РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.09.2015Справа №910/16850/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Надра"

до Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування"

про стягнення заборгованості в розмірі 112 579,20 грн.,

Суддя О.С. Комарова

Представники сторін:

від позивача: Брацкова О.С. (представник за довіреністю);

від відповідача Подоляк О.Р. (представник за довіреністю).

В судовому засіданні 15 вересня 2015 року, відповідно до положень ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

СУТЬ СПРАВИ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Надра", 01.07.2015 року звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заявою б/н від 17.06.2015 року до відповідача, Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування", про стягнення заборгованості в розмірі 112 579,20 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач, як замовник, не виконав належним чином взяті на себе зобов'язання за договором на створення геолого-тематичної продукції № 611/03-10 від 10.11.2010 року, зокрема, у визначені договором строки не оплатив виконані позивачем, як виконавцем, роботи, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем за вказаним правочином.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 03.07.2015 року (суддя Комарова О.С.) прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі № 910/16850/15 та призначено розгляд справи на 28.07.2015 року.

27 липня 2015 року через відділ діловодства Господарського суду м. Києва представник відповідача надав заперечення на позовну заяву та просив відмовити у задоволенні позовних вимог у зв'язку з пропуском строку позовної давності та подав телеграму про відкладення розгляду справи.

У судове засідання 28.07.2015 року представник позивача з'явився, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, подав клопотання про продовження строку вирішення спору та надав документи, які були долучені судом до матеріалів справи. Представник відповідача у судове засідання не з'явився.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.07.2015 року судом, за клопотанням представника позивача, у відповідності до положень ст. 69 Господарського процесуального кодексу України, продовжено строк вирішення спору на 15 (п'ятнадцять) днів, розгляд справи відкладено до 15.09.2015 року.

В судове засідання 15.09.2015 року представники сторін з'явились, дали усні пояснення по суті спору. Представник позивача підтримав позовні вимоги. Представник відповідача позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Клопотання щодо фіксації судового процесу учасниками процесу не заявлялось, у зв'язку з чим, розгляд справи здійснювався без застосуванням засобів технічної фіксації судового процесу у відповідності до статті 811 Господарського процесуального кодексу України.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд, -

ВСТАНОВИВ:

10 листопада 2010 року між Дочірньою компанією «Укргазвидобування» Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (далі - замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Надра" (далі - виконавець) було укладено договір на створення геолого-тематичної продукції № 611/03-10 (належним чином засвідчена копія договору міститься в матеріалах справи, далі по тексту - Договір) відповідно до п. 1.1. якого замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобов'язання з розробки геолого-тематичної продукції на тему: "Визначення підрахункових параметрів колекторів для ГЕО, геолого-економічна оцінка та техніко-економічне обґрунтування коефіцієнтів газовилучення Хідновицького родовища" із захистом в Державній Комісії по запасах України відповідно до вимог "Інструкції про зміст, оформлення та порядок подання в ДКЗ України матеріалів геолого-економічної оцінки родовищ нафти і газу", затвердженої Наказом №120 Державної комісії України по запасах корисних копалин від 18 жовтня 1999 року та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10 грудня 1999 року за № 853/4146.

Умовами п.п 2.1., 2.4 Договору встановлено, що вартість створення геолого-тематичної продукції складає 583 333,33 (п'ятсот вісімдесят три тисячі триста тридцять три гривні 33 копійки) грн., крім того ПДВ - 116 666,67 (сто шістнадцять тисяч шістсот шістдесят шість гривень 67 копійок) грн., разом 700 000,00 (сімсот тисяч гривень) грн. (згідно кошторису - Додаток 2). Оплата геолого-тематичної продукції здійснюється поетапно (згідно календарного плану - Додаток 3), після завершення етапів у відповідності з геологічним завданням протягом 20 банківських днів з дати підписання акту здавання-приймання геолого-тематичної продукції.

У відповідності до п.п. 3.1, 3.2 Договору після завершення робіт (етапів) виконавець подає замовнику підписаний акт здавання-приймання геолого-тематичної продукції та звітні матеріали у відповідності з предметом договору. Замовник протягом 5-ти календарних днів з дня отримання акту здавання-приймання геолого-тематичної продукції повинен надати виконавцю підписаний акт, або вмотивовану відмову у прийманні робіт.

Як зазначає позивач, виконавець виконав роботу відповідно до Договору на загальну суму 700 000,00 грн., проте замовник свої зобов'язання за Договором належним чином не виконав, ним лише частково було здійснено оплату вартості отриманих послуг, на суму 640 000,00 грн., а відтак, за розрахунками позивача, станом на 17.06.2015 року відповідач має заборгованість за Договором в розмірі 60 000,00 грн.

Окрім того, позивач просить суд стягнути з відповідача штрафні санкції за невиконання споживачем зобов'язань за Договором щодо оплати наданого товару.

Відповідач у своєму запереченні на позовну заяву просив відмовити в задоволенні позовних вимог, мотивуючи це пропуском позовної давності позивачем, так як кінцевий строк оплати зазначеного зобов'язання настав 29.08.2011 року, а відтак, на думку відповідача, позивач пропустив вищезазначені строки для подання позовної заяви до суду, що тягне за собою правові підстави для відмови в задоволенні позовних вимог.

Оцінивши наявні в матеріалах справи документи та докази, господарський суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Статтею 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною першою статті 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 509 Цивільного Кодексу України визначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до приписів ст. 526 Цивільного кодексу України, які кореспондуються з відповідними приписами ст. 193 Господарського кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Як вже було встановлено судом, 10 листопада 2010 року між замовником та виконавцем було укладено договір на створення геолого-тематичної продукції № 611/03-10 відповідно до п. 1.1. якого замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобов'язання з розробки геолого-тематичної продукції на тему: "Визначення підрахункових параметрів колекторів для ГЕО, геолого-економічна оцінка та техніко-економічне обґрунтування коефіцієнтів газовилучення Хідновицького родовища" із захистом в Державній Комісії по запасах України відповідно до вимог "Інструкції про зміст, оформлення та порядок подання в ДКЗ України матеріалів геолого-економічної оцінки родовищ нафти і газу", затвердженої Наказом №120 Державної комісії України по запасах корисних копалин від 18 жовтня 1999 року та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10 грудня 1999 року за № 853/4146.

З матеріалів справи вбачається, що за період з січня по липень 2011 року виконавцем поетапно було виконано роботи на суму 700 000,00 грн., що підтверджується актами здачі-приймання геолого-тематичних робіт за договором № 611/03-10, підписаними та скріпленими печатками виконавця та замовника. Однак, замовник виконав свої зобов'язання перед виконавцем частково, лише на суму 640 000,00 грн., а тому в березні 2015 року позивачем була направлена відповідачу претензія про негайну оплату наданих робіт, у відповідь на яку, відповідач 13.03.2015 року зазначив про дефіцит обігових коштів та просив здійснювати сплату по мірі надходження коштів (копії документів наявні в матеріалах справи).

Як зазначено судом вище, відповідач у своєму запереченні на позовну заяву просив відмовити в задоволенні позовних вимог, мотивуючи це пропуском позовної давності позивачем, що тягне за собою правові підстави для відмови в задоволенні позовних вимог.

Як визначено нормами ст.ст. 256, 257 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною третьою статті 267 Цивільного кодексу України передбачена можливість застосування позовної давності, у тому числі й спеціальної, лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення судом.

Проте, необхідно зазначити, що за змістом ч. 1 статті 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Відповідно до п. 2.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013 року «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Відповідно до приписів ст. 264 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Дослідивши наведені в запереченні на позовну заяву доводи відповідача, судом встановлено, що відповідач заявив про сплив трирічного строку позовної давності, 29.08.2014 року у зв'язку з тим, що строк виконання зобов'язань за договором настав 29.08.2011 року (через 20 банківських днів після підписання акту здавання-приймання геолого-тематичної продукції, яке відбулось 29.07.2011 року), а позов направлено до суду 01.07.2015 року. Проте, зазначений строк позовної давності переривався відповідними оплатами робіт відповідачем, остання з яких була проведена 14.03.2012 року, що підтверджується банківською випискою, наявною в матеріалах справи. 06.03.2015 року позивачем було направлено претензію про сплату заборгованості на адресу відповідача, відповідь на яку було направлено відповідачем на адресу позивача листом № 3-05-695-2 від 13.03.2015 року (копії зазначених листів наявні в матеріалах справи). Таким чином, загальний строк позовної давності був перерваний та на дату подання позовної заяви до суду ще не сплив.

Отже, зазначені доводи відповідача про сплив строку позовної давності спростовуються матеріалами справи, у зв'язку з чим обґрунтованими є позовні вимоги позивача про стягнення суми основного боргу з відповідача в розмірі 60 000,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 525 Цивільного кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 1.12. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 року "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" визначено, що з огляду на вимоги частини першої статті 4-7 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що за прострочення відповідачем виконання грошового зобов'язання по Договору щодо оплати послуг, в межах заявленого періоду нарахування стягненню з замовника, на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України, на користь виконавця підлягає 6 835,07 грн. 3% річних та інфляційних втрат в сумі 45 729,34 грн.

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів
60000.0030.08.2011 - 15.06.201513863 %6835.07

У відповідності до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до приписів ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог та заперечень.

Положеннями ст. 34 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи все вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в розмірі 112 564,41 грн.

Господарський суд, враховуючи загальну суму ціни позову в розмірі 112 579,20 грн., дійшов висновку, що судові витрати позивача по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених вимог в сумі 2 251,28 грн., відповідно до положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 4-3, 33, 34, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування" (ЄДРЮОФОП 30019775, адреса: 04053, м. Київ, ВУЛИЦЯ КУДРЯВСЬКА, будинок 26/28), з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання рішення суду, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Надра" (ЄДРЮОФОП 32418189, адреса: 82400, Львівська обл., місто Стрий, ВУЛИЦЯ СКОЛІВСЬКА, будинок 19), на будь-який рахунок, виявлений державним виконавцем під час виконання рішення суду, грошові кошти: основного боргу - 60 000,00 грн. (шістдесят тисяч гривень), інфляційна складова боргу - 45 729,34 грн. (сорок п'ять тисяч сімсот двадцять дев'ять гривень 34 копійки), 3% річних - 6 835,07 грн. (шість тисяч вісімсот тридцять п'ять гривень 07 копійок) та судовий збір - 2 251,28 грн. (дві тисячі двісті п'ятдесят одна гривня 28 копійок). Видати наказ.

3.В іншій частині позову відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції в порядку та в строки, передбачені нормами ст.ст. 91, 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 18.09.2015 року.

Суддя О.С. Комарова