РІШЕННЯ

08 вересня 2015 року Справа № 922/3698/15

Провадження № 29/913/547/15

за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк", м. Дніпропетровськ,

до відповідача Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, м. Сєвєродонецьк Луганської області,

про стягнення 59 758 грн. 05 коп.

Ухвалою господарського суду Харківської області № 922/3698/15 від 20.07.2015 позовні матеріали за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до відповідача Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення 59 758 грн. 05 коп. були передані за територіальною підсудністю господарському суду Луганської області.

З урахуванням вказаних обставин 29.07.2015 господарським судом Луганської області був проведений автоматичний розподіл в автоматизованій системі документообігу суду у відповідності до вимог ст.2-1 Господарського процесуального кодексу України, та справа передана на розгляд судді Якушенко Р.Є.

Суддя Якушенко Р.Є.,

секретар судового засідання Антонова І.В.,

у засіданні брали участь:

від позивача - ОСОБА_3, провідний юрисконсульт філії "Харківське головне регіональне управління ПАТ КБ "Приватбанк" за довіреністю № 8416-К-О від 04.11.2014;

від відповідача - представник в судове засідання не прибув.

Відповідно до статей 44, 811 Господарського процесуального кодексу України до початку розгляду справи не заявлено вимоги про фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суть спору: Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк" (далі - ПАТ КБ "ПриватБанк", позивач у справі) звернулося до господарського суду Харківської області з позовом від 06.06.2015 б/н до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 (далі - ФОП ОСОБА_2, відповідача у справі) про стягнення з останнього заборгованості за договором банківського обслуговування б/н від 01.04.2013 в загальному розмірі 59 758 грн 05 коп., з яких:

- 26 000 грн 00 коп. - заборгованість за кредитом за період з 03.02.2014 по 08.04.2015;

- 17 860 грн 32 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом за період з 31.10.2013 по 08.04.2015;

- 12 168 грн 04 коп. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором за період з 03.09.2013 по 06.09.2013 та за період з 04.11.2013 по 08.04.2015;

- 3 729 грн 69 коп. - заборгованість по комісії за користування кредитом за період з 31.10.2013 по 08.04.2015.

Позивач, посилаючись на норми статей 526, 527, 530, 610 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та статтю 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України) та Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені в мережі Інтернет на сайті http://privatbank.ua, обґрунтовує позовні вимоги несвоєчасним виконанням відповідачем своїх грошових зобов'язань за укладеним між сторонами договором банківського обслуговування б/н від 01.04.2013 щодо сплати заборгованості за кредитом та відсотків за його користування.

Представник позивача в судовому засіданні надав письмові пояснення від 08.09.2015 та підтримав позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на їх обґрунтованість.

Фізична особа - підприємець ОСОБА_2 (далі - ФОП ОСОБА_2.) відповідач у справі, не надав до матеріалів справи відзиву на позовну заяву та інші витребувані судом документи, не скористався правом участі в судовому засіданні, хоча про час та місце судового розгляду справи повідомлявся належним чином, ухвали суду були направлені завчасно рекомендованим листом з повідомленням за адресою місця проживання фізичної особи згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців станом на 18.07.2015 (а.с.63-64) та довідки Управління Державної міграційної служби України у Луганській області від 11.08.2015 № 12/6475 (а.с.101).

Разом із тим, ухвала про порушення провадження повернулася до суду з відміткою на довідці пошти ф.20: «За закінченням терміну зберігання».

Крім того, інформацію про час і місце судового засідання суд намагався повідомити телефонограмою від 03.09.2015 № 913/532/15, але передати її не вдалося, оскільки номер не обслуговується.

Явка учасників процесу в судове засідання не визнавалася обов'язковою.

При цьому, відповідач не заявив клопотання про відкладення розгляду справи з наведенням відповідного обґрунтування необхідності такого відкладення та доданням доказів поважності неприбуття у дане судове засідання.

Разом із тим, ухвала про порушення провадження повернулася до суду з відміткою на довідці пошти ф.20: «За закінченням терміну зберігання».

Відповідно до п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" (зі змінами) особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК. За змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Пунктом 3.9.2 вказаної постанови Пленуму передбачено, що у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Справа розглядалася судом неодноразово. Відповідачу надавалася можливість прийняти участь у судовому засіданні та надати відзив на позов.

До початку даного судового засідання будь-яких клопотань відповідач не надав.

Відповідно до статті 75 ГПК України якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

На підставі викладеного справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

При з'ясуванні фактичних обставин, дослідженням наданих позивачем у справі доказів, заслухавши присутнього в судовому засіданні представника позивача у справі, суд

В С Т А Н О В И В:

Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 (дата запису державної реєстрації: 24.09.2012 № 0009436 - а.с.63) відповідачем у справі, 01.04.2013 було підписано заяву про відкриття поточного рахунку і подано ПАТ КБ «Приватбанк», позивачу у справі (а.с.31).

Дана заява підписана особисто ФОП ОСОБА_4, від імені банку - головою правління ПАТ КБ «ПриватБанк» Дубилет А.В.

Відповідно до розділу 1 загальних положень Умов та правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному сайті позивача, який діє на підставі Ліцензії Національного банку України № 22 від 29.07.2009, банк, керуючись законодавством України, публічно пропонує невизначеному колу осіб можливість отримання банківських послуг, для чого публікує Умови та правила надання банківських послуг (далі - Умови та правила).

Умови та правила є публічною офертою, що містять умови та правила надання послуг банком його клієнтам.

Підписавши заяву банк та клієнт приєднуються і зобов'язуються виконувати умови, викладені в Умовах та правилах, тарифах банку - договорі банківського обслуговування в цілому. Відносини між банком та клієнтом можуть вирішуватися як шляхом підписання окремих договорів або додаткових угод до цього договору, так і шляхом обміну інформацією/узгодження по питанням банківського обслуговування з клієнтом через web-сайт банку.

Відповідно до договору відповідачу було встановлено кредитний ліміт в загальній сумі 26 000 грн. 00 коп. на поточний рахунок № 2248 в електронному вигляді через встановлені засоби електронного зв'язку банку і клієнта (системи клієнт-банк, інтернет клієнт банк, sms-повідомлення або інших), що визначено і врегульовано Умовами та правилами.

Згідно пункту 3.2.1.1.1 Умов та правил кредитний ліміт являє собою суму грошових коштів, в межах якої банк здійснює оплату розрахункових документів клієнта понад залишок грошових коштів на його поточному рахунку. Надається на поповнення оборотних коштів та здійснення поточних платежів клієнта, в межах кредитного ліміту. Про розмір ліміту банк повідомляє клієнта на свій вибір або в письмовій формі, або через встановлені засоби електронного зв'язку банка та клієнта.

Пунктом 3.2.1.1.3 Умов та правил врегульовано, що кредит надається в обмін на зобов'язання клієнта щодо його повернення, сплати процентів та винагороди.

Згідно довідки банку відповідачу - ФОП ОСОБА_2 кредитний ліміт був встановлений у наступних розмірах:

- 01.04.2013 - 4 300 грн. 00 коп.;

- 29.04.2013 - 8 000 грн. 00 коп.;

- 20.05.2013 - 12 000 грн. 00 коп.;

- 04.06.2013 - 14 000 грн. 00 коп.;

- 21.06.2013 - 16 000 грн. 00 коп.;

- 12.07.2013 - 19 000 грн. 00 коп.;

- 09.09.2013 - 22 000 грн. 00 коп.;

- 16.10.2013 - 24 000 грн. 00 коп.;

- 30.12.2013 - 26 000 грн. 00 коп.;

- 01.03.2014 - 26 000 грн. 00 коп.;

- 02.03.2014 - 0 грн 00 коп.;

- 01.04.2014 - 0 грн 00 коп.;

- 20.06.2014 - 0 грн 00 коп. (а.с. 47).

Зобов'язання за договором позивач виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредитний ліміт в розмірі 26 000 грн. 00 коп., що підтверджується виписками по поточному рахунку та меморіальними ордерами (а.с.77-90).

Відповідно до пункту 3.2.1.4 Умов та правил, яким затверджений порядок розрахунків, за користування кредитом в період з дати виникнення дебетового сальдо на поточному рахунку клієнта при закритті банківського дня клієнт виплачує проценти, виходячи з процентної ставки, розмір якої залежить від строку користування кредитом (диференційована процентна ставка).

Згідно пункту 3.18.4.1.1 Умов та правил за період користування кредитом з моменту виникнення дебетового сальдо до дати обнуління дебетового сальдо в одну з дат з наступного 20-го до 25-го числа місяця (далі - "період, в який дебетове сальдо підлягає обнулінню"), розрахунок відсотків здійснюється за процентною ставкою в розмірі 0% річних від суми залишку непогашеної заборгованості.

При не обнулінні дебетового сальдо в одну з дат періоду, в якому дебетове сальдо підлягає обнулінню, протягом 90 днів з останньої дати періоду, в якому дебетове сальдо підлягало обнулінню, Клієнт виплачує Банку за користування кредитом відсотки в розмірі 24% річних, починаючи з останньої дати періоду, в яку дебетове сальдо підлягало обнулінню (пункт 3.18.4.1.2 Умов та правил).

Пунктом 3.18.4.1.3 Умов та правил встановлено, що у разі непогашення кредиту впродовж 90 днів з дати закінчення періоду, в якому дебетове сальдо підлягало обнулінню, починаючи з 91-го дня після дати закінчення періоду, в якому дебетове сальдо підлягало обнулінню, кредит вважається простроченим, а грошові зобов'язання клієнта з погашення заборгованості вважаються порушеними. Відсотки за користування кредитом сплачують у розмірі 48% річних від суми залишку непогашеної заборгованості.

З 01.07.2014 у відповідності до пункту 3.2.1.1.12 Умов та правил банком змінені відсоткові ставки за користування кредитним лімітом з 24% до 36%, з 48% до 56%.

У відповідності до пункту 3.2.1.4.4 Умов та правил клієнт сплачує банку винагороду за використання ліміту відповідно до пунктів 3.2.1.1.6, 3.2.1.2.3.2, 1-го числа кожного місяця в розмірі 0,9% від суми максимального сальдо кредиту, що існував на кінець банківського дня за попередній місяць, в порядку, передбаченому Умовами та правилами.

Відповідно до пункту 3.2.1.5.1 Умов та правил при порушенні клієнтом будь-якого із зобов'язань по сплаті відсотків за користування кредитом, термінів повернення кредиту, винагороди клієнт виплачує банку за кожний випадок порушення пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у період, за який сплачується пеня, (у % річних) від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Згідно пункту 3.2.1.5.4 Умов та правил нарахування неустойки за кожний випадок порушення зобов'язань здійснюється протягом 3 (трьох) років з дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконано клієнтом.

Згідно з п.3.2.1.1.17 Умов та правил при перерахунку Клієнтом з поточного рахунку коштів за рахунок кредитного ліміту на будь - які рахунки або пластикові картки, держателем яких є власник поточного рахунку, з суми кожного з проведених за рахунок кредитного ліміту перерахувань утримується комісійна винагорода у розмірі 3 % від суми перерахувань. Клієнт доручає Банку списувати суми такої комісійної винагороди, що підлягає сплаті Банку, зі свого поточного рахунку.

Як свідчать обставини справи, відомості з особового рахунку відповідач почав використовувати кредитні кошти в межах встановленого кредитного ліміту з 01.04.2013, з 26.04.2013 по 01.02.2014 проценти річних за користування кредитом нараховувались на рівні 24%. З 03.02.2014 кредит визнаний простроченим, за користування ним нараховувались проценти в розмірі 48% річних, а з 01.07.2014 - 56% річних.

В зв'язку з порушенням умов договору банківського обслуговування від 01.04.2013 в частині повернення одержаних кредитних коштів, сплати процентів та комісії за користування ними, відповідач станом на 08.04.2015 має заборгованість в загальній сумі 59 758 грн 05 коп., з яких:

- 26 000 грн 00 коп. - заборгованість за кредитом за період з 03.02.2014 по 08.04.2015;

- 17 860 грн 32 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом за період з 31.10.2013 по 08.04.2015;

- 12 168 грн 04 коп. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором за період з 03.09.2013 по 06.09.2013 та за період з 04.11.2013 по 08.04.2015;

- 3 729 грн 69 коп. - заборгованість по комісії за користування кредитом за період з 31.10.2013 по 08.04.2015.

Відповідач не скористався наданим йому правом на судовий захист. Під час судового розгляду справи вимог позивача не спростував, докази часткової або повної сплати суми позову не надав.

Оцінивши фактичні обставини, подані позивачем у справі докази, вислухавши у судовому засіданні представника позивача у справі, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

У відповідності з приписами статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

На підставі статті 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Як вбачається з матеріалів справи між сторонами існують кредитні відносини.

Згідно із частиною 2 статті 345 Господарського кодексу України (далі по тексту - ГК України) кредитні відносини здійснюються на підставі кредитного договору, що укладається між кредитором і позичальником у письмовій формі. У кредитному договорі передбачаються мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов'язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту.

Відповідно до статті 207 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони; правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку; правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною /сторонами/.

Правила та Умови є публічною офертою, що містять умови та правила надання послуг банком його клієнтам.

Підписавши заяву Банк та клієнт приєднуються і зобов'язуються виконувати умови, викладені в Умовах та Правилах надання банківських послуг, тобто уклали відповідний договір, який містить умови щодо надання кредиту.

Згідно статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до норм діючого законодавства, кредитний договір, є одним з видів позики. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на банківський рахунок позикодавця (частина 3 статті 1049 ЦК України).

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог даного Кодексу і інших актів законодавства. Аналогічна за змістом норма міститься у пункті 1 статті 193 ГК України.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Факт порушення Відповідачем умов договору підтверджено матеріалами справи. Позовні вимоги в частині стягнення суми неповернутого кредиту в сумі 26 000 грн 00 коп., процентів за користування кредитом у сумі 17 860 грн 32 коп. та комісії за користування кредитом у сумі 3 729 грн 69 коп. ґрунтуються на нормах чинного законодавства, підтверджені документально і не спростовані відповідачем.

Відповідач не заперечив наявність вказаної заборгованості та не надав доказів її оплати на час розгляду справи.

Стосовно заявленої вимоги позивача про стягнення з відповідача 12 168 грн 04 коп. пені, суд зазначає наступне.

Статтею 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов'язання, настають наслідки, передбачені договором або законом, в тому числі, сплата неустойки.

Приписами ст.230 Господарського кодексу України також встановлено, що у разі порушення учасником господарських відносин правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання, він зобов'язаний сплатити штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, пеня, штраф).

Згідно зі статтею 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано (частина 6 статті 232 ГК України).

За змістом пункту 3.18.5.4 Умов та правил, нарахування неустойки за кожний випадок порушення зобов'язань здійснюється протягом 3 років з дня, коли відповідне зобов'язання повинно бути виконано клієнтом. Отже до правовідносин сторін правила частини 6 статті 232 ГК України не застосовуються.

Згідно з п.3.18.5.7 Умов та Правил строк позовної давності по вимозі щодо стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів встановлюється сторонами тривалістю 5 років.

Оскільки відповідач допустив прострочення зобов'язань за договором, йому на підставі наведених вище норм чинного законодавства 3.18.5.1, 3.18.5.4 Умов та Правил позивачем нараховано та заявлено до стягнення пеню за несвоєчасність виконання зобов'язань у розмірі 12 168 грн 04 коп. за період з 03.09.2013 по 06.09.2013 та за період з 04.11.2013 по 08.04.2015.

Перевіривши розрахунок розміру пені, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявленої до стягнення суми пені за вказаний період.

Станом на день розгляду справи сторонами не надано доказів погашення заявлених до стягнення сум.

ФОП ОСОБА_2 як суб'єкт підприємницької діяльності зареєстрований і здійснював підприємницьку діяльність (надання послуг перукарнями та салонами краси) в м. Сєвєродонецьк Луганської області.

Верховною Радою України 02.09.2014 прийнятий Закон № 1669-VII "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" (далі по тексту Закон № 1669), яким визначені тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення.

Відповідно до статті 2 Закону № 1669 на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам-підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.

30.10.2014 на виконання абзацу третього пункту 5 статті 11 Закону № 1669 розпорядженням № 1053-р Кабінету Міністру України затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, до якого серед інших включено м. Сєвєродонецьк Луганської області.

Дія зазначеного розпорядження зупинена розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1079-р від 05.11.2014 "Про зупинення дії розпорядження Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 № 1053", яке оскаржується у судовому порядку.

Отже, на цей час, положення Закону № 1669, в частині затвердження в 10-денний строк переліку населених пунктів, на території яких здійснюється антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України", не виконані.

Відповідно до статті 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України. Закріплене в статті 2 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" право суб'єкта господарювання, який проводив та/або проводить свою господарську діяльність на території, де проводилась або проводиться антитерористична операція, бути звільненим від відповідальності за несвоєчасне повернення кредиту на період проведення антитерористичної операції не може носити декларативний характер. Зазначене право повинно бути гарантованим, незалежно від того, що державним органом повною мірою не забезпечено передумови виконання зазначеного Закону і з цієї причини не може бути відмовлено судом у захисті законного права відповідача.

Місто Сєвєродонецьк Луганської області знаходиться на території, де здійснювалася антитерористична операція, що унеможливлює здійснення суб'єктами господарювання підприємницької діяльності в звичайному режимі.

Частина 3 статті 83 ГПК України надає господарському суду право, ухвалюючи рішення, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

З огляду на вищевикладене, суд вважає за необхідне з власної ініціативи застосувати пункт 3 частини 1 статті 83 ГПК України та зменшити розмір пені, що підлягає стягненню з відповідача.

Згідно частини 3 статті 551 ЦК України передбачено можливість зменшення за рішенням суду розмір неустойки за порушення зобов'язання, якщо розмір неустойки значно перевищує розмір збитків, та наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Також, пунктом 1 статті 233 ГК України закріплено, що суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Враховуючи викладене, фактичні обставини справи, умови кредитування (зростання процентної ставки річних за користування кредитом, більш тривалий період нарахування пені, встановлений договором, порівняно з положенням частини 6 статті 232 ГК України) суд дійшов висновку про зменшення суми пені, що підлягає стягненню з відповідача на 70%, до стягнення підлягає пеня в загальній сумі 3 650 грн 41 коп.

За таких обставин, позовні вимоги про стягнення 59 758 грн 05 коп. підтверджені матеріалами справи, є обґрунтованими та підлягають задоволенню з урахуванням зменшення пені в загальній сумі 51 240 грн 42 коп., з яких:

- 26 000 грн 00 коп. - заборгованість за кредитом за період з 03.02.2014 по 08.04.2015;

- 17 860 грн 32 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом за період з 31.10.2013 по 08.04.2015;

- 3 729 грн 69 коп. - заборгованість по комісії за користування кредитом за період з 31.10.2013 по 08.04.2015;

- 3 650 грн 41 коп. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором за період з 03.09.2013 по 06.09.2013 та за період з 04.11.2013 по 08.04.2015.

У задоволенні позовних вимог про стягнення пені в сумі 8 517 грн 63 коп., зменшеної в порядку пункту 3 статті 83 ГПК України, слід відмовити.

Як передбачено абз.4 п.3.17.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 «Про деякі питання застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», у резолютивні частині судового рішення зазначається про часткове задоволення позову і розмір суми неустойки, що підлягає стягненню. Судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення неустойки.

Відповідно до статей 44, 49 Господарського процесуального кодексу України витрати позивача зі сплати судового збору в сумі 1 827 грн 00 коп. слід покласти на відповідача.

Керуючись статтями 43, 22, 33, 34, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, 93400, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк «Приватбанк», 49094, місто Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50, ідентифікаційний код 14360570, заборгованість за кредитом у розмірі 26 000 грн 00 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 17 860 грн 32 коп., заборгованість з комісії за користування кредитом у розмірі 3 729 грн 69 коп., пеню за несвоєчасність виконання зобов'язань у сумі 3 650 грн 41 коп. та витрати зі сплати судового збору в сумі 1 827 грн 00 коп., видати наказ позивачу після набрання рішенням законної сили.

3. У задоволенні позовних вимог про стягнення пені в сумі 8 517 грн 63 коп. відмовити.

Відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення 10-денного строку з дня його підписання, якщо не було подано апеляційну скаргу. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено і підписано 14.09.2015.

Суддя Р.Є. Якушенко