РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.09.2015Справа №910/11088/15

За позовом Приватного підприємства "Колективне підприємство "Міжгір'я"
до Публічного акціонерного товариства "Креді Агріголь Банк"
третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Агроко"
про визнання недійсним договору

Головучий суддяСтасюк С.В.
Суддя Паламар П.І.
СуддяЦюкало Ю.В.

Представники сторін:

від позивача Лещинський О.Й. (дов. б/н від 03.03.2015 року)
Шамов О.А. (дов. б/н від 03.03.2015 року)
від відповідача Перевертун В.Г. (дов. № 984 від 12.02.2015 року)
від третьої особиЛисенко О.В. (дов. № 1248 від 11.12.2014 року)

Відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 03 вересня 2015 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення у справі.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Спілка колективних власників "Міжгір'я" (надалі по тексту - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Креді Агріголь Банк" (надалі по тексту - відповідач) про визнання недійсним договору.

Позов мотивований тим, що укладений між Публічним акціонерним товариством "Креді Агріколь Банк" та Спілкою колективних власників "Міжгір`я" Договір застави транспортних засобів № 140/1176429-9 від 14.02.2013 року вчинено керівником ОСОБА_10 з перевищенням наданих йому статутом повноважень, без згоди вищого органу управління Спілки колективних власників "Міжгір`я", що суперечить приписам пунктам 8.4, 8.6 Статуту, статті 8 Закону України "Про колективне сільськогосподарське підприємство", статті 6 Закону України "Про заставу". Крім того, позивач вказував на те, що в преамбулі оспорюваного договору вказано, що керівник діє на підставі Протоколу загальних зборів членів Спілки колективних власників "Міжгір'я" від 12.12.2012 року № 2, проте, загальні збори членів Спілки колективних власників "Міжгір'я" 12.12.2012 року - не проводились, і рішення щодо укладення договору застави майна товариства - не приймалось, у зв'язку з чим наведений протокол не підтверджує наявність повноважень на підписання оспорюваного договору у керівника ОСОБА_10 Наведені обставини, на думку позивача, є підставами для визнання недійсним оспорюваного правочину згідно статей 203, 215 Цивільного кодексу України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.05.2015 року порушено провадження у справі № 910/11088/15 та призначено справу до розгляду на 28.05.2015 року.

28.05.2015 року через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, клопотання про залучення до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Агроко" та клопотання про витребування доказів. У поданому відзиві відповідач посилався на те, що обумовлені законом підстави для визнання недійсним Договору застави транспортних засобів № 140/1176429-9 від 14.02.2013 року відсутні, оскільки керівник ОСОБА_10 мав необхідний обсяг повноважень на укладення оспорюваного правочину згідно пункту 8.6 Статуту, адже він є вищою посадовою особою підприємства і наділений повноваженнями на укладення правочинів від імені Спілки колективних власників "Міжгір'я". Крім того, статут Спілки колективних власників "Міжгір'я" станом на момент укладення оспорюваного правочину не містив положень щодо обов'язковості прийняття загальними зборами членів спілки рішення про передачу майна в заставу.

Розглянувши подане відповідачем клопотання про витребування додаткових доказів по справі, суд відмовляє у його задоволенні у зв'язку з необґрунтованістю.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.05.2015 року, суддя Стасюк С.В. залучив до участі у справі № 910/11088/15 у якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Агроко", розгляд справи було відкладено на 25.06.2015 року, у зв'язку з необхідністю подання додаткових доказів у справі.

15.06.2015 року через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від третьої особи надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

23.06.2015 року через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшли письмові пояснення по справі.

25.06.2015 року через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшло клопотання про здійснення технічної фіксації судового процесу, заява про заміну позивача його правонаступником та документи на виконання вимог ухвали суду.

У судовому засіданні 25.06.2015 року представники сторін подали клопотання про продовження строків розгляду спору.

Розглянувши подане сторонами 25.06.2015 року клопотання про продовження строків розгляду спору, суд приходить до висновку про його задоволення.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.06.2015 року продовжено строк вирішення спору та відкладено розгляд справи на 09.07.2015 року, у зв'язку з необхідністю подання додаткових доказів у справі.

08.07.2015 року представник третьої особи через відділ діловодства Господарського суду міста Києва надав відзив на позовну заяву. У поданому відзиві вказано на те, що на момент укладення Договору застави № 140/1176429-9 від 14.02.2013 року за даними відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, керівником Спілки колективних власників "Міжгір'я" та особою, яка має право вчиняти юридичні дії від імені товариства, вказаний ОСОБА_10. Отже, наведена особа мала увесь обсяг повноважень щодо підписання оспорюваного правочину від імені Спілки колективних власників "Міжгір'я" без будь-якого погодження.

У судовому засіданні 09.07.2015 року представники позивача надали документи на виконання вимог ухвали суду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.07.2015 року суддя Стасюк С.В. вирішив розгляд справи здійснювати колегіально у складі трьох суддів.

09.07.2015 року після проведення автоматизованого розподілу справи № 910/11088/15, вказана справа була передана на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Стасюк С.В., суддя Паламар П.І., суддя Цюкало Ю.В.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.07.2015 року колегія суддів у складі: головуючий суддя Стасюк С.В., суддя Паламар П.І., суддя Цюкало Ю.В. прийняла справу № 910/11088/15 до свого провадження, розгляд справи призначено на 30.07.2015 року.

29.07.2015 року через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від третьої особи надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Представник позивача в судовому засіданні 30.07.2015 року надав письмові пояснення по справі.

У судовому засіданні 30.07.2015 року представник відповідача надав письмові пояснення та додаткові документи по справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.07.2015 року судом задоволено заяву Приватного підприємства "Колективне підприємство "Міжгір'я" та замінено позивача у справі - Спілку колективних власників "Міжгір'я" на Приватне підприємство "Колективне підприємство "Міжгір'я".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.07.2015 року розгляд справи відкладено на 03.09.2015 року.

26.08.2015 року через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від третьої особи надійшли письмові пояснення по справі.

У судовому засіданні 03.09.2015 року представники позивача надали усні пояснення по суті спору, відповідно до яких підтримали заявлені позовні вимоги.

Представники відповідача та третьої особи в судовому засіданні 03.09.2015 року заперечували проти задоволення позовних вимог.

Розглянувши подані сторонами матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд -

ВСТАНОВИВ:

13.09.2012 року між Публічним акціонерним товариством "Креді Агріколь Банк", з однієї сторони, та Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "Агроко", як позичальником, укладено кредитний договір № 140/1176429. за умовами якого банком надано позичальнику кредит у розмірі 22 000 000,00 грн., а позичальник зобов'язався прийняти кредит, використати його за цільовим призначенням, сплатити плату за кредит та повернути банку кредит в повному обсязі, в порядку та у строки, обумовлені договором.

14.02.2013 року між Публічним акціонерним товариством "Креді Агріколь Банк", як заставодержателем, та Спілкою колективних власників "Міжгір'я", як заставодавцем (правонаступником якого є Приватне підприємство "Колективне підприємство "Міжгір'я"), укладено договір застави рухомого майна № 140/1176429-9 (далі - Договір застави) з подальшими змінами згідно договору про внесення змін та доповнень № 1 від 28.03.2013, за умовами якого заставодавець з метою забезпечення належного виконання основного зобов'язання (Кредитного договору № 140/1176429 від 13.09.2012 року з усіма змінами і доповненнями до нього) передає в заставу, а заставодержатель приймає в заставу на умовах, визначених у цьому договорі, предмет застави: транспортні засоби, зазначені в додатку № 1 до Договору, заставною вартістю 1 761 124,92 грн.

Відповідно до розділу "Реквізити та підписи сторін" Договору застави, від заставодержателя договір підписано ОСОБА_11, і посвідчено печаткою банку, а від імені заставодавця - керівником спілки ОСОБА_10, і посвідчено печаткою Спілки колективних власників "Міжгір'я".

В преамбулі Договору застави вказано, що від Спілки колективних власників "Міжгір'я" угоду підписує керівник спілки ОСОБА_10, який діє на підставі Статуту, зареєстрованого Чорнобаївською районною радою народних депутатів 28.02.1995 року без подальших змін та доповнень до нього, та Протоколу загальних зборів членів Спілки колективних власників "Міжгір'я" від 12.12.2012 року № 2 (з рішенням про укладення цього договору).

Крім того, Договір застави посвідчено приватним нотаріусом Чорнобаївського районного нотаріального округу Бабаком О.В. за реєстровим № 334, який зробив посвідчувальний напис про те, що ним перевірено особи громадян, які підписали договір, встановлені їх дієздатність, а також правоздатність та дієздатність Публічного акціонерного товариства "Креді Агріколь Банк" та Спілки колективних власників "Міжгір'я" і повноваження їх представників, а також належність заставленого майна Спілці колективних власників "Міжгір'я".

Крім того, позивачем до матеріалів справи надано засвідчену копію Протоколу загальних зборів членів Спілки колективних власників "Міжгір'я" № 2 від 12.12.2012 року, згідно якого 12.12.2012 року були проведені загальні збори членів Спілки колективних власників "Міжгір'я". Так, у протоколі зазначено, що присутні 14 членів виконавчої ради, присутніх - 14 осіб; протокол підписано головою зборів - ОСОБА_10 та секретарем зборів - ОСОБА_13

Відповідно до Протоколу загальних зборів членів Спілки колективних власників "Міжгір'я" № 2 від 12.12.2012 року, по питанню другому порядку денного загальних зборів присутніми одноголосно прийнято рішення про надання в забезпечення виконання зобов'язання за кредитними договорами, що укладено між Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "Агроко" та Публічним акціонерним товариством "Креді Агріколь Банк" № 140/1176429 від 13.09.2012 року та № 145/1176429 від 13.09.2012 року, рухоме майно згідно додатку до протоколу, і яке належить Спілці колективних власників "Міжгірґя".

Крім того, по питанню третьому порядку денного загальних зборів присутніми одноголосно прийнято рішення про надання повноважень на укладення відповідних правочинів з Публічним акціонерним товариством "Креді Агріколь Банк" керівнику Спілки колективних власників "Міжгір'я" ОСОБА_10

Також, в матеріалах справи наявна засвідчена позивачем копія Статуту Спілки колективних власників "Міжгір'я", зареєстрованого Чорнобаївською районною радою народних депутатів 28.02.1995 року, в редакції, чинній на момент укладення оспорюваного правочину, який містить наступні положення.

Пунктом 8.2 Статуту визначено, що в Спілці діють наступні управлінські та виконавчі органи: Загальні збори Спілки або збори уповноважених представників членів Спілки, обрана ними виконавча рада, керівник Спілки. Обирається також наглядово-ревізійна рада.

Згідно з пунктом 8.3 Статуту , загальні збори або збори уповноважених представників членів спілки є вищим органом її самоврядування. Норма представництва на зборах уповноважених визначається у співвідношенні 1 представник від 4 членів Спілки. Члени виконавчої ради, наглядово-ревізійної ради беруть участь в роботі зборів з правом ухвального голосу. Загальні збори членів Спілки або збори уповноважених збираються в міру необхідності, але не рідше 1 разу у рік і вирішують такі основні питання: затвердження статуту спілки, внесення змін та доповнень до статуту; вибори керівника Спілки, виконавчої ради, наглядово-ревізійної ради; заслуховування звітів керівника виконавчої та наглядової рад; перспективи, стратегія соціально - економічного розвитку спілки, реорганізація та ліквідація спілки.

Рішення зборів набирає сили, якщо за нього проголосувало більше половини присутніх на зборах та оформляється протоколом.

Відповідно до пункту 8.4 Статуту, виконавча рада є постійно діючим органом Спілки на громадських засадах. До її складу за посадами входять керівник спілки (голова ради), його заступники, керівники і спеціалісти структурних підрозділів.

Рада засідає не рідше одного разу в квартал і заслуховує такі питання:

-інформацію керівника спілки про основні результати роботи після попереднього засідання ради;

-затверджує (відхиляє, припиняє дію, уточнює) рішення керівника ради, прийняті між засіданнями ради; розглядає найважливіші поточні питання виробничої діяльності: розробку та затвердження річних виробничо - фінансових планів; розробку та затвердження внутрігосподарських положень, що випливають з цього Статуту , затвердження річних звітів Спілки, рух основних засобів виробництва та інш.;

-за поданням керівника обирає дорадчий комітет, який працює на громадських засадах.

Пунктом 8.6 Статуту визначено, що керівник Спілки обирається на 5 років виключно із членів Спілки і при наявності не менше 5 річного стажу членства в Спілці. Керівник Спілки є її вищою посадовою особою з правом представництва Спілки в зносинах з державою, іншими вітчизняними і зарубіжними підприємствами, організаціями, установами.

На керівника Спілки покладається персональна відповідальність за діяльність спілки та її результати. З цією метою він має право:

-самостійно (або після консультації з виконавчою радою чи її комітетом) вирішувати будь-які перспективні і поточні питання, що не суперечать чинному законодавству і статуту Спілки;

-за погодженням з дорадчим комітетом призначати і звільняти керівників, спеціалістів та інших посадових осіб (або заключати з ними контракти);

-вирішувати питання структурної перебудови Спілки (або вносити пропозиції зборам і виконавчій раді про структурну перебудову спілки).

Згідно з випискою з протоколу загальних зборів спілки колективних власників "Міжгір'я" від 16.05.2011 року, по питанню порядку денного щодо виборів керівника спілки СКВ "Міжгір'я" присутніми членами спілки вирішено 209 голосами обрати керівником Спілки ОСОБА_10.

Розпорядженням керівника Спілки колективних власників "Міжгір'я" від 16.05.2011 року № 27, ОСОБА_10 приступив з 16.05.2011 року до своїх посадових обов'язків керівника спілки СКВ "Міжгір'я".

Згідно з Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців № 952944, зробленого станом на момент укладення оспорюваного правочину: в графі "Керівник юридичної особи та наявність обмежень щодо його повноважень" зазначено "Іваніщенко Станіслав Лукович"; в графі "Прізвище, ім'я, по-батькові осіб, які мають право вчинять юридичні дії від імені юридичної особи без довіреності, у тому числі підписувати договори та наявність обмежень щодо представництва від імені юридичної особи" "ОСОБА_10 - підписант".

Крім того, щодо кількісного складу членів Спілки колективних власників "Міжгір'я" в матеріалах справи наявні наступні документи:

-позивачем надано витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців № 20614256, згідно якого станом на 12.12.2012 року членами СКВ "Міжгір'я" є 277 осіб;

-позивачем надано витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців № 20614205, згідно якого станом на 14.02.2013 року членами СКВ "Міжгір'я" є 277 осіб.

Згідно Статуту Приватного підприємства "Колективне підприємство "Міжгір'я", затвердженого рішенням Загальних зборів співвласників майна (членів) СКВ "Міжгір'я" від 16.04.2015 року, і державна реєстрація якого проведена державним реєстратором юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців Реєстраційної служби Чорнобаївського РУЮ Черкаської області 14.05.2015 року, Приватне підприємство Колективне підприємство "Міжгір'я" є повним правонаступником Спілки колективних власників "Міжгір'я" (пункт 1.1).

Позивач вважає, що укладений між Публічним акціонерним товариством "Креді Агріколь Банк" та Спілкою колективних власників "Міжгір'я" Договір застави № 140/1176429-9 від 14.02.2013 вчинено керівником ОСОБА_10 з перевищенням наданих йому статутом повноважень, без згоди вищого органу управління Спілки колективних власників "Міжгір'я", що суперечить приписам пункту 8.4, пункту 8.6 Статуту, статті 8 Закону України "Про колективне сільськогосподарське підприємство", статті 6 Закону України "Про заставу".

Представники відповідача та третьої особи проти позову заперечують посилаючись на те, що керівник спілки ОСОБА_10 мав необхідний обсяг повноважень на укладення оспорюваного правочину згідно пункту 8.6 Статуту, адже він є вищою посадовою особою підприємства і наділений повноваженнями на укладення правочинів від імені Спілки колективних власників "Міжгір'я". Крім того, статут Спілки колективних власників "Міжгір'я" станом на момент укладення оспорюваного правочину не містив положень щодо обов'язковості прийняття загальними зборами членів спілки рішення про передачу майна в заставу.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Статтею 6 Закону України "Про заставу" визначено, що майно, що перебуває у спільній власності, може бути передано в заставу тільки за згодою всіх співвласників. Майно, що перебуває у спільній частковій власності (частки, паї), може бути самостійним предметом застави за умови виділення його в натурі.

Згідно зі статтею 8 Закону України "Про колективне сільськогосподарське підприємство", підприємство самостійно володіє, користується і розпоряджається належними йому об'єктами власності (частина 1). Право колективної власності здійснюють загальні збори членів підприємства, збори уповноважених або створений ними орган управління підприємства, якому передано окремі функції по господарському управлінню колективним майном (частина 2). Право власності підприємства охороняється законом. Належне йому майно може бути передано державним, кооперативним та іншим підприємствам, організаціям і громадянам за рішенням загальних зборів членів підприємства або зборів уповноважених (частина 3). Збитки, заподіяні підприємству його членами та іншими громадянами, державними підприємствами, установами, організаціями, іноземними організаціями, іншими юридичними особами, підлягають відшкодуванню на загальних підставах (частина 4). Страхування належного підприємству майна та інших цінностей здійснюється на добровільних засадах на умовах і в порядку, встановлених законодавством України (частина 5).

Відповідно до частин 1 та 2 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Стаття 202 Цивільного кодексу України встановлює, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно статті 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5,6 статті 203 Цивільного кодексу України.

Вимогами статті 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до статті 204 Цивільного кодексу України правомірність правочину презюмується. Отже, обов'язок доведення наявності обставин, з якими закон пов'язує визнання господарським судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача.

Згідно з частиною 2 статті 207 Цивільного кодексу України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Обов'язковість скріплення правочину печаткою може бути визначена за письмовою домовленістю сторін.

Стаття 92 Цивільного кодексу України, юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Пунктом 3 статті 92 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно та розумно та не перевищувати своїх повноважень.

Статтею 97 Цивільного кодексу України визначено, що управління товариством здійснюють його органи. Органами управління товариством є загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з пунктом 2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" від 29.05.2013 року № 11, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Пункт 3.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" від 29.05.2013 року № 11 визначає, що припис абзацу першого частини третьої статті 92 Цивільного кодексу України зобов'язує орган або особу, яка виступає від імені юридичної особи не перевищувати своїх повноважень. Водночас саме лише порушення даного обов'язку не є підставою для визнання недійсними правочинів, вчинених цими органами (особами) від імені юридичної особи з третіми особами, оскільки у відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження (абзац другий частини третьої статті 92 Цивільного кодексу України). Отже, позов про визнання недійсним відповідного правочину може бути задоволений у разі доведеності юридичною особою (позивачем) у господарському суді тієї обставини, що її контрагент знав або повинен був знати про наявні обмеження повноважень представника цієї юридичної особи, але, незважаючи на це, вчинив з ним оспорюваний правочин (що не отримав наступного схвалення особи, яку представляють).

Частина 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно частини 2 статті 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Враховуючи наведене, судом встановлено, що станом на момент укладення оспорюваного правочину Статут позивача містив положення, які визначали те, що управлінськими та виконавчими органами Спілки є Загальні збори Спілки або збори уповноважених представників членів Спілки, обрана ними виконавча рада, керівник Спілки (пункт 8.2), вищим органом самоврядування є загальні збори або збори уповноважених представників членів спілки (пункт 8.3), постійно діючим органом є виконавча рада (пункт 8.4),а також керівник Спілки (пункт 8.6).

В свою чергу, частина 2 статті 8 Закону України "Про колективне сільськогосподарське підприємство" визначено, що право колективної власності здійснюють загальні збори членів підприємства, збори уповноважених або створений ними орган управління підприємства, якому передано окремі функції по господарському управлінню колективним майном, тобто вказана норма визначає альтернативність органів, які здійснюють право колективної власності, і відповідні повноваження таких органів закріплюються в Статуті відповідного підприємства.

Таким чином, дослідивши положення пункту 8.6 Статуту Спілки колективних власників "Міжгір'я" (в редакції, чинній на момент укладення оспорюваного правочину), суд дійшов висновку, що керівник Спілки, яким на час укладення договору застави № 140/1176429-9 від 14.02.2013 року був ОСОБА_15, в розумінні частини 2 статті 8 Закону України "Про колективне сільськогосподарське підприємство" є органом управління підприємства, якому передано окремі функції по господарському управлінню колективним майном, зокрема право вирішувати питання, які не суперечать Статуту спілки, до яких віднесено питання і укладення відповідних господарських договорів.

Крім того, суд враховує і те, що станом на момент укладення оспорюваного правочину Статут Спілки колективних власників "Міжгір'я" не містив положень, які встановлювали обов'язковість прийняття загальними зборами членів Спілки колективних власників "Міжгір'я" рішення про передачу належного майна товариства в заставу, як не містить положень щодо заборони керівнику підприємства вчиняти дії по підписанню угод щодо передачі майна спілки в заставу виключно за згодою загальних зборів членів Спілки колективних власників "Міжгір'я".

В свою чергу, частина 3 статті 8 Закону України "Про колективне сільськогосподарське підприємство" визначає, що належне підприємству майно може бути передано державним, кооперативним та іншим підприємствам, організаціям і громадянам за рішенням загальних зборів членів підприємства або зборів уповноважених. Наведена норма закону також була дотримана, про що свідчить протокол загальних зборів членів Спілки колективних власників "Міжгірґя" № 2 від 12.12.2012 року.

Доводи позивача про те, що загальні збори членів Спілки колективних власників "Міжгір'я" 12.12.2012 року, оформлені відповідним протоколом №2 - не проводились, і рішення щодо укладення договору застави майна товариства - не приймалось, у зв'язку з чим наведений протокол не підтверджує у керівника ОСОБА_10 наявність повноважень на підписання договору - судом відхиляється як безпідставні та необгрунтовані, оскільки наведена обставина спростовується наявним в матеріалах справи Протоколом загальних зборів членів Спілки колективних власників "Міжгір'я" № 2 від 12.12.2012 року, який судом приймається як належний та допустимий доказ в розумінні статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, який підтверджує проведення вказаних зборів та прийняття на ньому рішення про укладення оспорюваного правочину.

Подані позивачем копії 9 заяв членів Спілки колективних власників "Міжгір'я", в яких останні вказали про те, що вони не були повідомлені про проведення 12.12.2012 року загальних зборів членів об'єднання - не приймаються судом в розумінні статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України в підтвердження факту не проведення 12.12.2012 року загальних зборів членів Спілки колективних власників "Міжгір'я", оскільки наведені у заявах відомості жодним чином не підтверджені, а посвідчення заяв секретарем виконкому Іркліївської сільської ради свідчить лише про те, що посадовою особою підтверджено, що відповідну заяву підписала певна особа, проте, жодним чином не засвідчує факту наявності обставин, які викладені у таких заявах. При цьому, вимогами процесуального закону імперативно визначено, що такі обставини повинні бути підтверджені належними та допустимими доказами, яких матеріали справи станом на момент вирішення спору не містять.

Крім того, суд враховує і те, що станом на момент укладення оспорюваного правочину, рішення загальних зборів членів Спілки колективних власників "Міжгір'я", оформлені протоколом № 2 від 12.12.2012 року, станом на момент вирішення спору є чинними, у встановленому законом порядку не скасовані. Питання кількісного складу членів Спілки колективних власників "Міжгір'я" станом на момент укладення оспорюваного правочину, жодним чином не впливає на оцінку відповідності Договору застави вимогам закону на момент його укладення.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що обумовлені законом підстави для визнання недійсним Договору застави № 140/1176429-9 від 14.02.2013 року - відсутні, оскільки керівник ОСОБА_10 мав необхідний обсяг повноважень на укладення оспорюваного правочину згідно пункту 8.6 Статуту, адже він є органом управління підприємства, якому передано окремі функції по господарському управлінню колективним майном, і, відповідно, був наділений повноваженнями на укладення правочинів від імені Спілки колективних власників "Міжгір'я".

Крім того, статут Спілки колективних власників "Міжгір'я" станом на момент укладення оспорюваного правочину не містив положень щодо обов'язковості прийняття загальними зборами членів спілки рішення про передачу майна в заставу, або наявності обмежень щодо підписання правочину керівником Спілки. Доказів протилежного суду станом на момент вирішення спору не надано.

Крім того, суд зазначає, що припис абзацу першого частини третьої статті 92 Цивільного кодексу України зобов'язує особу, яка виступає від імені юридичної особи не перевищувати своїх повноважень, в той же час, саме лише порушення даного обов'язку не є підставою для визнання недійсними правочинів, вчинених цими особами від імені юридичної особи з третіми особами, оскільки у відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження (частина 2 статті 92 Цивільного кодексу України).

Отже, позов про визнання недійсним відповідного правочину може бути задоволений у разі доведеності позивачем в господарському суді тієї обставини, що її контрагент був або мав бути обізнаний з наявними обмеженнями повноважень представника цієї юридичної особи але, незважаючи на це, вчинив з ним оспорюваний правочин.

Відповідно до частини 2 статті 17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців вносяться відомості щодо юридичної особи, зокрема осіб, які мають право вчиняти дії від імені юридичної особи без довіреності, у тому числі підписувати договори, а також дані про наявність обмежень щодо представництва від імені юридичної особи.

Частинами 1, 3 статті 18 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" визначено, що відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін. Якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, не були до нього внесені, вони не можуть бути використані в спорі з третьою особою, крім випадків, коли третя особа знала або могла знати ці відомості.

Згідно з наявним в матеріалах справи витягом з Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, зробленого станом на момент укладення оспорюваного правочину, станом на момент укладення оспорюваного правочину - 14.02.2013 року, керівником і підписантом позивача був ОСОБА_10, а відомості щодо наявності обмежень повноважень у зазначеного керівника - у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців - відсутні. Доказів протилежного суду станом на момент вирішення спору надано не було, а подані позивачем документи не приймаються судом як належні і допустимі докази в розумінні статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України в підтвердження обставин наявності у ОСОБА_10 обмежень на підписання оспорюваного правочину.

Відповідно до статті 241 Цивільного кодексу України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов'язки з моменту вчинення цього правочину.

Свою чергу, судом встановлено, що пунктом 6.3.12 Договору застави сторони узгодили, що заставодавець зобов'язаний застрахувати/забезпечити страхування (та надати заставодержателю відповідні докази такого страхування. в т.ч. документи, що підтверджують сплату страхових платежів) за свій рахунок та на користь заставодержателя (як вигодонабувача, який в разі настання страхового випадку набуває право вимоги до страховика) предмету застави, у страховика, попередньо погодженого з заставодержателем.

Також, позивачем було виконано взяте на себе зобов'язання за Договором застави щодо страхування предмету застави, а саме: укладено з Публічним акціонерним товариством "СК Еталон" відповідний договір страхування майна з додатком до нього, а додатковою угодою до наведеного договору вигодонабувачем за договором страхування визначено Публічне акціонерне товариство "Креді Агріколь Банк", докази чого наявні в матеріалах справи, що в сукупності з обставиною підписання відповідного правочину добровільного страхування майна та додаткових угод до нього, свідчить про виконання (схвалення) позивачем оспорюваного правочину, в розумінні статті 241 Цивільного кодексу України.

При цьому, суд враховує і те, що оскільки порушення вимог приписів пункту 8.4, пункту 8.6 Статуту та вимогам статті 8 Закону України "Про колективне сільськогосподарське підприємство", статті 6 Закону України "Про заставу" при укладенні оспорюваного правочину судом не встановлено, умови подальшого виконання (схвалення) позивачем оспорюваного правочину в частині страхування об'єкта застави - не впливають на дійсність оспорюваного правочину.

Враховуючи наведене вище, господарським судом встановлено, що оспорюваний правочин спрямований на реальне настання правових наслідків, не містить положень, які б суперечили вимогам чинного законодавства або інтересам сторін, жодним чином не порушує прав та охоронюваних законом інтересів позивача, волевиявлення сторін правочину є вільне і відповідає їхній внутрішній волі, що відповідає загальним вимогам, встановленим статтею 203 Цивільного кодексу України, додержання яких є необхідним для чинності правочину, оспорюваний договір жодним чином не суперечить приписам пункту 8.4, пункту 8.6 Статуту та вимогам статті 8 Закону України "Про колективне сільськогосподарське підприємство", статті 6 Закону України "Про заставу", а тому підстави для визнання його недійсним згідно статей 203, 215 Цивільного кодексу України відсутні.

З огляду на викладене позов Приватного підприємства "Колективне підприємство "Міжгір'я" до Публічного акціонерного товариства "Креді Агріколь Банк" про визнання недійсним Договору застави транспортних засобів № 140/1176429-9 від 14.02.2013 року є необґрунтованим, а тому задоволенню не підлягає.

Судовий збір відповідно до положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладається на позивача.

Керуючись статтями 4, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У позові Приватного підприємства "Колективне підприємство "Міжгір'я" відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 08.09.2015 року

Головучий суддя Стасюк С.В.
Суддя Паламар П.І.
Суддя Цюкало Ю.В.