ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" вересня 2015 р. Справа №922/1724/15

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Бондаренко В.П., суддя Россолов В.В., суддя Тихий П.В.

при секретарі Деппа-Крівіч А.О.

за участю представників сторін:

позивача - Старчика А.А., довіреність № 14-90 від 18.04.14р.(після перерви у судове засідання не з'явився),

відповідача - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача (вх. №3626 Х/1-42) на рішення господарського суду Харківської області від 19 травня 2015 року у справі № 922/1724/15,

за позовом ПАТ "НАК "Нафтогаз України",

до Приватне АТ "Теплоенергетичний центр Роганського промвузла" ,

про стягнення коштів в сумі 55 097,73 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Харківської області від 19 травня 2015 року (суддя Калантай М.В.) в задоволенні позову було відмовлено.

Позивач з вказаним рішенням суду не погодився, звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

18 серпня 2015 року від Приватного АТ "Теплоенергетичний центр Роганського промвузла" надійшов відзив (вх.№12086).

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 19 серпня 2015 року з огляду на клопотання позивача про продовження строку розгляду справи та про відкладення розгляду справи, необхідністю надання позивачем детального розрахунку суми заборгованості, з метою забезпечення необхідних умов для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, прийняття законного та обґрунтованого рішення у справі, колегією суддів було відкладено розгляд справи. Зазначеною ухвалою строк розгляду апеляційної скарги було продовжено на 15 днів.

У судове засідання, яке відбулось 09 вересня 2015 року, з'явився представник позивача. Відповідач своїм правом на участь у судовому засіданні не скористався, будучи належним чином повідомленим про час та місце судового засідання, що підтверджується наявним в матеріалах справи поштовим повідомленням (Том 1 а.с.160).

Під час судового засідання, колегією суддів було оголошено перерву у розгляді справи до 12-15 год 09 вересня 2015 року. Після перерви представник позивача не з'явився.

Дослідивши матеріали справи колегія суддів встановила наступні обставини справи.

30 вересня 2011 року між позивачем, як продавцем, та відповідачем, як покупцем, було укладено договір №3140 купівлі-продажу природного газу.

Відповідно до пунктів 1.1, 1.2 Договору позивач зобов'язався передати відповідачу природний газ для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням, релігійними та національними творчими спілками та їх осередками (крім обсягів, що використовуються для виробничо-комерційної діяльності, а Покупець зобов'язався прийняти і оплатити природний газ.

На виконання умов Договору позивач поставив протягом жовтня-грудня 2011 року, січня-грудня 2012 року, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 18451515,23 грн., що підтверджуються наявними в матеріалах справи належним чином засвідченими копіями актів приймання - передачі природного газу.

Пунктом 6.1. Договору №3140 встановлено, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа, наступного за місяцем поставки газу.

Відповідачем розрахунки за поставлений природний газ проводилися несвоєчасно, у зв'язку з чим рішенням господарського суду Харківської області у справі 5023/4658/12 від 12 листопада 2012 року та постановою Харківського апеляційного господарського суду у справі №922/1241/14 від 04 вересня 2014 року з відповідача було стягнуто суму боргу, штрафні санкції, інфляційні нарахування та 3% річних.

Зазначаючи, що вказаними рішеннями з відповідача стягнуто 3% річних та інфляційні втрати, які нараховувалися позивачем по 15 січня 2014 року, він звернувся з даним позовом, в якому просить стягнути на його користь 45695,80 грн. втрат від інфляційних процесів за період січень-березень 2014 року, а також 9401,93 грн. 3% річних за період з 16 січня 2014 року по 01 квітня 2014 року (дату фактичного розрахунку за поставлений природний газ).

Рішенням суду першої інстанції було відмовлено в задоволенні позовних вимог виходячи з того, що сума основного боргу в розмірі 1505132,97 грн. за Договором №3140, на який позивачем нараховано 3% річних та інфляційні втрати у даній справі, було погашено відповідачем в повному обсязі 01 квітня 2014 року саме відповідно до умов договору про організацію взаєморозрахунків № 72/30 від 11 лютого 2014 року.

Заперечуючи правомірність висновків суду першої інстанції позивач в обґрунтуванні апеляційної скарги зазначає, що договір про організацію взаєморозрахунків № 72/30 від 11 лютого 2014 року до моменту надання фінансування 01 квітня 2014 року не створював юридичних наслідків для сторін, при цьому, сума позовних вимог розрахована позивачем до 01 квітня 2014 року, тобто поза межами дії договору про організацію взаєморозрахунків. Крім того, скаржник вказує, що погашення основної заборгованості на підставі договору про організацію взаєморозрахунків № 72/30 від 11 лютого 2014 року не виключає можливість стягнення 3% річних та інфляційних втрат за неналежне виконання договору №3140 купівлі-продажу природного газу.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі доводи позивача, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає в повній мірі нормам законодавства зважаючи на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 30 вересня 2011 року між позивачем, як продавцем, та відповідачем, як покупцем, укладений договір №3140 купівлі-продажу природного газу (далі за текстом - Договір №3140).

В межах пунктів 1.1, 1.2 Договору сторонами було визначено, що позивач зобов'язався передати відповідачу природний газ для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням, релігійними та національними творчими спілками та їх осередками (крім обсягів, що використовуються для виробничо-комерційної діяльності, а Покупець зобов'язався прийняти і оплатити природний газ.

На виконання умов Договору позивач поставив протягом жовтня-грудня 2011 року, січня-грудня 2012 року, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 18451515,23 грн., що підтверджуються наявними в матеріалах справи належним чином засвідченими копіями актів приймання - передачі природного газу.

Пунктом 6.1. Договору №3140 встановлено, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа, наступного за місяцем поставки газу.

На підставі неповноти та несвоєчасності здійснення відповідачем розрахунків за отриманий природний газ рішенням господарського суду Харківської області у справі 5023/4658/12 від 12 листопада 2012 року та постановою Харківського апеляційного господарського суду у справі №922/1241/14 від 04 вересня 2014 року з відповідача було стягнуто суму боргу, штрафні санкції, інфляційні нарахування та 3% річних.

В силу приписів статті 35 ГПК України зазначена обставина не підлягає доказуванню.

У зв'язку з тим, що заявлена до стягнення сума 3% річних та інфляційних втрат була розраховано позивачем до 15 січня 2014 року, останній зазначає про необхідінсть достягнення суми 3% річних та інфляційних втрат включно до момента виконання договору про організацію взаєморозрахунків № 72/30 від 11 лютого 2014 року - 01 квітня 2014 року. За твердженнями позивача, викладеними в обґрунтуванні апеляційної скарги, договір про організацію взаєморозрахунків № 72/30 від 11 лютого 2014 року до моменту надання фінансування 01 квітня 2014 року не створював юридичних наслідків для сторін. Однак, колегія суддів не погоджується з даною позицією позивача з огляду на наступне.

В даному випадку, колегія суддів приймає до уваги, що 11 лютого 2014 року між головним управлінням Державної казначейської служби в Харківській області (сторона перша), Департаментом фінансів Харківської обласної державної адміністрації (сторона друга), Департаментом житлово-комунального господарства та розвитку інфраструктури Харківської обласної державної адміністрації (сторона третя), приватним акціонерним товариством "Теплоенергетичний центр Роганського помвузла" (сторона четверта) та Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" (сторона остання) укладено договір №72/30 про організацію взаєморозрахунків (відповідно до п.2 статті 16 Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік") (далі за текстом - договір про організацію взаєморозрахунків).

Предметом вказаного договору про організацію взаєморозрахунків є організація проведення сторонами взаєморозрахунків відповідно до п.24 ст.14 та п.2 ст.16 Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" і Порядку та умов надання у 2014 році субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування, затверджених постановою КМУ від 29 січня 2014 року №30 (п.1 договору).

Сторони договору про організацію взаєморозрахунків погодили порядок проведення взаєморозрахунків, відповідно до якого Казначейство перераховує кошти, які надійшли до спеціального фонду державного бюджету від продажу облігацій внутрішньої державної позики згідно з п. 2 ст.16 ЗУ "Про Державний бюджет України на 2014 рік" стороні першій у сумі 1505132,97 грн. на підставі рішення Мінфіну. Сторона перша перераховує на рахунок сторони другої кошти у сумі 1505132,97 грн. для погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню. Сторона друга перераховує на рахунок сторони третьої кошти у сумі 1505132,97 грн. для погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню. Сторона третя перераховує на рахунок сторони четвертої кошти у сумі 1505132,97 грн. для погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню. Сторона четверта перераховує на рахунок сторони останньої кошти у сумі 1505132,97 грн., у тому числі податок на додану вартість 250855,50 грн. для погашення заборгованості за спожитий природний газ за 2012 рік згідно з договором від 30 вересня 2011 року №3140 (п.п.3-7 договору).

В постанові Харківського апеляційного господарського суду у справі №922/1241/14 від 04 вересня 2014 року за позовом Публічного акціонерного товариства "НАК "Нафтогаз України" до Приватного акціонерного товариства "Теплоенергетичний центр Роганського промвузла" про стягнення 1743326,70 грн. встановлено, що в межах виконання договору про організацію взаєморозрахунків №72/30 від 10 лютого 2014 року відповідач перерахував 01 квітня 2014 року на рахунок позивача суму заборгованості за договором №3140 від 30 вересня 2011 року за природний газ, спожитий у 2012 році, у розмірі 1505132,97 грн., що підтверджується платіжним дорученням №2 від 01 квітня 2014 року.

Відповідно до пункту 10 договору про організацію взаєморозрахунків №72/30 від 11 лютого 2014 року сторони зобов'язалися не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до договору купівлі-продажу природного газу № 3140 від 30 вересня 2011 року, у п. 15 договору про організацію взаєморозрахунків визначили, що після виконання договору вони не мають одна до одної жодних претензій стосовно предмету договору.

За приписами статей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Вказані норми кореспондуються з положеннями частин 1, 7 статті 193 Господарського кодексу України. Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Порушенням зобов'язання, згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди. У відповідності до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Разом з тим, уклавши договір про організацію взаєморозрахунків №72/30 від 11 лютого 2014 року сторони тим самим змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ поставлений відповідно до умов договору №3140 купівлі-продажу природного газу. Таким чином, для застосування санкцій, передбачених договором поставки природного газу та наслідків за порушення грошового зобов'язання, передбачених частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, необхідно, щоб оплата за природний газ була здійснена поза межами порядку і строків, встановлених договором про організацію взаєморозрахунків, відповідно до змісту якого сторони засвідчили, що після виконання договору вони не мають одна до одної жодних претензій стосовно предмету договору.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що заявлена позивачем до стягнення сума інфляційних втрат та 3% річних (передбачені частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України) як наслідок неналежного виконання відповідачем зобов'язання за договором купівлі-продажу природного газу №3140, в силу своєчасності розрахунків сторонами за договором про організацію взаєморозрахунків №72/30 від 11 лютого 2014 року не підлягає стягненню.

З урахуванням викладеного, колегія суддів визнає правомірними висновки судів попередніх інстанцій про відсутність правових підстав для стягнення штрафних санкцій, передбачених договором купівлі-продажу природного газу № 3140.

Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного суду України викладеною у постановах № 5011-35/1534-2012-42/553-2012 від 30 вересня 2014 року, № 5011-35/1271-2012 від 23 вересня 2014 року, № 5011-42/1230-2012-69/542-2012 від 16 вересня 2014 року, № 5011-35/1272-2012-42/527-2012 від 09 вересня 2014 року та № 924/1230/14 від 01 липня 2015 року.

У відповідності до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Відповідно до вимог постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних відносин. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються доказами, дослідженими у судовому засіданні.

Згідно постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 року "Про судове рішення" рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

З огляду на той факт, що висновки суду першої інстанції відповідають в повній мірі приписам законодавства та фактичним обставинам справи, судова колегія Харківського апеляційного господарського суду дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги позивача та залишення рішення господарського суду Харківської області від 19.05.15 у справі № 922/1724/15 без змін

У відповідності до ст. 49, ч. 2 ст. 99 Господарського процесуального кодексу України, вирішуючи питання про перерозподіл судового збору пропорційно задоволеним вимогам, враховуючи приписи абз. 4 п. 4.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України №7 від 21.02.2013 року "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" з огляду на те, що апеляційний господарський суд дійшов висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги та залишення рішення суду першої інстанції в силі, судові витрати за подання апеляційної скарги відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 33, 44, 49, 91, 99, 101, п.1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ПАТ "НАК "Нафтогаз України" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 19.05.15 у справі № 922/1724/15 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складено 14 вересня 2015 року.

Головуючий суддя Бондаренко В.П.

Суддя Россолов В.В.

Суддя Тихий П.В.