номер провадження справи 12/132/15
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.09.2015 Справа № 908/4416/15

Суддя Господарського суду Запорізької області Смірнов О.Г.,

За участю секретаря судового засідання Бамбизова М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні господарського суду справу № 908/4416/15

за позовом: Державного підприємства Острозьке лісове господарство, м. Острог

до відповідача: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Запоріжжя

про стягнення 9861,92 грн.

за участю представників:

від позивача не зявився

від відповідача не зявився

СУТЬ СПОРУ: Державне підприємство Острозьке лісове господарство звернулося до Господарського суду Запорізької області з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення основного боргу в сумі 9861,92 грн. за договором № 42/13 від 09.07.2013 року.

До прийняття рішення у справі, а саме 01.09.2015 року, на адресу суду від позивача у справі надійшло уточнення до позовної заяви згідно ст. 22 ГПК України, в якому останній зазначає, що між ним та відповідачем був підписаний договір купівлі-продажу № 42/13 від 09.07.2013 року, за умовами якого позивач як продавець продає, а відповідач як покупець купує на умовах франко-склад продавця лісопродукцію загальною кількістю 50 м. куб. Вказує, що на виконання договору позивач виконав свої зобовязання, здійснивши поставку відповідачу товару у кількості 52,73 м.куб. загальною вартістю 20253,60 грн., що підтверджується наступними товарно-транспортними накладними: № 001705 від 30.09.2013 року у кількості 9,62 м.куб. вартістю 3992,30 грн., № 001706 від 30.09.2013 року у кількості 10,38 м.куб. вартістю 4307,70 грн., № 002275 від 27.09.2013 року у кількості 4,00 м.куб. вартістю 1440,00 грн., № 002276 від 27.09.2013 року у кількості 6,80 м.куб. вартістю 3060,00 грн., № 002277 від 30.09.2013 року у кількості 10,39 м.куб. вартістю 3548,70 грн., № 002315 від 30.09.2013 року у кількості 11,54 м.куб. вартістю 3904,90 грн. При цьому зазначає, що відповідач 03.09.2013 року здійснив лише передоплату за товар на суму 10000,00 грн., про що свідчить виписка з особового рахунку позивача (в матеріалах справи наявна), решту коштів за товар в сумі 10253,60 грн. відповідач не сплатив чим і порушив свої грошові зобов'язання перед позивачем. Разом з тим пояснює, що у зв'язку з тим, що між сторонами спору раніше були договірні відносини, за результатами яких у позивача перед відповідачем існував борг в розмірі 391,28 грн., позивач здійснив зарахування боргу (щоб у майбутньому уникнути зустрічної вимоги), та внаслідок зарахування боргу перед відповідачем, існуючий борг по договору № 42/13 від 09.07.2013 року відповідача станом на 27.08.2015 року становить 9861,92 грн. Також позивач вказує, що відповідач здійснив передоплату за товар в сумі 10000,00 грн. без виставлення йому на оплату рахунку-фактури, як передбачено п. п. 7.1., 8.1. договору, та інших платежів за товар станом на 27.08.2015 року не здійснював. При цьому позивач зазначає, що тривалий час в телефонному режимі предявляв в усній формі свої вимоги до відповідача сплатити борг та не виставляючи рахунок, керуючись ст. 530 ЦК України неодноразово направляв претензії з вимогою сплатити борг в 7-ми денний термін після отримання претензії, однак, відповідач на претензії не відреагував, кошти не сплатив. Разом з тим, стосовно посилання у товарно-транспортній накладній № 002276 від 27.09.2013 року на договір № 42/13 від 09.08.2013 року позивач пояснює, що очевидно має місце опечатка місяця укладення договору, а саме замість липня проставлено серпень. Також позивач зазначає, що докази часткової сплати відповідачем боргу відсутні, оскільки оплати боргу відповідач не здійснював, а звірка розрахунків з відповідачем та складання акту звірки до звернення з позовом до суду за ініціативою позивача не відбулась через бездіяльність відповідача. Поряд з цим на вимогу суду позивач повідомляє, що директор Державного підприємства Острозьке лісове господарство ОСОБА_2 є уповноваженою особою, яка має право підписувати позовні заяви, оскільки таке право передбачене статутом Державного підприємства Острозьке лісове господарство та контрактом з керівником підприємства. При цьому позивач також пояснює, що в п. 12 додатку до позовної заяви було зроблено опечатку при зазначенні кінцевої дати дії довіреності № 02/09 від 02.09.2013 року, зокрема було помилково написана дата 30.09.2013 року. Просить суд прийняти та залучити дане уточнення до позовної заяви до матеріалів справи, стягнути з відповідача 9861,92 грн. основного боргу та судові витрати в сумі 1827,00 грн., а розгляд справи провести без участі представника позивача за наявними у справі матеріалами.

Пунктом 3.11. постанови Пленуму Вищого Господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 Про деякі питання практики застосування господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції (із змінами та доповненнями), визначено, що, зокрема статтею 22, не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про доповнення або уточнення позовних вимог, або заявлення додаткових позовних вимог і т.п. Тому в разі надходження до господарського суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як:

- подання іншого (ще одного) позову, чи

- збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи

- об'єднання позовних вимог, чи

- зміну предмета або підстав позову.

У будь-якому з таких випадків позивачем має бути додержано правил вчинення відповідної процесуальної дії, а недотримання ним таких правил тягне за собою процесуальні наслідки, передбачені Господарським процесуальним кодексом.

Так, дослідивши зміст поданого позивачем уточнення до позовної заяви, суд дійшов висновку, що останнє є заявою, в якій позивач більш коректно виклав позовні вимоги у даній справі.

Представник позивача в судове засідання 10.09.2015 року не зявився, про час та місце розгляд справи був повідомлений належним чином. Однак в наданому на адресу суду 01.09.2015 року уточненні до позовної заяви просив розгляд справи провести без участі його представника за наявними у справі матеріалами.

Представник відповідача в судове засідання 10.09.2015 року не зявився, про причини неявки суд не повідомив, правом на надання відзиву на позовну заяву не скористався.

Так, місцезнаходження юридичної особи або місце проживання фізичної особи підприємця визначається на підставі відомостей, внесених до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (стаття 17 Закону України Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців).

З наявного в матеріалах справи Спеціального витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців станом на 03.08.2015 року вбачається, що місце проживання відповідача відповідає адресі, на яку направлялись ухвали господарським судом у даній справі, а саме: 69068, АДРЕСА_1.

За змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом (п. 3.9.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції).

Таким чином, відповідача було належним чином повідомлено про час та місце судового засідання, а судом створені всі необхідні умови для вирішення спору на принципах змагальності, рівності учасників процесу перед законом відповідно до ст. ст. 42, 43 ГПК України.

Неприбуття у судове засідання представника відповідача, який був належним чином повідомлений про час та місце проведення судового засідання, не перешкоджає розгляду спору по суті згідно вимог ст. 75 ГПК України, оскільки до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій, тому суд дійшов висновку, що справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

Зясувавши фактичні обставини справи, докази на їх підтвердження, виходячи з фактів, встановлених у процесі розгляду справи та правову норму, яка підлягає застосуванню, приймаючи до уваги доводи позивача, суд встановив:

Позов мотивовано тим, що 09.07.2013 року між Державним підприємством Острозьке лісове господарство, далі Продавець, та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1, далі Покупець, був укладений договір № 42/13, далі Договір, за умовами якого (п. 1.1.) Продавець продає, а Покупець купує на умовах франко-склад Продавця лісопродукцію, надалі «товар».

Відповідно до п. 2.1., 2.2. Договору по якості необроблена деревина відповідає вимогам чинних стандартів, а саме ГОСТ 9463-88 «Лісоматеріали круглі хвойних порід», ГОСТ 9462-88 «Лісоматеріали круглі листяних порід» та ТУУ 56.196-95 «Деревина дровяна для технологічних потреб». Обєм товару визначається згідно ДСТУ 4020-2-2001 «Методи обмірювання та визначення обємів». Обмір по верхньому діаметру.

Згідно з п. п. 3.1., 4.1., 4.2. Договору асортимент, обєм (куб.м.) та номери лотів необробленої деревини приведено в п. 4.1. Ціна на товар встановлена на умовах франко-склад Продавця. Загальна сума договору 22275,00 (двадцять дві тисячі двісті сімдесят пять грн. 00 коп.) грн. без врахування ПДВ.

Умовами п. 5.1. 5.4. Договору сторони узгодили, що поставка товару по даному договору здійснюється згідно щомісячного графіку поставок, який є невід'ємною частиною даного Договору, на умовах франко-склад Продавця. (Додаток № 1). Місячна партія становить пропорційну частину загальної кількості товару, що забезпечує рівномірну поставку та погоджується між сторонами графіком поставки. Покупець оплачує вартість витрат на реквізит (вагонні стійки, дошки для оббивки, цвяхи). Комплект товаросупровідних документів:

- товаротранспортна (залізнична) накладна;

- рахунок-фактура;

- податкова накладна;

- специфікація.

Відповідно до п. 6.1. 6.5. Договору прийом-передача товару здійснюється на складі Продавця за умовами: франко-склад Продавця за якістю у відповідності з нормами ГОСТ, ТУ, та ін. згідно законодавства України; за кількістю - у відповідності з товарно-транспортними чи залізничними накладними та специфікаціями до них з підписом уповноваженої особи та печаткою Продавця. Не пізніше діб до передачі товару Продавець повідомляє Покупця про дату та місце поставки. Датою передачі товару Продавцем та прийому його Покупцем, тобто датою поставки, вважається дата товарно-транспортної накладної. Приймання товару по кількості і якості здійснюється у відповідності з вимогами інструкцій про порядок приймання лісопродукції по кількості і якості П-6, П-7; ДСТУ 4020-2-2001, 2034-92. В разі, якщо при прийманні-передачі товару Покупець виявить неякісний товар, розходження по кількості товару між фактично наявним і зазначеним в товаросупровідних документах обсягах, складається Акт за підписами представників обох сторін в двох екземплярах по одному кожній із сторін.

Порядок розрахунків сторони узгодили в розділі 7 Договору. Так, згідно з п. 7.1. 7.4. Договору платіж (передоплата 100% вартості) здійснюється шляхом банківського переказу коштів на розрахунковий рахунок Продавця за кожну партію товару, згідно виставленого рахунку-фактури на протязі 5 календарних днів з дати пред'явлення рахунку до сплати. Банківські витрати, пов'язані із перерахуванням коштів, оплачуються Покупцем. Сума гарантійного внеску перерахована Покупцем на рахунок Біржі для участі в аукціоні із продажу ресурсів необробленої деревини, зараховується Продавцю в якості частини оплати за проданий Товар. У випадку ненадходження коштів на рахунок Продавця в зазначений в пункті 7.1. Договору термін, Покупець втрачає право на придбання даної партії товару і вона залишається у власності Продавця.

Пунктами 8.1., 8.2. Договору передбачені обовязки Покупця, а саме: здійснювати попередню оплату за кожну партію товару протягом 5-ти календарних днів з дати предявлення рахунку до сплати та прийняти товар в установлений цим Договором термін.

Згідно з п. 12.1. Договору даний договір вступає в силу з дати його підписання сторонами та діє до 30.09.2013 року.

Позивач в позові вказує, що відповідач, порушуючи п. п. 1.1., 7.1., 8.1. Договору, ст. 526 Цивільного кодексу України свої зобовязання за договором виконав не в повному обсязі, а саме здійснив неповний розрахунок за придбаний товар, внаслідок чого у останнього виникла заборгованість в сумі 9861,92 грн., яку і намагається стягнути позивач.

Так, на виконання умов Договору, позивач поставив відповідачу товар, передбачений умовами договору, у кількості 52,73 м.куб. на загальну суму 20253,60 грн., а відповідач товар прийняв, що підтверджується підписаними сторонами у справі товарно-транспортними накладними, належним чином засвідчені копії яких знаходяться в матеріалах справи, зокрема:

- товарно-транспортною накладною № 002275 від 27.09.2013 року, за якою поставлений товар у кількості 4,00 м.куб., вартістю 1440,00грн.;

- товарно-транспортною накладною № 002276 від 27.09.2013 року, за якою поставлений товар у кількості 6,80 м.куб. вартістю 3060,00 грн.;

- товарно-транспортною накладною № 002277 від 30.09.2013 року, за якою поставлений товар у кількості 10,39 м.куб., вартістю 3548,70 грн.;

- товарно-транспортною накладною № 001705 від 30.09.2013 року, за якою поставлений товар у кількості 9,62 м.куб. вартістю 3992,30 грн.;

- товарно-транспортною накладною № 001706 від 30.09.2013 року, за якою поставлений товар у кількості 10,38 м.куб. вартістю 4307,70 грн.;

- товарно-транспортною накладною № 002315 від 30.09.2013 року, за якою був поставлений товар у кількості 11,54 м.куб., вартістю 3904,90 грн.

З матеріалів справи вбачається, що товарно-транспортна накладна № 002276 від 27.09.2013 року містить посилання на договір № 42/13 від 09.08.2013 року. Втім, як зазначає позивач в уточненні до позовної заяви, у вказаній товарно-транспортній накладній має місце описка при зазначенні місяця укладення договору, а саме замість липня помилково вказаний серпень. При цьому, інших укладених договорів або здійснення між сторонами справи інших правочинів до матеріалів справи не надано. З врахуванням викладеного, зазначена товарно-транспортна накладна приймається судом якості доказу поставки товару саме в рамках договору № 42/13 від 09.07.2013 року.

До вказаних товарно-транспортних накладних згідно з умовами п. 5.4. Договору між сторонами були також підписані специфікації накладні № 002857 від 27.09.2013 року, № 002858 від 27.09.2013 року, № 002859 від 30.09.2013 року, № 002778 від 30.09.2013 року, № 002779 від 30.09.2013 року, № 002950 від 30.09.2013 року, а також позивачем складені відповідні податкові накладні, які містяться в матеріалах справи.

Зазначений товар був отриманий особисто ОСОБА_1 на підставі довіреності № 02/09 від 02.09.2013 року, про що свідчить його підписи товарно-транспортних накладних.

Так, матеріали справи свідчать, що відповідач на виконання умов укладеного Договору здійснив передоплату за товар, сплативши на користь позивача 10000,00 грн., що підтверджується банківською випискою по рахунку позивача за 03.09.2013 року, засвідчена копія якої міститься в матеріалах справи.

Разом з тим, за змістом наданого позивачем до матеріалів справи уточнення до позовної заяви, позивач зазначає, що ним здійснено зарахування боргу в розмірі 391,28 грн., який існував у нього перед відповідачем за договірними відносинами, що виникли між сторонами спору раніше, в рахунок погашення боргу відповідача за договором № 42/13 від 09.07.2013 року.

Втім, відповідач свої зобовязання з оплати за поставлений товар у повному обсязі не виконав, у звязку з чим за ним утворився борг в розмірі 9861,92 грн., який позивач і намагається стягнути.

Надавши правову кваліфікацію правовідносинам сторін, зясувавши правову норму, яка підлягає застосуванню у спірних відносинах, суд вважає доводи позивача обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав:

Так, за своєю правовою природою між сторонами укладено змішаний договір, оскільки відповідно до вимог статті 628 ЦК України він містить елементи різних договорів (договору купівлі-продажу та договору поставки), до яких потрібно застосувати положення чинного законодавства, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Відповідно до вимог Господарського кодексу України договір вважається укладеним у випадку досягнення сторонами умов щодо його предмету, строку та ціни. Сторони досягли всіх суттєвих умов відносно вказаного виду договору, тобто встановили його предмет, визначили ціну, строк дії договору, порядок здійснення розрахунків, а тому відповідно до вимог ст. ст. 638, 639, 655, 712 ЦК України та ст. ст. 180, 181 ГК України, він вважається укладеним згідно частини 7 статті 181 ГК України, а саме подія, до якої прагнули сторони відбулася.

Статтею 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Одночасно, відповідно до ч. 1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 265 ГК України також визначено, що за договором поставки одна сторона постачальник зобовязується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні покупцеві товар (товари), а покупець зобовязується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. У частині 1 статті 266 ГК України визначено, що предметом поставки є визначені родовими ознаками продукція, вироби з найменуванням, зазначеним у стандартах, технічних умовах, документації до зразків (еталонів), прейскурантах чи товарознавчих довідниках. Предметом поставки можуть бути також продукція, вироби, визначені індивідуальними ознаками. Предмет поставки за Договором відповідає вказаним вимогам. Відповідач товар прийняв (про що свідчать наявні в матеріалах справи підписані з боку відповідача товарно-транспортні накладні), його не повернув, а тому повинен здійснити за нього оплату за умовами договору.

Частиною 1 ст. 693 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов'язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу.

Матеріали справи свідчать, що сторонами був укладений договір на умовах попередньої оплати, яка передбачена п. 7.1. договору. Так, умовами вказаного пункту Договору передбачено, що платіж (передоплата 100% вартості) здійснюється шляхом банківського переказу коштів на розрахунковий рахунок Продавця за кожну партію товару, згідно виставленого рахунку-фактури на протязі 5 календарних днів з дати пред'явлення рахунку до сплати. З аналізу положень вказаного пункту договору вбачається, що виконання позивачем свого обовязку з поставки товару обумовлене виконанням відповідачем свого обовязку із здійснення передоплати за поставлений товар. При цьому сплата передоплати здійснюється на підставі виставленого Продавцем рахунку-фактури на протязі 5 календарних днів з дати пред'явлення рахунку до сплати.

Однак, як зазначає позивач в уточненні до позовної заяви, рахунки-фактури на оплату передоплати за товар згідно договору він не виставляв, натомість вказує, що відповідач здійснив передоплату в сумі 10000,00 грн. без виставлення йому рахунку-фактури.

Фактичні обставини справи свідчать, що відповідач свій обовязок щодо внесення попередньої оплати за поставлений товар виконав частково, сплативши на користь позивача 03.09.2013 року 10000,00 грн., однак у повному обсязі зобовязання зі сплати передоплати за кожну партію отриманого товару не виконав.

Разом з тим, позивач зі своєї сторони зобовязання з поставки товару виконав у повному обсязі, відповідач товар прийняв, що підтверджується підписаними між сторонами товарно-транспортними накладними зазначеними вище.

Приписами ч. 4 ст. 538 ЦК України визначено, що якщо зустрічне виконання обов'язку здійснено однією із сторін, незважаючи на невиконання другою стороною свого обов'язку, друга сторона повинна виконати свій обов'язок.

Оскільки умовами договору іншого порядку здійснення розрахунків за товар ніж шляхом внесення передоплати згідно виставленого рахунку-фактури не встановлено, а обставини справи свідчать, що рахунки-фактури на оплату поставленого за товарно-транспортними накладними товару позивачем не виставлялись, суд дійшов висновку, що оплата за договором повинна здійснюватися згідно приписів ч. 2 ст. 530 ЦК України.

Умовами п. 1.7. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 року Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань зі змінами та доповненнями, (далі Пленум) визначено, що якщо у договорі або законі не встановлено строку (терміну), у який повинно бути виконано грошове зобов'язання, судам необхідно виходити з приписів частини другої статті 530 ЦК України.

Частиною 2 статті 530 ЦК України визначено, що якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Матеріали справи свідчать, що позивачем 14.11.2014 року на адресу відповідача була надіслана претензія № 442 від 11.11.2014 року, в якій останній просив в семиденний термін після отримання цієї претензії перерахувати на його розрахунковий рахунок заборгованість за договором № 42/13 від 09.07.2013 року в сумі 9861,92 грн. Факт направлення вказаної претензії на адресу відповідача підтверджується засвідченими копіями опису вкладення від 14.11.2014 року та фіскального чеку від 14.11.2014 року. Разом з тим, 11.02.2015 року на адресу відповідача була надіслана повторна претензія № 52 від 11.02.2015 року, в якій позивач вимагав перерахувати на його розрахунковий рахунок заборгованість за договором № 42/13 від 09.07.2013 року в сумі 9861,92 грн. в семиденний термін після отримання вказаної претензії. Зазначена претензія була отримана відповідачем особисто 16.02.2015 року, що підтверджується засвідченою копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, яка міститься в матеріалах справи, втім залишена останнім без відповіді та виконання.

З аналізу норми ч. 2 ст. 530 ЦК України вбачається, що строк виконання боржником грошового зобовязання складає 7 днів та обчислюється від дня предявлення вимоги.

Абзацом 2 п. 1.7. Пленуму визначено, що днем пред'явлення вимоги кредитором слід вважати день, у який боржник одержав надіслану йому вимогу, а в разі якщо вимогу надіслано засобами поштового зв'язку і підприємством зв'язку здійснено повідомлення про неможливість вручення поштового відправлення, то днем пред'явлення вимоги є дата оформлення названим підприємством цього повідомлення.

З урахуванням викладеного, днем предявлення позивачем повторної претензії № 52 від 11.02.2015 року з вимогою про сплату заборгованості відповідачу є дата отримання останнім вказаної претензії, а саме 16.02.2015 року, а семиденний строк виконання відповідачем (як боржником) грошового зобовязання від дня предявлення вимоги, встановлений приписами ч. 2 ст. 530 ЦК України, настав 23.02.2015 року. Втім, відповідач обовязок зі сплати вартості поставленого товару в сумі 9861,92 грн. у семиденний строк від дня предявлення вимоги, встановлений приписами ч. 2 ст. 530 ЦК України, не виконав, заборгованість не сплатив. Отже, з 24.02.2015 року у відповідача виникла прострочка виконання свого грошового зобовязання перед позивачем.

Таким чином, оскільки строк виконання відповідачем грошового зобов'язання настав відповідач в силу приписів ч. 2 ст. 530 ЦК України зобовязаний сплатити на користь позивача заборгованість за поставлений товар в сумі 9861,92 грн.

Фактичні обставини справи та докази на їх підтвердження свідчать, що відповідач не розрахувався в повному обсязі з позивачем у встановлений строк за поставлений згідно умов договору товар.

В силу загальних норм, викладених у статті 599 ЦК України та частини першої ст. 193 ГК України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Стаття 33 ГПК України зобовязує сторін довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до вимог статті 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Втім ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили і оцінюються судом в розумінні вимог статті 43 ГПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Позивачем доведено суду факт порушення з боку відповідача своїх зобовязань за договором щодо не здійснення у повному обсязі оплати за поставлений товар, в т.ч. що строк виконання відповідачем зобовязання з оплати вартості поставленого товару настав, а наявність заборгованості в сумі 9861,92 грн. підтверджена наявними в матеріалах справи доказами. Відповідач доказів сплати боргу станом на день розгляду справи суду не надав, заявлених до нього вимог не спростував.

За таких обставин, позовні вимоги Державного підприємства Острозьке лісове господарство про стягнення з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 основного боргу в сумі 9861,92 грн. за договором 42/13 від 09.07.2013 року обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору в сумі 1827,00 грн. покладаються на відповідача у справі Фізичну особу-підприємця ОСОБА_1, відповідно до вимог ст. ст. 44, 49 ГПК України.

У судовому засіданні, яке відбулося 10.09.2015 року, згідно частини 2 статті 85 ГПК України, було проголошено скорочений текст рішення, а саме його вступну та резолютивну частини.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 530, 599, 628, 629, 638, 639, 655, 693, 712 ЦК України, ст. ст. 180, 181, 193, 265, 266 ГК України, ст. ст. 42, 43, 33, 34, 43, 44, 49, 82-84, ч. 2 ст. 85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги Державного підприємства Острозьке лісове господарство до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, 69068, АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1, на користь:

- Державного підприємства Острозьке лісове господарство, 35800, Рівненська область, м. Острог, проспект Незалежності, буд. 167, , основний борг в сумі 9861 (девять тисяч вісімсот шістдесят одна) грн. 92 коп., витрати по сплаті судового збору в сумі 1827 (одна тисяча вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп., видавши наказ.

Повне рішення складено 15.09.2015 року

Суддя О.Г.Смірнов