РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.09.2015Справа №910/16536/15

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Ромпетрол Україна»
доТовариства з обмеженою відповідальністю «Транс-Карго-Сервіс»
простягнення заборгованості в розмірі 162 423,28 грн.
Суддя Підченко Ю.О.

Представники сторін:

від позивача:Сидорова А.О. - представник за довіреністю;
від відповідача:не з'явився;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Ромпетрол Україна» (надалі - ТОВ «Ромпетрол Україна») звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Транс-Карго-Сервіс» (надалі - ТОВ «Транс-Карго-Сервіс») про стягнення заборгованості в розмірі 162 423,28 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 08.01.2014 р. між ТОВ «Ромпетрол Україна», ТОВ «Транс-Карго-Сервіс» та ТОВ «Єдине транспортне агентство-1» було укладено Договір про переведення боргу №123-S в порушення умов якого відповідач неналежним чином виконав взяте на себе грошове зобов'язання з оплати заборгованості у розмірі 96 532,00 грн., яка виникла за ТОВ «Єдине транспортне агентство» на підставі Договору поставки нафтопродуктів №479/ПН від 25.12.2012 р. Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 159 202,15 грн. та 3 % річних у розмірі 3 221,00 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 30.06.2015 р. порушено провадження у справі №910/16536/15, розгляд справи призначено на 14.08.2015 р.

13.08.2015 р. представником позивача а виконання вимог ухвали суду від 30.06.2015 р. через загальний відділ суду було подано витребувані документи.

Представник позивача в судове засідання 14.08.2015 р. з'явився, вимоги ухвали суду від 30.06.2015 р. виконав частково, подав клопотання про продовження строку розгляду спору на 15 днів.

Представник відповідача, що належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання 14.08.2015 р. не з'явився, вимог узвали суду від 14.08.2015 р. не виконав, про причини неявки суд не повідомив.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 14.08.2015 р. продовжено строк розгляду спору до 10.09.2015 р. та у зв'язку із неявкою представника відповідача, а також невиконанням ним вимог ухвали суду від 30.06.2015 р., розгляд справи відкладено на 09.09.2015 р.

08.09.2015 р. представником відповідача через загальний відділ суду було подано клопотання про відкладення розгляду справи.

09.09.2015 р. представником позивача на виконання вимог ухвали суду від 14.08.2015 р. через загальний відділ суду було подано витребувані документи.

Представник позивача в судове засідання 09.09.2015 р. з'явився, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити їх в повному обсязі.

Представник відповідача, що належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання 09.09.2015 р. не з'явився, проте, через загальний відділ суду подав клопотання про відкладення розгляду справи.

Розглянувши в судовому засіданні 09.09.2015 р. клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, суд зазначає наступне.

У відповідності до п. 3.9.2 постанови пленуму Вищого господарського сулу України №18 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору. Господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т. п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою - п'ятою статті 28 ГПК. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32 - 34 ГПК), причому відсутність коштів для оплати послуг представника не може свідчити про поважність причини його відсутності в судовому засіданні.

Відповідачем не надано належних та допустимих доказів у розумінні ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, що підтверджують факт відсутності у відповідача, як юридичної особи, можливості направити представника у судове засідання, оскільки в матеріалах справи наявна довіреність №3/30 від 20.08.2015 р., якою ОСОБА_2 уповноважено представляти права та законні інтереси відповідача в усіх органах державної влади у тому числі в судах будь-якої юрисдикції, з приводу будь-яких питань, що пов'язані із представництвом інтересів ТОВ «Транс-Карго-Сервіс», зокрема брати участь в судових засіданнях.

Крім того, доказів того, що керівництво відповідача, яке в силу ст. 28 Господарського процесуального кодексу України може бути представником юридичної особи, не в змозі прийняти участь в судовому засіданні відповідачем також не подано.

З огляду на викладене, клопотання відповідача про відкладення розгляду справи задоволенню не підлягає.

Суд приходить до висновку, що наявних в матеріалах справи документів достатньо для вирішення справи по суті без участі представника відповідача.

Відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України справа розглянута за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні 09.09.2015 р., відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У судових засіданнях складались протоколи згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

25.12.2012 р. між ТОВ «Ромпетрол Україна» (постачальник) та ТОВ «Єдине транспортне агентство - 1» (покупець) було укладено Договір поставки нафтопродуктів №479/ПН, за умовами якого постачальник зобов'язався передати покупцю нафтопродукти на умовах даного договору, а покупець прийняти та оплатити вказаний товар на умовах даного договору.

Пунктом 5.1 Договору поставки №479/ПН визначено, що загальна вартість даного договору складається із суми вартості всіх актів прийому-передачі товару, оформлених (наданих) покупцю по даному договору, які підтверджують факт передачі товару покупцю, його кількість та якість. В загальну вартість даного договору також включається сума доплати за товар, розрахована у відповідності з п. 5.7 даного договору.

Відповідно до п. 5.2 Договору поставки №479/ПН покупець зобов'язався оплатити повну вартість товару до моменту його поставки, на умовах 100% передоплати, на підставі рахунку-фактури постачальника, який виставляється на підставі заявки покупця. Рахунок-фактура постачальника повинен бути оплаченим покупцем протягом 2 (двох) банківських днів від дати його виставлення постачальником. Дата виставлення рахунку вважається першим днем.

Датою здійснення будь-якого платежу по даному договору вважається дата зарахування грошових коштів покупця на поточний рахунок постачальника (п. 5.4 Договору).

08.01.2014 р. між ТОВ «Ромпетрол Україна» (кредитор), ТОВ «Транс-Карго-Сервіс» (новий боржник) та ТОВ «Єдине транспортне агентство-1» (первісний боржник) було укладено Договір про переведення боргу №123-S, який підписано представниками трьох сторін посвідчено їх печатками.

За умовами тристороннього Договору про переведення боргу №123-S від 08.01.2014 р. сторони узгодили, що первісний боржник переводить на нового боржника своє зобов'язання по сплаті боргу кредитору у розмірі 96 532,00 грн., який у нього виник на підставі Договору поставки нафтопродуктів №479/ПН від 25.12.2012 р., а кредитор підтверджує свою згоду на перевід вказаного боргу первісним боржником на нового боржника (п. 1.1 Договору).

Пунктом 3.2 Договору про переведення боргу №123-S від 08.01.2014 р., сторони домовились, що новий боржник зобов'язаний сплатити кредитору борг, вказаний в. п. 1.1 цього договору, в строк, у відповідності з графіком платежів, вказаним нижче:

- 20 000,00 грн. - до 09.03.2014 р.;

- 20 000,00 грн. - до 09.04.2014 р.;

- 20 000,00 грн. - до 09.05.2014 р.

- 20 000,00 грн. - до 09.06.2014 р.;

- 16 532,00 грн. - до 09.07.2014 р.

Відповідно до п. 3.2.1 Договору про переведення боргу №123-S від 08.01.2014 р. новий боржник має право сплачувати переведений на нього борг частинами в межах кожного періоду, вказаного в п. 3.2 (щотижнево, щоденно та т.п.), а також має право сплатити його повністю достроково.

11.03.2015 р. позивачем на адресу відповідача було направлено претензію №1/1 від 06.03.2015 р. з вимогою в добровільному порядку у десятиденний строк з моменту отримання даної претензій сплатити заборгованість у розмірі 96 532,00 грн.

Відповідачем вказана претензія отримана 13.03.2015 р., що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення №503 (№260), належним чином засвідчена копія якого долучена позивачем до матеріалів справи.

Як зазначав позивач у позові, новим боржником (відповідачем) заборгованість на вимогу позивача, як кредитора, в сумі 96 532,00 грн. не була погашена і станом на момент розгляду спору складає 96 532,00 грн., що і стало підставою для звернення позивача з відповідним позовом до суду.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Статтею 509 Цивільного кодексу України визначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі ст. 520 Цивільного кодексу України, боржник у зобов'язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.

Статтею 521 Цивільного кодексу України, форма правочину щодо заміни боржника у зобов'язанні визначається відповідно до положень ст. 513 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 513 Цивільного кодексу України встановлено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Відповідно до вимог ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Вимогами ст. 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Судом встановлено, що позивач, як кредитор, внаслідок укладення Договору про переведення боргу №123-S від 08.01.2014 р. та згідно ст.ст. 520, 526 Цивільного кодексу України, отримав право вимагати від відповідача, як нового боржника, виконання зобов'язання по сплаті 96 532,00 грн. заборгованості, строк виконання якого відповідачем прострочено.

Проте, відповідач, як новий боржник, всупереч умов Договору про переведення боргу №123-S від 08.01.2014 р., не виконав в обумовлені строки свого зобов'язання з оплати позивачу, як кредитору, суми заборгованості в розмірі 96 532,00 грн., чим порушив приписи ст.ст. 509, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України.

З огляду на встановлені судом обставини та підтвердження їх наведеними та допустимими доказами, вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 96 532,00 грн. підлягають задоволенню.

Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 3 221,13 грн. та інфляційних втрат у розмірі 159 202,15 грн.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. (Відповідної правової позиції дотримується Вищий господарський суд України у постанові №48/23 від 18.10.2011 р. та Верховний Суд України у постанові №3-12г10 від 08.11.2010 р.).

В силу приписів п. 18 Інформаційного листа Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2004 році» №01-8/344 від 11.04.2005 р. з огляду на вимоги частини 1 статті 47 ГПК України щодо прийняття судового рішення за результатами обговорення усіх обставин справи та частини 1 статті 43 ГПК України стосовно всебічного, повного і об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд повинен перевірити обґрунтованість і правильність здійсненого нарахування сум штрафних санкцій, річних, збитків від інфляції, і в разі, якщо їх обчислення помилкове - зобов'язати позивача здійснити перерахунок відповідно до закону чи договору або зробити це самостійно.

Здійснивши перерахунок заявлених до стягнення інфляційних втрат та 3% річних суд погоджується з наданим позивачем розрахунком, а тому вимога позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 159 202,15 грн. та 3% річних у розмірі 3 221,13 грн. підлягає задоволенню.

Судовий збір відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладається на відповідача.

При цьому, згідно прохальної частини позовної заяви ціна позову становить 258 955,28 грн., а не 162 423,28 грн., як визначено позивачем, а тому сума судового збору за подання даного позову має складати 5 179,10 грн., однак позивач згідно платіжного доручення №499 від 22.06.2015 р. на суму 3 248,46 грн. Тобто недоплата становить 1 930,64 грн., що підлягає стягненню з позивача в дохід Державного бюджету України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 49, 80, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Ромпетрол Україна» задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Транс-Карго-Сервіс» (03056, м. Київ, вул. В. Гетьмана, 27; ідентифікаційний код 36270804) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Ромпетрол Україна» (65009, м. Одеса, вул. Сонячна, 5, 3-й поверх; ідентифікаційний код 34553505) заборгованість у розмірі 96 532 (дев'яносто шість тисяч п'ятсот тридцять дві) грн. 00 коп., 3% річних у розмірі 3 221 (три тисячі двісті двадцять одна) грн. 13 коп., інфляційні втрати у розмірі 159 202 (сто п'ятдесят дев'ять тисяч двісті дві) грн. 15 коп. та судовий збір у розмірі 5 179 (п'ять тисяч сто сімдесят дев'ять) грн. 10 коп. Видати наказ.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Ромпетрол Україна» (65009, м. Одеса, вул. Сонячна, 5, 3-й поверх; ідентифікаційний код 34553505) в доход Державного бюджету України судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 1 930 (одна тисяча дев'ятсот тридцять) грн. 64 коп. Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата підписання повного тексту рішення - 14.09.2015 р.

Суддя Ю.О. Підченко