ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" вересня 2015 р.Справа № 922/4289/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Погорелової О.В

при секретарі судового засідання Шевляковій К.М.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Вінницький цукор", м. Харків
до Приватного підприємства "Інвестиційна агенція "Віват", м. Харків треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Приватне підприємство "Регула", м. Вінниця та Товариство з обмеженою відповідальністю "Агроінтер", м. Київ
про визнання недійсним договору
за участю представників сторін:

позивача - не з'явився

відповідача - не з'явився

3-ї особи (ПП "Регула") - Матвєєв Є.О.

3-ї особи (ТОВ "Агроінтер") - не з'явився,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2015 року до господарського суду Харківської області з позовом до ПП "Інвестиційна агенція "Віват" (далі - відповідач) звернулось ТОВ "Вінницький цукор" (далі - позивач). У позові останній просив суд визнати недійсним договір №01/251214 купівлі-продажу рухомого майна від 25.12.2014 року укладеного між сторонами. Позов обґрунтований тим, що вказаний договір купівлі-продажу не оплачений відповідачем та внаслідок цього має бути визнаний недійсним.

Ухвалою господарського суду від 27.07.2015 року було порушено провадження у справі та її розгляд був призначений на 19.08.2015 року о 10:00 год. 19.08.2015 року ухвалою суду розгляд справи був відкладений до 02.09.2015 року до 10:30 год.

19.08.2015 року представник третьої особи надав суду клопотання, в якому просив суд зупинити провадження по цій справі до розгляду по суті заяви ПАТ "БМ Банк" про визнання результатів другого повторного аукціону з продажу майна ТОВ "Турбівська цукрова компанія", який проводився 25.12.2014 року недійсним, що розглядається у справі № 902/1593/13, що знаходиться у провадженні господарського суду Вінницької області.

Суд, дослідивши клопотання, вислухавши представника 3-ї особи, відхиляє зазначене клопотання, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 79 ГПК України, господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом, а також у разі звернення господарського суду із судовим дорученням про надання правової допомоги до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави.

Як роз'яснив Вищий господарський суд України у Постанові Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", статтею 79 ГПК встановлено вичерпний перелік підстав зупинення провадження у справі. Зупинення провадження у справі з інших підстав є неправомірним.

Зокрема, відповідно до частини першої статті 79 ГПК господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом. При цьому пов'язаною з даною справою є така інша справа, у якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання і оцінку доказів у даній справі; в тому числі йдеться про факти, які мають преюдиціальне значення (частини третя і четверта статті 35 ГПК). Під неможливістю розгляду даної справи слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, - у зв'язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи даному господарському суду, одночасністю розгляду двох пов'язаних між собою справ різними судами або з інших причин.

Втім, у поданому клопотанні представником третьої особи не вказано які саме обставини можуть бути встановлені іншим судом, як саме ці обставини вплинуть на подання і оцінку доказів у даній справі та у чому полягає неможливість розгляду даної справи до розгляду справи №902//1593/13.

Представники сторін правом на участь у судовому засіданні не скористалися, причину неявки не повідомили, витребуваних судом документів не надали. Про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про що свідчить відмітка про направлення ухвали про призначення справи до розгляду за адресами, вказаними у позовній заяві. Проте ухвала суду повернута без вручення адресатові з позначкою поштового відділення "за закінченням терміну зберігання".

Як роз'яснив Вищий господарський суд України у Постанові Пленуму № 18 від 26 грудня 2011 року (з подальшими змінами та доповненнями) "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи, у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК. За змістом цих норм, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Згідно з частиною другою статті 4-3 ГПК України та статтею 33 ГПК України сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому, суд має створити належні умови всім учасникам судового процесу для виконання ними вказаного обов'язку по доведенню своєї правової позиції. Матеріали справи свідчать про те, що судом було створено всім учасникам судового процесу належні умови для доведення останніми своїх правових позицій, надання ними доказів, які, на їх думку, є достатніми для обґрунтування своїх вимог та заперечень та надано достатньо часу для підготовки до судового засідання тощо. Окрім того, судом було вжито всіх заходів, в межах визначених чинним законодавством повноважень, щодо всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору. На думку суду, обставини справи свідчать про наявність у ній матеріалів достатніх для розгляду справи по суті та ухвалення законного і обґрунтованого рішення.

Присутній в судовому засіданні представник третьої особи вказав на безпідставність та необґрунтованість позову.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, заслухавши пояснення представника третьої особи, всебічно і повно дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, виходячи з наступного.

Як встановлено судом та підтверджено доданими до матеріалів справи доказами, 25.12.2014 року між позивачем та відповідачем був укладений договір №01/251214 купівлі-продажу рухомого майна (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору предметом договору є передача продавцем (позивач) у власність покупця (відповідач) рухомого майна у порядку та на умовах, передбачених договором. Продавець передав у власність покупцю рухоме майно, яке знаходиться за адресою: 22513, Вінницька область, Липовецький район, смт. Турбів, вул. миру, 93, складається з транспортних засобів, сільськогосподарської техніки, обладнання, механізмів та устаткування повний перелік рухомого майна знаходиться у специфікації №1, яка є невід'ємною частиною даного договору, а покупець прийняв у власність вищевказане рухоме майно (п. 1.2 договору).

Відповідно до п. 1.3 договору право власності на майно переходить до покупця з моменту підписання цього договору.

У п. 1.6 договору сторони погодили, що з моменту підписання цього договору продане майно знаходиться на відповідальному зберіганні у продавця до підписання акту приймання-передачі майна.

Вартість майна складає 5000000,00 грн. (п. 1.7 договору).

Згідно розділу 2 договору, за цим договором оплаті підлягають грошові кошти у сумі 5000000,00 грн. розрахунки за цим договором здійснюються покупцем у безготівковій формі на розрахунковий рахунок продавця. покупець повинен сплатити 5000000,00 грн. до 01.07.2015 року.

У позові позивач вказує на те, що відповідачем кошти за договором не сплачені внаслідок чого спірний договір має бути визнаний судом недійсним на підставі ст.ст. 203, 215 ЦК України.

Відповідно до статті 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахування вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 Цивільного кодексу України).

Свобода договору означає можливість сторін вільно визначати зміст договору, який вони укладають і формувати його конкретні умови.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України).

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України).

Згідно ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Таким чином, підставами для визнання правочину недійсним, можуть бути: дефекти суб'єктивного складу (відсутність правоздатності юридичної особи), дефекти форми правочину, дефекти змісту правочину, дефекти волі).

Проте, матеріали справи не містять доказів на підтвердження обставин з якими закон пов'язує недійсність правочину, зокрема, невідповідності змісту правочину вимогам Цивільного Кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; відсутності право - дієздатності сторін правочину; відсутності свободи волевиявлення учасників правочину та невідповідності волевиявлення їх внутрішній волі; не спрямованості правочину на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; дійсність договору позивачем, всупереч вимог ст.4-3, 33, 44 Господарсько-процесуального кодексу України, не спростована.

Протиправність у подальших діях покупця не є підставою для визнання недійсним спірного договору.

З огляду на наведене, позовні вимоги є необґрунтованими, тому задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по оплаті судового збору покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст. ст. 1, 4, 12, 33, 43, 44-49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Повне рішення складено 04.09.2015 р.

Суддя О.В. Погорелова