому числі вагоном №59242073, загальною кількістю 2870900 кг, що підтверджується залізничною накладною №42970103.

Відповідні відмітки у вказаній накладній свідчать, що вантаж завантажений у вагон засобами відправника, насипом, вагони опломбовано ЗПП (4 ЗПП на кожному вагоні), навантажувально-розвантажувальні люки справні і закриті.

Відповідно до переуступного напису вантажоодержувача на залізничній накладній вантажоодержувач передав право на пред'явлення претензій та позовів ПАТ "Азот".

25.10.2014р. на станції Жовтнева Одеської залізниці складено акт загальної форми №5415, яким встановлено, зокрема, що при прибутті вагону №59242073 виявлено, що в першому розвантажувальному люці зліва за ходом потягу наявне протікання вантажу, протікання вантажу усунено. ЗПП Справні. Дана телеграма. Встановлено комерційну несправність вагону №59242073.

28.10.2014р. на станції Жовтнева Одеської залізниці складено акт про технічний стан вагона №18, яким встановлено, що при огляді вагону №59242073 встановлено, що вагон технічно справний, однак виявлено можливість втрати, псування вантажу внаслідок того, що з лівої сторони вагону в нижній часті першого розвантажувального люка відсутній ущільнювач довжиною 120 мм, в результаті чого утворилась щілина між кромкою бункеру та кришкою люка довжиною 120 мм. Втрата вантажу можлива, вантажовідправник міг бачити вищевказані несправності, проте міри щодо забезпечення збереження вантажу не здійснювались.

30.10.2014р. на ст. Жовтнева Одеської залізниці було складено комерційний акт БЖ №321377/186, в якому встановлено, що на підставі акту загальної форми №5415 від 25.10.2014р. ст. Жовтнева Одеської залізниці було проведено комісійне переважування вагону №59242073 на вагонних вагах станції. По документу значиться, що вантаж навантажений насипом, тара за документом 22650 кг, нетто 58000 кг, 4 ЗПП відправника. Фактично виявилось брутто 79350 кг, тара 22600 кг, нетто 56750 кг., що менш ніж зазначено у документі на 1250 кг. На люках ЗПП відправника справні, відповідають документу. На першому розвантажувальному люці зліва за ходом потягу протікання вантажу. З лівої сторони вагону в нижній частині першого розвантажувального люку відсутній ущільнювач довжиною 120 мм, в результаті чого утворилась щілина між кромкою бункера та кришкою люка довжиною 120 мм. Вагон технічно справний.

З наявної в матеріалах справи довідки вантажовідправника вбачається, що вартість карбаміду у спірному вагоні, складає 53525,40 грн. за 1 тону.

Дослідивши матеріали справи, апеляційний господарський суд прийшов до наступних висновків.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 307 ГК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов'язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень.

Згідно із ст. 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами). Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору перевезення вантажу.

Таким чином матеріали справи свідчать, що між ПАТ "Азот" (вантажовідправник) та залізницею (перевізник) укладений договір перевезення вантажу на користь ТОВ «МСП Ніка-Тера» (вантажоодержувач), оскільки в силу вимог ч.2 ст. 307 ГК України, які кореспондуються з вимогами ч.3 ст. 909 ЦК України, укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства.

Частиною 5 ст. 307 ГК України встановлено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 314 ГК України, яка кореспондується зі ст. 110 Статуту залізниць України, встановлено, що перевізник несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу, якщо не доведе, що втрата, нестача або пошкодження сталися не з його вини.

Відповідно до ст. 114 Статуту Залізниць України залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, зокрема, за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі. Недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

Як вбачається із залізничної накладної завантаження вантажу у спірний вагон здійснювалось відправником (позивачем), а відповідно до вимог ч.3 ст. 308 ГК України, які кореспондуються з вимогами ч.2 ст. 917 ЦК України, вантажовідправник зобов'язаний підготувати вантаж до перевезення з урахуванням необхідності забезпечення транспортабельності та збереження його в процесі перевезення. Аналогічні вимоги щодо обов'язку вантажовідправника підготувати вантаж з урахуванням його схоронності під час транспортування містяться і у ст.32 Статуту залізниць України, згідно з якою навантаження вантажу здійснюється відправником з виконанням Технічних умов.

Відповідно до п.3 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 02.02.2010р. №01-08/71 „Про деякі питання практики застосування у вирішенні спорів законодавства про відповідальність за порушення у галузі залізничного транспорту (за матеріалами узагальнення судової практики у справах, розглянутих господарськими судами України)" придатність рухомого складу для перевезення вантажу в комерційному відношенні визначається: вагонів - відправником, якщо завантаження здійснюється його засобами, або залізницею, якщо завантаження здійснюється засобами залізниці; контейнерів, цистерн та бункерних напіввагонів - відправником.

Виходячи із наведеного, відправник зобов'язаний визначити не технічний стан вагону, а його придатність у комерційному відношенні для перевезення конкретного вантажу у комерційному відношенні.

Необхідно врахувати, що статтею 32 Статуту передбачено обов'язок відправника підготувати вантаж з урахуванням його схоронності під час транспортування і здійснювати навантаження з урахуванням Технічних умов.

При цьому, однією із умов забезпечення транспортабельності та збереження вантажу під час його перевезення є також технічна справність вагону, а в силу вимог ст. 31 Статуту залізниць України подавати під завантаження справні, придані для перевезення відповідного вантажу, очищені від залишків вантажу, сміття, реквізиту, а у необхідних випадках - продезінфіковані вагони та контейнери зобов'язана залізниця. Водночас у випадках, коли під завантаження поданий несправний за своїм технічним станом вагон, відправник повинен відмовитись від його використання. Аналогічна позиція міститься і у п.3.9 Роз'яснень Президії ВГСУ від 29.09.2008р. №04-5/225 „Про внесення змін та доповнень до роз'яснень президії ВГСУ від 29.05.2002р. №04-5/601 „Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею".

Відповідно до ст. 110 Статуту залізниць України залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу. Водночас у ст. 111 Статуту залізниць України наведено перелік обставин, наявність яких звільняє залізницю від відповідальності, зокрема, якщо вантаж прибув у непошкодженому відкритому рухомому складі, завантаженому засобами відправника, якщо не має ознак втрати, псування або пошкодження вантажу під час його перевезення.

Приймаючи до уваги обставини справи, апеляційний господарський суд приходить до висновку, що комерційний акт, акт про технічний стан вагону та акт загальної форми, які засвідчують комерційну несправність вагону та цілісність ЗПП, можуть підтверджувати те, що недостача у спірному вагоні, навантаження до якого здійснювалось вантажовідправником, є результатом втрати вантажу під час перевезення.

Водночас, дослідивши матеріали і обставини справи, враховуючи норми чинного законодавства, апеляційний господарський суд приходить до висновку, що навантаження відправником вантажу в даному випадку здійснювалось у не підготовлений для перевезення карбаміду вагон з ознаками непридатності в комерційному відношенні (із щілинами, які могли призвести до витікання вантажу) та без вжиття заходів щодо запобігання видуванню або висипанню вантажу.

З огляду на встановлені обставини справи, приймаючи до увагу цілісність ЗПП, апеляційний господарський суд вважає, що недостача вантажу у вагоні виникла внаслідок неправомірних дій саме вантажовідправника, таким чином колегія суддів приходить до висновку про наявність вини вантажовідправника за втрату вантажу за навантаження карбаміду в комерційно несправний вагон, не вжиття заходів щодо запобігання видуванню та висипанню вантажу, та що не відмовився від використання комерційно несправного вагону.

Згідно з п.24 Статуту залізниць України вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ними у накладній, тому при визначенні суми відшкодування за нестачу вантажу за рахунок вантажовідправника, або при встановленні за обставинами справи вини відправника у пошкодженні або псуванні вантажу необхідно виходити зі ст.ст. 22,623 ЦК України, які передбачають, що боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати завдані збитки, до яких належать втрати, яких особа зазнала у зв'язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого права, в зв'язку з чим розмір (сума) збитків повинен визначатися втратами одержувача, а саме - сумою грошових коштів, сплачених за отриману пошкоджену або недоотриману продукцію за цінами, за якими її оплатив одержувач (в тому числі і за цінами посередника)".

За умовами ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на вищевикладене, апеляційний господарський суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки вини залізниці у втраті вантажу не доведено позивачем належними та допустимими доказами, в розумінні ст.ст.32-34 ГПК.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду приходить до висновку, що апеляційну скаргу ДП „Одеська залізниця" слід задовольнити, а рішення місцевого господарського суду скасувати.

Керуючись ст.ст. 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1.Апеляційну скаргу Державного підприємства "Одеська залізниця" задовольнити.

2.Рішення господарського суду Одеської області від 30 червня 2015 року у справі №916/1585/15-г скасувати.

3.У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства "Азот" відмовити у повному обсязі.

3.Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Азот" на користь Державного підприємства „Одеська залізниця" 903,50 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

4.Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Азот" до державного бюджету України 10 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

5.Доручити господарському суду Одеської області видати відповідні накази із зазначенням реквізитів сторін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя Судді О.О. Журавльов Г.П. Разюк С.І. Колоколов