КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" вересня 2015 р. Справа№ 911/2375/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Рябухи В.І.

суддів: Калатай Н.Ф.

Ропій Л.М.

при секретарі: Бовсунівській Л.О.,

за участю представників:

від позивача Кобцева М.О., дов. від 18.11.2014;

від відповідача не з'явився,

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Кожухівське»

на рішення Господарського суду Київської області від 14.07.2015

(дата підписання - 20.07.2015)

у справі №911/2375/15 (суддя Конюх О.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Комбікормовий завод «Константа»

до Публічного акціонерного товариства «Кожухівське»

про стягнення 159 780,79 грн,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Комбікормовий завод «Константа» (далі - позивач) звернулось до Господарського суду Київської області з позовом до Публічного акціонерного товариства «Кожухівське» (далі - відповідач) про стягнення 159 780,79 грн заборгованості, яка складається з: 105 849,66 грн основного боргу, 18 043,74 грн пені, 957 грн. 3% річних та 34 930,39 грн інфляційних втрат.

Рішенням Господарського суду Київської області від 14.07.2015 позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Комбікормовий завод «Константа» до Публічного акціонерного товариства «Кожухівське» задоволено повністю.

Стягнуто з відповідача на користь позивача 105 849,66 грн основного боргу, 18 043,74 грн пені, 957 грн. 3% річних, 34 930,39 грн інфляційних втрат та 3 195,61 грн судового збору.

Не погодившись з вказаним рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою до Київського апеляційного господарського суду, в якій просить рішення Господарського суду Київської області від 14.07.2015 скасувати, постановити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. Апеляційна скарга мотивована тим, що 14.07.2015 при прийнятті Господарським судом Київської області оскаржуваного рішення мало місце порушення норм процесуального права. На думку апелянта, місцевим господарським судом порушено права відповідача, передбачені ст.22 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), оскільки справу №911/2375/15 розглянуто за відсутності його повноважного представника та без надання можливості підготувати відзив на позовну заяву.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 20.08.2015 відновлено пропущений строк на подання апеляційної скарги, прийнято її до розгляду та порушено апеляційне провадження, розгляд справи призначено на 16.09.2015. Дану ухвалу надіслано відповідно до вимог Інструкції з діловодства в господарських судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 20.02.2013 №28. Доказами належного повідомлення відповідача про час і місце розгляду справи є повідомлення про вручення поштового відправлення (ухвали від 20.08.2015) від 26.08.2015, яке долучені до матеріалів справи.

09.09.2015 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду позивач подав відзив на апеляційну скаргу.

У судовому засіданні 16.09.2015 представник позивача заперечив доводи апеляційної скарги, просив залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Враховуючи, що відповідач був належним чином повідомлений про час та місце проведення судового засідання з розгляду своєї апеляційної скарги, а матеріали справи дозволяють розглянути апеляційну скаргу без його участі, з метою дотримання вимог ст. 102 ГПК України), на думку колегії суддів, відсутні підстави для відкладення розгляду справи.

Відповідно до ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі.

Згідно зі ст.101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника позивача, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 09.02.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Комбікормовий завод «Константа» (виконавець) та Публічним акціонерним товариством «Кожухівське» (виконавець) укладено договір по виробництву й відвантаженню продукції (комбікорм) №15/11 (далі - договір), за умовами якого виконавець зобов'язався виготовити повнораціонний комбікорм (в асортименті) і передати у власність, а замовник прийняти й оплатити згідно умов даного договору, а також специфікацій, які є невід'ємною частиною договору.

Відповідно до п.2.7 договору датою поставки вважається фактичне одержання продукції відповідно до видаткової накладної.

При поставці кожної партії продукції виконавець зобов'язаний надати замовникові наступні документи: рахунок, видаткову накладну, товарно-транспортні накладні, якісне посвідчення та ветеринарне свідоцтво Ф№2 (п.2.8 договору).

Пунктом п.3.1 договору передбачено, що замовник здійснює 100% передплату за товар на поточний рахунок виконавця на підставі виставленого виконавцем рахунка, якщо інше не встановлено в специфікації.

Загальна сума договору визначається сумою всіх видаткових накладних та специфікацій, згідно яких здійснювались відвантаження продукції за період дії даного договору, й орієнтовно становить 15 000 000,00 грн, у тому числі ПДВ 20% - 2 500 000,00 грн (п.3.2 договору).

Даний договір набуває чинності від дня підписання та діє до 31.12.2015 (п.7.2 договору).

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України) встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 ГК України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

За правовою природою укладений між сторонами договір є змішаним, оскільки містить елементи договору підряду та договору поставки. Оскільки спір у справі виник з відносин сторін, унормованих тією частиною договору, яка є поставкою, суд керується нормами закону, що регулюють поставку.

Частинами 1, 2 ст.712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статей 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вірно встановлено судом першої інстанції, 10.02.2015 Товариство з обмеженою відповідальністю «Комбікормовий завод «Константа» поставило Публічному акціонерному товариству «Кожухівське» товар (ПК 2-212/14) на загальну суму 105 849,66 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи видатковою накладною від 10.02.2015 №КЗ-0000087 та товарно-транспортною накладною (форми №1-ТН).

Підписанням видаткової та товарно-транспортної накладної, які є первинними обліковими документами, у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», сторони зафіксували факт здійснення господарської операції, яка є підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Товар отриманий представником відповідача - Дригалко Л.В. (довіреність від 02.02.2015 №38).

Суд першої інстанції задовольнив позовні вимоги, з чим погоджується суд апеляційної інстанції з огляду на наступне.

Згідно частини 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

За умовами спірного правочину замовник здійснює 100% передплату за товар на поточний рахунок виконавця на підставі виставленого ним рахунка, якщо інше не встановлено в специфікації.

Специфікацією від 09.02.2015 №1 до договору сторони додатково погодили, що замовник здійснює 100% оплату протягом 3 календарних днів з моменту отримання товару згідно пункту 2.7 договору, шляхом перерахування коштів на поточний рахунок виконавця.

На підставі викладеного вище суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що обов'язок відповідача по оплаті товару (комбікорму), переданого позивачем для перевезення, є таким, що настав.

Проте, як встановлено судом першої інстанції, відповідач свої зобов'язання в частині оплати поставленої продукції належним чином не виконав, у зв'язку з чим в останнього утворилась заборгованість в сумі 105 849,66 грн. Тому позовна вимога про стягнення з відповідача 105 849,66 грн боргу обґрунтовано задоволена судом першої інстанції.

статті 610 ЦК України зазначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з п.3 ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Частина 1 ст. 612 ЦК України передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.1,3 ст.549 ЦК України).

У п.5.1 договору зазначено, що у випадку порушення строків оплати за поставлену продукцію замовник виплачує виконавцеві пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє в період, за який нараховується пеня, від суми боргу за кожний день прострочення оплати. Пеня нараховується й виплачується до моменту фактичної оплати отриманого товару.

Позивач наводить розрахунок та просить стягнути з відповідача 18 043,74 грн пені з 14.02.2015 по 03.06.2015.

Перевіривши розрахунок, суд першої інстанції задовольнив вимогу про стягнення 18 043,74 грн пені, з чим погоджується колегія суддів.

Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Дана стаття визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов'язання.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредитору.

Товариством з обмеженою відповідальністю «Комбікормовий завод «Константа» окрім вказаних вище вимог було заявлено також вимоги про стягнення з відповідача 34 930,39 грн інфляційних втрат та 957,00 грн 3% річних, нарахованих за період з 14.02.2015 по 03.06.2015.

Перевіривши розрахунок інфляційних втрат, суд першої інстанції встановив, що розміри сум є більшими, однак, враховуючи неможливість виходу за межі позовних вимог, місцевий господарський суд визнав заявлені суми такими, що підлягають задоволенню, з чим погоджується суд апеляційної інстанції.

Перевіривши розрахунок 3% річних, суд першої інстанції задовольнив вимогу про стягнення 957 грн 3% річних, з чим погоджується колегія суддів.

Стосовно доводів апеляційної скарги колегія суддів зазначає наступне.

Публічне акціонерне товариство «Кожухівське» зазначило, що апелянт не мав можливості відрядити свого представника на засідання суду 14.07.2015 у зв'язку з тим, що останній знаходився на лікарняному.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК України (п.3.9 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26.12.2011 №18).

Відповідно до наявних в матеріалах справи повідомлень №496 та №801 відповідач був завчасно повідомлений про дату та час проведення судових засідань у справі №911/2375/15, а відтак мав достатньо часу на підготування та подачу заперечень на позову заяву (у разі їх наявності).

Водночас, Київський апеляційний господарський суд зазначає, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору (п.3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26.12.2011 №18).

Як слідує з ухвал Господарського суду Київської області від 09.06.2015 та від 30.06.2015 явка представників сторін в судові засідання обов'язковою не визнавалась.

Посилання скаржника на неповне з'ясування обставин, що мали значення під час прийняття Господарським судом Київської області 14.07.2015 рішення, колегія суддів також відхиляє з огляду на наступне.

Згідно з ч.1 ст.101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обгрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Проте, неповного з'ясування обставин, що мали значення під час прийняття Господарським судом Київської області 14.07.2015 рішення, скаржником не наведено.

Отже, доводи апеляційної скарги спростовуються матеріалами справи.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України встановлено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Отже, з огляду на викладене вище, колегія Київського апеляційного господарського суду не вбачає підстав для скасування рішення Господарського суду Київської області від 14.07.2015 у даній справі, оскільки воно відповідає нормам матеріального та процесуального права, фактичним обставинам та матеріалам справи.

Керуючись ст.ст. 99, 101-103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Кожухівське» залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Київської області від 14.07.2015 у справі №911/2375/15 - без змін.

2. Матеріали справи №911/2375/15 повернути до Господарського суду Київської області.

Дану постанову може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя В.І. Рябуха

Судді Н.Ф. Калатай

Л.М. Ропій