ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" вересня 2015 р. Справа № 920/1332/14

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Слободін М.М., суддя Гончар Т.В, суддя Гребенюк Н. В.

при секретарі Томіній І.В.

а участю представників:

позивача за первісним позовом - Приходько Д.В.,

Путро Г.Г.

відповідача за первісним позовом - Танчика О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Сумське машинобудівне науково-виробниче об"єднання" (вх. №3996 С/3) на рішення господарського суду Сумської області від 07.07.15 р. у справі № 920/1332/14

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Сумитеплоенерго", м. Суми

до Публічного акціонерного товариства "Сумське машинобудівне науково-виробниче об"єднання", м. Суми

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, м. Київ

про внесення змін до договору перевезення вантажу (теплової енергії)

та за зустрічним позовом Публічного акціонерного товариства "Сумське машинобудівне науково-виробниче об"єднання", м. Суми

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сумитеплоенерго", м. Суми

про внесення змін до договору перевезення вантажу (теплової енергії)

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Сумської області від 07.07.15 р. по справі № 920/1332/14 (суддя Жерьобкіна Є.А) первісний позов задоволено частково. Внесено зміни до договору №2/10 перевезення вантажу (теплової енергії) від 01.09.2005р., укладеного між Публічним акціонерним товариством "Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання ім. М.В. Фрунзе" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Сумитеплоенерго" шляхом заміни в тексті Договору, в додатках, додаткових договорах до договору, в усіх відмінках та значеннях: "Відправник" на "Теплогенеруюча компанія"; "Перевізник" на "Теплотранспортуюча компанія"; "перевезення" на "транспортування"; "вантаж" на "теплова енергія"; "перевезення вантажу (теплової енергії)" на "транспортування теплової енергії"; "провізна плата" на "плата за транспортування теплової енергії"; "період перевезення" на "період транспортування". Внесено зміни до договору №2/10 перевезення вантажу (теплової енергії) від 01.09.2005р., укладеного між Публічним акціонерним товариством "Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання ім. М.В. Фрунзе" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Сумитеплоенерго" викладено п. п. 2.1., 2.1.1. в наступній редакції:

" 2.1. З 01 січня 2014 р. вартість послуг з транспортування 1 Гкал теплової енергії для потреб бюджетних установ та інших споживачів (окрім населення) становить 41 грн. 37 коп. (без ПДВ), крім того, ПДВ 08 грн. 27 коп., всього 49 грн. 64 коп. З 01 червня 2014 р. вартість послуг з транспортування 1 Гкал теплової енергії для потреб бюджетних установ та інших споживачів (окрім населення) становить 43 грн. 04 коп. (без ПДВ), крім того ПДВ 08 грн. 61 коп., всього 51 грн. 65 коп.

З 01 липня 2014 р. вартість послуг з транспортування 1 Гкал теплової енергії для потреб населення становить 43 грн. 04 коп. (без ПДВ), крім того ПДВ 08 грн. 61 коп., всього 51 грн. 65 коп.

2.1.1. Вартість послуг з транспортування 1 Гкал теплової енергії є державною регульованою ціною (тарифом), яка встановлюється уповноваженим органом."

У задоволенні первісного позову в іншій частині - відмовлено. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання ім. М.В. Фрунзе" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Сумитеплоенерго" 609 грн. 00 коп. судового збору. У задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Відповідач за первісним позовом з рішенням господарського суду Харківської області не погодився, звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення господарського суду Сумської області по справі № 920/1332/14 від 07.07.2015 в частині викладення п. 2.1. Договору в редакції позивача. Прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог за первісним позовом позивача та задовольнити зустрічний позов відповідача.

В обґрунтування викладених вимог відповідач за первісним позовом зазначає про те, що даний спір не підвідомчий господарському суду згідно зі ст. 12 ГПК України. Також, скаржник стверджує, що теплова енергія повинна транспортуватись за тарифом, на транспортування теплової енергії, що є складовою його тарифу, посилаючись при цьому на те, що НКРЕКП затвердила тариф на транспортування теплової енергії відповідача, а також відсутнє будь-яке рішення, яким встановлено, що теплова енергія відповідача транспортується по тарифу позивача. Скаржник вважає, що рішення суду суперечить порядку формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води, Закону України «Про «Теплопостачання», постановам НКРЕКП, яким затверджений тариф на виробництво, транспортування, постачання теплової енергії відповідача.

Позивач надав заперечення на апеляційну скаргу, в яких з наведеними відповідачем доводами не погоджується, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, оскаржуване рішення - без змін. Позивач зазначає про те, що необхідність застосування до спірних правовідносин тарифів, затверджених для ТОВ "Сумитеплоенерго", як ліцензіата і надавача послуг з транспортування теплової енергії відповідача, відповідно до Закону України «Про ціни і ціноутворення», Закону України про житлово-комунальні послуги», Закону України «Про державне рвання у сфері комунальних послуг», Закону України «Про теплопостачання», а також відповідає Порядку формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.06.2011 № 869.

12.08.2015 відповідач за первісним позовом надав додаткові пояснення по справі щодо розрахунків за транспортування теплової енергії.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 12.08.2015 задоволено заяву головуючого судді Істоміної О.А. про самовідвід у зв'язку з неможливістю брати участь у вирішенні справи № 920/1332/14 через скасування постановою Вищого господарського суду України від 09.04.2015 постанови Харківського апеляційного господарського суду від 17.12.2014 по справі № 920/1332/14, яка приймалась за участю судді Істоміної О.А.

Розпорядженням від 12.08.2015 для розгляду даної справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Тарасова І.В., суддя Білецька А.М., суддя Гребенюк Н. В.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 12.08.2015 розгляд справи відкладено на 02.09.2015.

Розпорядженням від 02.09.2015, у зв'язку з відпусткою судді Білецької А.М. та судді Тарасової І.В., для розгляду даної справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Слободін М.М., суддя Гончар Т.В., суддя Гребенюк Н. В.

02.09.2015 відповідач за первісним позовом звернувся до суду з клопотанням про заміну найменування відповідача з Публічного акціонерного товариства "Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання ім. М.В. Фрунзе" на Публічне акціонерне товариство "Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання", посилаючись на зміни в державній реєстрації, яка відбулась 01.09.2015, а також документальні докази, а саме: копію Статуту Публічним акціонерним товариством "Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання", а також копію виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Враховуючи викладені обставини, які підтверджуються належними документальними доказами, колегія суддів вважає за необхідне клопотання відповідача задовольнити, здійснити заміну найменування відповідача з Публічного акціонерного товариства "Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання ім. М.В. Фрунзе" на Публічне акціонерне товариство "Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання".

02.09.2015 третя особа надала додаткові пояснення по справі, в яких зазначила про те, що пояснення по суті спору були надані комісією в суді першої інстанції та містяться в матеріалах справи.

В судовому засіданні 02.09.2015 оголошено перерву до 14.09.2015.

14.09.2015 позивач надав додаткові пояснення стосовно підвідомчості розгляду даного позову господарським судам, а також предмету позовних вимог - внесення змін до договору перевезення вантажу (теплової енергії) № 2/10 від 01.09.2015 щодо зміни істотної умови договору, а саме: ціни на послугу.

Перевіривши повноту встановлення судом обставин справи та докази по справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку та доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених ст. 101 ГПК України, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, виходячи з наступного.

Рішенням виконавчого комітету Сумської міської ради №322 від 20.05.2011 "Про визначення виробників та виконавців послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення в місті Суми" виробниками та виконавцями послуг в м. Суми з централізованого опалення, постачання гарячої води визначено: ВАТ "Сумське МНВО ім. М.В. Фрунзе" в межах території обслуговування згідно з додатком 1; ТОВ "Сумитеплоенерго" в межах території обслуговування згідно з додатком 2.

01 вересня 2005 року між ВАТ "Сумське НВО ім. М.В. Фрунзе" (в подальшому ПАТ "Сумське НВО ім. М.В. Фрунзе") і ТОВ "Сумитеплоенерго" був укладений договір №2/10 (з протоколом розбіжностей від 11 листопада 2005 р.) перевезення вантажу (далі за текстом - "Договір"), відповідно до умов якого позивач зобов'язувався доставляти ввірений йому відповідачем вантаж - теплову енергію в теплоносії - гарячої мережної води в пункті призначення на вказані у п. 3.9. Договору об'єкти юридичних та фізичних осіб - споживачів житлово-комунальних послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання, надавати відповідачу теплову енергію, а останній зобов'язувався сплачувати позивачу за перевезення теплової енергії встановлену п. 2.2. Договору плату на умовах, в порядку та в строки, встановлені Договором.

Зі змісту п. 2.1. Договору вбачається, що загальна вартість Договору включає в себе провізну плату відповідача позивачу та перевезення останнім теплової енергії за Договором, визначається сумуванням всіх провізних плат та складає за 12 календарних місяців з моменту підписання сторонами Договору 3037200 грн. 00 коп. без врахуванням ПДВ.

Згідно п. 2.2. Договору розмір провізної плати з врахуванням ПДВ за один місяць перевезення теплової енергії вказаний в акті приймання-передачі виконаних робіт, який сторони зобов'язані скласти та підписати в порядку, встановленому ст. 3 Договору. Розрахунок розміру провізної плати на момент підписання сторонами Договору здійснений з врахуванням того, що згідно вимог Закону України "Про теплопостачання" провізна плата є складовою частиною тарифу на послуги центрального опалення та гарячого водопостачання, який затверджується у встановленому порядку органами місцевого самоврядування.

Відповідно до п. 2.3. Договору загальна вартість Договору та провізна плата можуть бути змінені за згодою сторін, яка оформлюється додатковою угодою до Договору.

Відповідач здійснює оплату в розмірі 100% загальної вартості Договору на банківський рахунок позивача частками (платежами), кожну з яких, у розмірі 100% провізної плати за минулий (розрахунковий) місяць перевезення теплової енергії - протягом 15 днів з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі виконаних робіт у минулому місяці (п. 2.4.).

З матеріалів справи вбачається, що позивачем був підготовлений додатковий договір від 16.06.2014р. про внесення змін до Договору перевезення вантажу (теплової енергії) №2/10 від 01.09.2005р., згідно з яким позивач пропонує внести до договору наступні зміни:

1.У назві договору, в тексті Договору, в додатках, додаткових договорах до договору, в усіх відмінках та значеннях замінити: Відправник на Теплогенеруюча компанія; Перевізник на Теплотранспортуюча компанія; перевезення на транспортування; вантаж на теплова енергія; перевезення вантажу (теплової енергії) на транспортування теплової енергії; провізна плата на плата за транспортування теплової енергії; період перевезення на період транспортування;

2.Викласти розділ 2 Договору в наступній редакції:

2.1. З 01 січня 2014 р. вартість послуг з транспортування 1 Гкал теплової енергії для потреб бюджетних установ та інших споживачів (окрім населення) становить 41 грн. 37 коп. (без ПДВ), крім того, ПДВ 08 грн. 27 коп., всього 49 грн. 64 коп.

З 01 червня 2014 р. вартість послуг з транспортування 1 Гкал теплової енергії для потреб бюджетних установ та інших споживачів (окрім населення) становить 43 грн. 04 коп. (без ПДВ), крім того ПДВ 08 грн. 61 коп., всього 51 грн. 65 коп.

З 01 липня 2014 р. вартість послуг з транспортування 1 Гкал теплової енергії для потреб населення становить 43 грн. 04 коп. (без ПДВ), крім того ПДВ 08 грн. 61 коп., всього 51 грн. 65 коп.

2.1.1. Вартість послуг з транспортування 1 Гкал теплової енергії є державною регульованою ціною (тарифом), яка встановлюється уповноваженим органом. Вартість послуг з транспортування 1 Гкал теплової енергії для потреб населення з 01 січня 2014 р. по 30 червня 2014 р. (до встановлення тарифу на транспортування теплової енергії для потреб населення) відповідно до Висновків Державної інспекції з контролю за цінами в Сумській області щодо розрахунків економічно обґрунтованих планових витрат на виробництво житлово-комунальних послуг від 01.10.2010 р. №153 та №157 становить 16 грн. 40 коп. (без ПДВ), крім того ПДВ 03 грн. 28 коп., всього 19 грн. 68 коп.

2.1.2. З моменту набрання чинності постановою або іншим нормативно-правовим актом про встановлення/зміну тарифу на транспортування теплової енергії, вартість послуг з транспортування теплової енергії, визначена даним Договором змінюється без додаткового погодження Сторін.

2.2. Вартість послуг з транспортування теплової енергії за один календарний місяць визначається з кількості Гкал теплової енергії, транспортованої у відповідному календарному місяці.

2.3. Теплогенеруюча компанія зобовязана до 14 числа місяця, наступного за місяцем транспортування теплової енергії, оплатити Теплотранспортуючій компанії вартість наданих послуг з транспортування теплової енергії;

3.Викласти п. 3.13 договору в наступній редакції:

3.13. Теплогенеруюча компанія протягом 3-х днів з дня отримання вказаних п. 3.12 Договору документів зобовязана підписати акт приймання-передачі наданих за цим Договором послуг та один його примірник передати Теплотранспортуючій компанії, а у разі наявності документального обґрунтованих заперечень підписати цей акт із зазначенням в акті конкретних обґрунтованих документами заперечень, обовязковим додаванням до акту документів на обґрунтування заперечень. У випадку недотримання Теплогенеруючою компанією вимог цього пункту, підписаний Теплотранспортуючою компанією акт наданих за цим договором послуг вважається погодженим (підписаним) Теплогенеруючою компанією без зауважень.

4. Викласти пункт 9.2. договору в наступній редакції:

9.2. Даний Договір набуває чинності з 01.09.2005 року та діє до 31.12.2014р.

9.2.1. Якщо жодна із Сторін даного договору не надасть іншій стороні належним чином оформлене повідомлення про припинення дії Договору, дія даного Договору щорічно продовжується на один календарний рік.

9.2.2. Даний Договір може бути розірваний за згодою Сторін.

Умови даного Додаткового договору поширюються на правовідносини та зобов'язання Сторін, що виникли до моменту укладеного даного Додаткового Договору, а саме з 01 січня 2014 року.

Супровідним листом №1758 від 16.06.2014 р. позивач направив два примірники вказаного Додаткового договору на адресу відповідача для відповідного реагування, проте відповідач з редакцією позивача не погодився та направив відповідь №18-7/1366 від 07.07.2014 р. з протоколом розбіжностей.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Сумитеплоенерго" звернулось до господарського суду з позовом про внесення змін до названого договору у запропонованій ним редакції (наведена вище).

В обґрунтування первісних позовних вимог щодо внесення змін до договору позивач посилається на те, що постановами Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг № 243 від 29.11.2013 року, № 471 від 31.12.2013 року, № 301 від 08.04.2014 року та № 525 від 16.05.2014 року було встановлено тарифи на транспортування теплової енергії ТОВ Сумитеплоенерго для потреб населення, бюджетних установ, інших споживачів (крім населення). Також позивач вказує на необхідність приведення вживаних у договорі на перевезення вантажу (теплової енергії) № 2/10 термінів у відповідність із фактичними правовідносинами та нормативно правовими актами, які регулюють спірні правовідносини.

Згідно з зустрічними позовними вимогами відповідач просив суд внести зміни до Договору № 2/10 перевезення вантажу (теплової енергії) від 01.09.2005 року, а саме:

Викласти п. 2.1. договору в наступній редакції:

2.1. Вартість транспортування 1 Гкал теплової енергії становить: для населення 32, 17 грн./Гкал (без ПДВ) з 01.07.2014 року;

для релігійних організацій 32,17 грн./Гкал (без ПДВ) з 01.08.2014 року;

для бюджетних установ та інших споживачів (крім населення):

32,78 грн./Гкал (без ПДВ) з 01.01.2014 року;

32.17 грн./Гкал (без ПДВ) з 01.06.2014 року;

Викласти п. 9.2.2. Договору в наступній редакції:

9.2.2.Даний Договір може бути розірваний за згодою Сторін.

Зміни до Договору, затвердженні судовим рішенням по справі № 920/1332/14, поширюються на правовідносини між Сторонами за даним Договором з 01.01.2014 року.

Відповідач за первісним позовом в обґрунтування зустрічних позовних вимог вказує на те, що постановами Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг № 302 від 08.04.201 4року, № 1027 від 11.07.2014 року, № 498 від 31.12.2013 року, № 239 від 31.03.2014 року та № 526 від 16.05.2014 року було встановлено тарифи на транспортування теплової енергії ПАТ СМНВО ім. М.В. Фрунзе. При цьому, транспортування теплової енергії відповідачем для потреб споживачів повинно здійснюватися виключно у відповідності до тарифів встановлених саме для споживачів ПАТ СМНВО ім. Фрунзе, оскільки транспортування теплової енергії за іншими тарифами, ніж встановленими для визначеної категорії споживачів (бюджетних установ, інших установ (крім населення) та населення) законом не допускається.

Задовольняючи частково вимоги первісного позову, господарський суд виходив з того, що компетентним органом - Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, як уповноваженого на встановлення тарифів органу, були встановлені нові тарифи на транспортування теплової енергії, що є підставою для внесення відповідних змін до договору. Враховуючи, що транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами здійснюється ТОВ Сумитеплоенерго на підставі відповідної ліцензії, надавачем послуг з транспортування теплової енергії за договором № 2/10 перевезення вантажу (теплової енергії) від 01.09.2005 року є саме ТОВ Сумитеплоенерго, якому постановами Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг №471 від 31.12.2013, №301 від 08.04.2014, № 525 від 16.05.2014 було встановлено тарифи на транспортування теплової енергії, чинні на момент їх прийняття, суд першої інстанції вважав, що ініційоване позивачем внесення змін до п. 2.1., п. 2.1.1 договору кореспондується з можливістю внесення цих змін та відповідає нормам чинного законодавства, тому дійшов висновку про правомірність первісних позовних вимог в зазначеній частині.

Також, виходячи з того, що договір №2/10 перевезення вантажу (теплової енергії) від 01.09.2005 року, фактично за своєю правовою природою та змістом є договором транспортування теплової енергії, суд вважав обґрунтованими, правомірними та такими, що підлягають задоволенню первісні позовні вимоги щодо внесення змін до договору №2/10 перевезення вантажу (теплової енергії) від 01.09.2005р., шляхом заміни в тексті Договору №2/10 від 01.09.2005 року, в додатках, додаткових договорах до договору, в усіх відмінках та значеннях: Відправник на Теплогенеруюча компанія; Перевізник на Теплотранспортуюча компанія; перевезення на транспортування; вантаж на теплова енергія; перевезення вантажу (теплової енергії) на транспортування теплової енергії; провізна плата на плата за транспортування теплової енергії; період перевезення на період транспортування, оскільки внесення таких змін повязане з приведенням вживаних у договорі окремих термінів у відповідність чинному у цій галузі законодавству та фактичним правовідносинам сторін за договором №2/10 від 01.09.2005року.

В частині відмови щодо решти вимог первісного позову судове рішення мотивоване тим, що позивачем не доведено необхідності внесення таких змін. В частині відмови у задоволенні вимог зустрічного позову судове рішення мотивоване тим, що у Публічного акціонерного товариства "Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання" відсутня ліцензія на транспортування теплової енергії, вироблена останнім теплова енергія передається ТОВ "Сумитеплоенерго" для подальшого її транспортування споживачам категорій "населення", "Бюджетні установи", "інші споживачі" та "релігійні організації", в зв'язку з чим суд першої інстанції вважав, що зустрічні позовні вимоги щодо внесення змін до Договору № 2/10 перевезення вантажу (теплової енергії) від 01.09.2005 року, у запропонованій відповідачем редакції є необґрунтованими належними та допустимими доказами, редакція запропонована відповідачем не узгоджується з викладеними положеннями норм чинного законодавства, що регулюються відносини у галузі теплопостачання (транспортування теплової енергії).

З даним висновками повністю погоджується колегія суддів, оскільки судом першої інстанції використано у повному обсязі свої повноваження, передбачені процесуальним законом щодо повного та всебічного з'ясування обставин справи, пов'язаних з предметом доказування у даній справі, а висновки, викладені в рішенні узгоджуються з приписами норм чинного законодавства, які в даному випадку регулюють спірні правовідносини, що призвело до прийняття правомірного рішення.

Повторно переглядаючи дану справу, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно зі ст. 651 Цивільного кодексу України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до ст. 652 Цивільного кодексу України, у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона. Зміна договору у зв'язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом.

Статтею 188 Господарського кодексу України визначено, що зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Позовні вимоги ТОВ "Сумитеплоенерго" та "Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання" мотивовані істотною зміною обставин, що полягає у зміні компетентним органом тарифу на транспортування теплової енергії.

Так, сторони при підписанні договору передбачили, що п. 2.1 договору визначена загальна вартість договору, що складається з провізних плат за перевезення за 12 календарних місяців з моменту підписання договору, а п. 2.3 договору визначили, що провізна плата може бути змінена за згодою сторін, яка оформлюється додатковою угодою до договору, тобто встановили необхідність узгодження ціни. В зв'язку з чим колегія суддів вважає безпідставними посилання відповідача за первісним позовом на те, що даний спір не підвідомчий господарському суду.

Відповідно до ст. 12 Господарського процесуального кодексу України, господарським судам підвідомчі справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у тому числі щодо приватизації майна, та з інших підстав, крім спорів про встановлення цін на продукцію (товари), а також тарифів на послуги (виконання робіт), якщо ці ціни і тарифи відповідно до законодавства не можуть бути встановлені за угодою сторін;

Зі змісту статей 10, 12 ГПК України вбачається що на розгляд суду можуть бути передані спори, що виникають в зв'язку з укладанням, зміною та розірванням господарських угод. Такі спори про зміну угод підвідомчі господарським судам за умови їх досудового рулювання розбіжностей, за винятком, зокрема коли спори, що виникають при погодженні стандартів та спори про встановлення цін на продукцію а також цін на послуги, якщо ці ціни і тарифи відповідно до законодавства не можуть бути встановлені за угодою сторін.

В даному випадку, як свідчать матеріали справи, Вищий господарський суд України при перегляді цієї справи в касаційному порядку погодився з висновками судів попередніх інстанцій з приводу того, що ціна послуги з транспортування теплової енергії за цим Договором є регульованою в силу їв ст. 12 Закону України «Про ціни і ціноутворення», ч. 2 та 3 ст. 20 Закону України «Про теплопостачання», ст. 5 Закону України «Про природні монополії», п. 2 ч. 1. ст. 5 та п. З ч. 1 ст. 1 Закону України «Про державне регулювання у сфері комунальних послуг». Варто відзначити, що спір між сторонами виник не з приводу встановлення тарифу, а з приводу внесення змін до договору перевезення вантажу (теплової енергії) № 210 від 01.09.2005 щодо зміни істотної умови договору, а саме ціни на послугу.

Статтею 15 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що діяльність у сфері теплопостачання підлягає державному регулюванню.

Згідно зі ст. 2 Закону України Про державне регулювання у сфері комунальних послуг органом державного регулювання у сфері комунальних послуг є національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг.

Відповідно до ст. 5 Закону України Про державне регулювання у сфері комунальних послуг, національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, застосовує такі засоби регуляторного впливу на суб'єктів природних монополій та суб'єктів господарювання на суміжних ринках: 1) ліцензування господарської діяльності та контроль за дотриманням ліцензійних умов; 2) встановлення тарифів на комунальні послуги для суб'єктів природних монополій та суб'єктів господарювання на суміжних ринках; 3) встановлення для суб'єктів природних монополій, які провадять діяльність у сфері централізованого водопостачання та водовідведення, індивідуальних технологічних нормативів використання питної води; 4) інші засоби, передбачені чинним законодавством України.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України Про державне регулювання у сфері комунальних послуг транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами є комунальною послугою, на яку комісією встановлюється тариф.

Зі змісту ст. 20 Закону України Про теплопостачання вбачається, що тарифи на теплову енергію, реалізація якої здійснюється суб'єктами господарювання, що займають монопольне становище на ринку, є регульованими.

Тариф на теплову енергію для споживача визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії.

Тарифи на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії, крім тарифів на виробництво теплової енергії для суб'єктів господарювання, що здійснюють комбіноване виробництво теплової і електричної енергії та/або використовують нетрадиційні та поновлювані джерела енергії, затверджуються національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, та органами місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законодавством.

Судом встановлено, що транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами здійснюється ТОВ Сумитеплоенерго на підставі ліцензії серії АД №041922, виданої Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг 13.12.2012 р. на підставі рішення №264 від 23.11.2012 р. Строк дії ліцензії встановлено з 01.12.2012 р. по 30.11.2017 р.

Відповідно до пункту 2.6 Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг від 10.08.2012 № 277, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 31 серпня 2012 р. за N 1467/21779, ліцензіати з транспортування теплової енергії здійснюють її транспортування за тарифами, затвердженими Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, та органами місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законодавством.

З матеріалів справи вбачається, що постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг №471 від 31.12.2013р. Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для потреб бюджетних установ та інших споживачів (крім населення) ТОВ Сумитеплоенерго, позивачу встановлено тариф на транспортування теплової енергії з 01.01.2014 року на рівні 41 грн. 37 коп./Гкал (без ПДВ).

Вказана постанова №471 від 31.12.2013р. втратила чинність 31.03.2014 року згідно з постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг від 31 березня 2014 року N 238 «Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для потреб бюджетних установ та інших споживачів (крім населення) ТОВ «Сумитеплоенерго» відповідно до якої ТОВ Сумитеплоенерго встановлено тариф на транспортування теплової енергії з 01.04.2014 року на рівні 41 грн. 37 коп./Гкал (без ПДВ).

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг №525 від 16.05.2014року Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для потреб бюджетних установ та інших споживачів (крім населення) ТОВ Сумитеплоенерго, позивачу встановлено тариф на транспортування теплової енергії на рівні 43 грн. 04 коп./Гкал (без ПДВ) з 01.06.2014 року.

Вказана постанова №525 від 16.05.2014 року втратила чинність згідно з постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 28 листопада 2014 року N 613 «Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для потреб бюджетних установ, релігійних організацій та інших споживачів (крім населення) ТОВ «Сумитеплоенерго», згідно з якою тариф на транспортування теплової енергії ТОВ Сумитеплоенерго залишився незмінним - на рівні 43 грн. 04 коп./Гкал (без ПДВ).

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг №301 від 08.04.2014року Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для потреб населення ТОВ Сумитеплоенерго, позивачу встановлено тариф на транспортування теплової енергії на рівні 43 грн. 04 коп./Гкал (без ПДВ) з 01.07.2014 року.

Вказана постанова №301 від 08.04.2014 року втратила чинність згідно з постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 3 березня 2015 року N 729 «Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для потреб населення ТОВ «Сумитеплоенерго».

Також постановами Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг №302 від 08.04.2014 року Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для потреб населення ПАТ Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання ім. М.В. Фрунзе та №1027 від 11.07.2014 р. Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для потреб релігійних організацій ПАТ Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання ім. М.В. Фрунзе відповідачу встановлено тариф на транспортування теплової енергії з 01.07.2014 р. для потреб населення, а з 01.08.2014 р. для потреб релігійних організацій (крім обсягів, що використовуються для провадження виробничо-комерційної діяльності) на рівні 32,17 грн./Гкал (без ПДВ).

Постановами Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг №498 від 31.12.2013 року, № 239 від 31.03.2014 року, № 526 від 16.05.2014 року Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для потреб бюджетних установ та інших споживачів (крім населення) ПАТ Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання ім. М.В. Фрунзе, відповідачу встановлено тариф на транспортування теплової енергії з 01.01.2014 р. на рівні 32,78 грн./Гкал (без ПДВ), з 01.06.2014 року на рівні 32,17 грн./Гкал (без ПДВ).

З матеріалів справи вбачається, що сторони фактично згодні на викладення п. 2.1. Договору в новій редакції, спір стосується вартості послуг з транспортування теплової енергії, оскільки згідно з постановами Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг встановлена різна вартість транспортування теплової енергії для категорій споживачів ТОВ «Сумитеплоенерго» та ПАТ «Сумське НВО».

Як зазначалось вище, предметом спору є не встановлення тарифу на послуги, а внесення змін до договору у зв'язку з встановленням відповідних тарифів на транспортування теплової енергії уповноваженим органом - Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг.

Згідно з поясненнями Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, на яку відповідно до Законів України "Про теплопостачання", «Про державне регулювання у сфері комунальних послуг», Указів Президента України від 27 серпня 2014 року №692 про ліквідацію Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг та №694 про створення Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг покладено повноваження щодо встановлення тарифів на теплову енергію (її виробництво, транспортування та постачання), ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднанн» має транспортувати теплову енергію на підставі відповідного договору, за тарифом, який встановлений ліцензіату, що надає послугу з транспортування теплової енергії (ТОВ «Сумитеплоенерго».).

Відповідно до зведеного переліку суб'єктів природних монополій, який ведеться Антимонопольним комітетом України відповідно до розпорядження № 874-р від 28.11.2012 року ТОВ «Сумитеплоенерго» є суб'єктом природної монополії з транспортування теплової енергії магістральними та місцевими тепловими мережами (№ 449 Зведеного переліку).

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про державне регулювання у сфері комунальних послуг» тарифи на комунальні послуги формуються суб'єктами природних монополій та суб'єктами господарювання на суміжних ринках відповідно до порядків (методик), встановлених національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, відповідно до цього Закону.

Механізм формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання визначено Порядком формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.06.2011 № 869, який забезпечує єдиний підхід при формуванні тарифів.

Відповідно до п. 4 Порядку, ліцензіат це суб'єкт господарювання, який одержав ліцензію на провадження певного виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню (далі - ліцензована діяльність);

тарифи на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання це вартість вироблення, транспортування та постачання одиниці (1 Гкал) теплової енергії відповідної якості як грошовий вираз планованих економічно обґрунтованих витрат з урахуванням планованого прибутку.

Згідно з п. 5,6 Порядку, формування тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії здійснюється з урахуванням витрат за кожним видом ліцензованої діяльності, облік яких ведеться ліцензіатом окремо.

Ліцензіат здійснює розподіл витрат між видами господарської діяльності, зокрема пов'язаних з виробництвом, транспортуванням, постачанням теплової енергії, в установленому законодавством порядку.

Пунктом 17 Порядку визначено, що планування витрат, що включаються до повної собівартості теплової енергії, її виробництва, транспортування та постачання, здійснюється з урахуванням витрат операційної діяльності та фінансових витрат, пов'язаних з основною діяльністю.

При цьому, пункт 18 Порядку містить перелік витрат, які включаються до складу планованої виробничої собівартості, серед яких, визначено, зокрема, витрати на транспортування теплової енергії іншими суб'єктами господарювання.

Витрати на транспортування теплової енергії іншими суб'єктами господарювання плануються ліцензіатом відповідно до укладених договорів, виходячи з необхідного обсягу теплової енергії, передбаченого річним планом її транспортування, та діючих цін.

Теплові мережі міста Суми є власністю територіальної громади, які експлуатує ТОВ «Сумитеплоенерго» на підставі договору оренди цілісного майнового комплексу по виробництву, транспортуванню тепла та електричної енергії у місті Суми № УКМ-0047.

Разом з цим судом встановлено, що ПАТ "Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання" не має ліцензії на транспортування теплової енергії, вироблена останнім теплова енергія передається ТОВ «Сумитеплоенерго» для подальшого її транспортування споживачам категорій «населення», «бюджетні установи», «інші споживачі» та «релігійні організації».

Стосовно різної вартості транспортування теплової енергії для категорій споживачів ТОВ «Сумитеплоенерго» та ПАТ «Сумське НВО», встановленої Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, остання пояснює, що тарифи на транспортування теплової енергії ПАТ "Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання" визначені шляхом ділення суми річних планових витрат та річного планового прибутку на плановий річний обсяг транспортування теплової енергії для усіх категорій споживачів, в тому числі і на потреби не ліцензованих видів діяльності, в результаті чого, тарифи на транспортування теплової енергії ПАТ "Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання" нижче тарифів на транспортування теплової енергії, встановлених ТОВ «Сумитеплоенерго» на 25,2 %.

На підставі викладених норм, суд приходить до висновку, що визначення тарифів на теплову енергію, в тому числі її транспортування, на законодавчому рівні віднесено саме до компетенції Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, та встановлення цією комісією тарифів є імперативною нормою та підставою для внесення змін до договору.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про теплопостачання» транспортування теплової енергії - господарська діяльність, пов'язана з передачею теплової енергії (теплоносія) за допомогою мереж на підставі договору.

Разом з цим, ліцензіат транспортує теплову енергію на підставі відповідного договору за тарифом, який встановлений ліцензіату, що надає послугу з транспортування теплової енергії, а не отримує її.

Враховуючи, що транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами здійснюється ТОВ «Сумитеплоенерго» на підставі відповідної ліцензії, надавачем послуг з транспортування теплової енергії за договором № 2/10 перевезення вантажу (теплової енергії) від 01.09.2005 року є саме ТОВ «Сумитеплоенерго», якому постановами Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг №471 від 31.12.2013р., №301 від 08.04.2014 року, №525 від 16.05.2014р оку було встановлено тарифи на транспортування теплової енергії, чинні на момент їх прийняття, ініційоване позивачем внесення змін до п. 2.1. договору кореспондується з можливістю внесення цих змін та відповідає нормам чинного законодавства, тому первісні позовні вимоги в зазначеній частині є обґрунтованими, правомірними і такими, що підлягають задоволенню.

Твердження відповідача за первісним позовом про те, що теплова енергію повинна транспортуватися за тарифом на транспортування теплової енергії що є складовою його тарифу, колегія суддів вважає необґрунтованими та такими, що спростовуються нормами чинного законодавства, оскільки необхідність застосування до спірних правовідносин тарифів, затверджених для ТОВ «Сумитеплоенерго», як ліцензіата і надавача послуг з транспортування теплової енергії обґрунтовується низкою законодавчих актів, якими врегульована процедура тарифоутворення, зокрема:

- ч. 2 ст. 12 Закону України «Про ціни і ціноутворення», ч. 2 та 3 ст. 31 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ч. 1 та 2 ст. 10 Закону України «Про державне рвання у сфері комунальних послуг» ч. 1 ст. 20 Закону України «Про теплопостачання», якими передбачено, що тариф формує саме підприємство, що надає послугу, і при його формуванні підприємство враховує усі економічно обґрунтовані витрати на надання такої іуги. Оскільки споживач послуг (у цій справі Відповідач - ПАТ «Сумське НВО») не наділений правом визначати витрати надавача послуги, у зв'язку з чим він не не моеже формувати тариф на послугу яку він не надає, а лише споживає;

- п. 5 Порядку формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.06.2011 № 869, яким встановлено, що не споживач (отримувач) послуг, а саме надавай послуг - ліцензіат транспортування теплової енергії формує та надає на погодження державному регулятору - НКРКП тариф на свою послугу, і саме цей тариф застосовує при здійсненні ліцензованої діяльності з транспортування теплової енергії;

- п. 2.6. Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами, затверджених постановою НКРКП від 10.08.2012 № 277 (зареєстровано Міністерством юстиції України 31.08.2012 за № 1467/21779), передбачено, що Ліцензіати з транспортування теплової енергії здійснюють її транспортування за тарифами, затвердженими для них НКРКП.

Підсумовуючи викладене, слід дійти висновку про те, що оскільки відповідно ст. 1 Закону України «Про теплопостачання», тариф на спортування теплової енергії це грошовий вираз витрат на транспортування теплової енергії, а витрати на надання таких послуг несе саме надавач послуг - ТОВ „Сумитеплоенерго», тому, цілком обґрунтовано у таких правовідносинах підлягають застосуванню тарифи, які встановлені на підставі економічно обґрунтованих витрат надавача їх послуг (витрат ТОВ «Сумитеплоенерго»), оскільки ТОВ «Сумитеплоенерго» є природним монополістом з транспортувагня теплової енергії в місті Суми та є виконавцем послуг з транспортування теплової енергії і здійснює свою діяльність з транспортування теплової енергії згідно отриманої ліцензії № 041922 серія АД від 03.12.2012 року.

Таким чином, господарським судом вірно встановлено, що вартість транспортування теплової енергії не є договірною, а визначається компетентним органом, визначеним законодавством, тарифи на транспортування теплової енергії - відповідно до ст. 12 Закону України «Про ціни і ціноутворення» - є державними регульованими цінами, оскільки не можуть встановлюватися суб'єктами господарювання самостійно за згодою сторін. Відповідно З ст. 12 Закону України «Про ціни і ціноутворення» - зміна рівня державних регульованих здійснюється в порядку і строки, що визначаються органами, які відповідно до цього закону здійснюють державне регулювання цін.

При цьому слід зазначити, що тарифи на теплову енергію, в тому числі її транспортування є саме «регульованими» уповноваженим органом, а тому оскільки вказані тарифи розроблені та затверджені Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг у передбаченому законодавством України порядку, то вони підлягають застосуванню у правовідносинах сторін по договору та можуть змінюватись в залежності від рішень (постанов) уповноваженого органу.

Виходячи з викладеного, зустрічні позовні вимоги щодо внесення змін до Договору № 2/10 перевезення вантажу (теплової енергії) від 01.09.2005 року, а саме до п. 2.1. у запропонованій відповідачем редакції є необґрунтованими належними та допустимими доказами, редакція п. 2.1. запропонована відповідачем не узгоджується з викладеними положеннями норм чинного законодавства, що регулюються відносини у галузі теплопостачання (транспортування теплової енергії), тому суд відмовляє у задоволенні зустрічного позову в цій частині.

За умовами п. 2.2. договору, розрахунок розміру провізної плати на момент підписання сторонами Договору здійснений з врахуванням того, що згідно вимог Закону України Про теплопостачання провізна плата є складовою частиною тарифу на послуги центрального опалення та гарячого водопостачання, який затверджується у встановленому порядку органами місцевого самоврядування.

Разом з цим, оскільки визначення тарифів на теплову енергію, в тому числі її транспортування, на законодавчому рівні віднесено до компетенції Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, та встановлення цією комісією тарифів є імперативною нормою, суд також вбачає підстави для задоволення первісного позову в частині внесення змін до п. 2.1.1 договору №2/10 перевезення вантажу (теплової енергії) від 01.09.2005р.

Разом з цим, з огляду на норми Закону України «Про теплопостачання», та виходячи з того, що договір №2/10 перевезення вантажу (теплової енергії) від 01.09.2005 року, фактично за своєю правовою природою та змістом є договором транспортування теплової енергії, суд вважає обґрунтованими, правомірними та такими, що підлягають задоволенню первісні позовні вимоги щодо внесення змін до договору №2/10 перевезення вантажу (теплової енергії) від 01.09.2005р., шляхом заміни в тексті Договору №2/10 від 01.09.2005 року, в додатках, додаткових договорах до договору, в усіх відмінках та значеннях: Відправник на Теплогенеруюча компанія; Перевізник на Теплотранспортуюча компанія; перевезення на транспортування; вантаж на теплова енергія; перевезення вантажу (теплової енергії) на транспортування теплової енергії; провізна плата на плата за транспортування теплової енергії; період перевезення на період транспортування, оскільки внесення таких змін пов'язане з приведенням вживаних у договорі окремих термінів у відповідність чинному у цій галузі законодавству та фактичним правовідносинам сторін за договором №2/10 від 01.09.2005 року.

Що стосується первісних позовних вимог в частині внесення змін до договору №2/10 перевезення вантажу (теплової енергії) від 01.09.2005р., зокрема п. 2.1.1. (частково), п.п. 2.1.2, 2.2., 2.3., 3.13, 9.2., 9.2.1., 9.2.2., зустрічних позовних вимог в частині внесення змін до договору №2/10 перевезення вантажу (теплової енергії) від 01.09.2005р., зокрема 9.2.2., колегія суддів зазначає, що внесення вказаних змін не обумовлене істотною зміною обставин, приведенням договору у відповідність до діючих норм чинного законодавства, сторонами не досягнуто згоди щодо внесення таких змін, не обґрунтовано належними та допустимими доказами необхідності їх внесення у судовому порядку.

Відповідно до ч. 5 ст. 188 Господарського кодексу України, якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

В даному випадку спір виник щодо умов договору - розміру тарифу і дати його введення, які визначаються не на підставі волевиявлення сторін, а регулюються уповноваженим державою органом.

Тарифи на транспортування теплової енергії ТОВ «Сумитеплоенерго», як і дати введення їх в дію були визначені Національною комісією регулювання ринку комунальних послуг України - уповноваженим органом державної влади (постанови №471 від 31.12.2013р., №301 від 08.04.2014року, №525 від 16.05.2014року), тому договір №2/10 перевезення вантажу (теплової енергії) від 01.09.2005р. слід вважати зміненим з 1 січня 2014 року, оскільки відповідне не залежить від волі сторін договору, а регулюється державою.

З огляду на приписи ст.ст. 651, 652, 653 ЦК України та ст. 188 ГК України, не підлягають задоволенню первісні позовні вимоги в частині внесення змін до договору №2/10 перевезення вантажу (теплової енергії) від 01.09.2005р., зокрема до п. 2.1.1. (частково в редакції «Вартість послуг з транспортування 1 Гкал теплової енергії для потреб населення з 01 січня 2014 р. по 30 червня 2014 р. (до встановлення тарифу на транспортування теплової енергії для потреб населення) відповідно до Висновків Державної інспекції з контролю за цінами в Сумській області щодо розрахунків економічно обґрунтованих планових витрат на виробництво житлово-комунальних послуг від 01.10.2010 р. №153 та №157 становить 16 грн. 40 коп. (без ПДВ), крім того ПДВ 03 грн. 28 коп., всього 19 грн. 68 коп.»), п.п. 2.1.2, 2.2., 2.3., 3.13, 9.2., 9.2.1., 9.2.2. у запропонованій позивачем редакції, та відмовляє у задоволенні зустрічного позову в частині внесення змін до договору №2/10 перевезення вантажу (теплової енергії) від 01.09.2005р., зокрема до п. 9.2.2. у запропонованій відповідачем редакції, за їх необґрунтованістю.

Приймаючи до уваги вищезазначене, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що обставини справи були всебічно і повно досліджені господарським судом, тому рішення господарського суду Сумської області від 07.07.2015 по справі № 920/1332/14 відповідає чинному законодавству та фактичним обставинам справи, а доводи заявника, з яких подана апеляційна скарга про скасування рішення, не можуть бути підставою для його зміни чи скасування.

На підставі викладеного та керуючись статтями 22, 32-34, 43, 99, 101, 102, пунктом 1 статті 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Сумське машинобудівне науково-виробниче об"єднання", м. Суми залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Сумської області від 07.07.2015 по справі № 920/1332/14 залишити без змін.

Постанова набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом 20-ти днів.

Повний текст постанови складено та підписано 21 вересня 2015 року

Головуючий суддя Слободін М.М.

Суддя Гончар Т. В.

Суддя Гребенюк Н. В.