ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" вересня 2015 р. Справа № 917/1115/15

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Лакіза В.В., суддя Бородіна Л.І., суддя Пуль О.А.

при секретарі Міракові Г.А.,

за участю представників:

позивача - Хмельницького С.Ю., за довіреністю №33 від 25.05.2015р.,

відповідача - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "СП-Север" (вх.№3948 П/2) на рішення господарського суду Полтавської області від 07.07.2015р. у справі №917/1115/15,

за позовом Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів "Миргородкурорт", м. Миргород, Полтавська область,

до Товариства з обмеженою відповідальністю "СП-Сервер", м.Миргород, Полтавська область,

про стягнення 6471, 65 грн. (відповідно до заяви про зменшення розміру позовних вимог вх. канцелярії суду №10035 від 07.07.2015р.),

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Полтавської області від 07.07.2015р. у справі №917/1115/15 (суддя Іваницький О.Т.) позов задоволено. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "СП-Сервер" на користь Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів "Миргородкурорт" пеню за договором від 14.10.2010р. в розмірі 6471,65 грн. та витрати на сплату судового збору в розмірі 1827,00 грн.

Не погодившись з рішенням місцевого господарського суду, Товариство з обмеженою відповідальністю "СП-Сервер" звернулось до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення місцевим господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального права, просить рішення господарського суду Полтавської області від 07.07.2015р. скасувати та прийняти нове судове рішення, яким відмовити в позові; судові витрати в розмірі 913,50 грн. за подання апеляційної скарги покласти на позивача.

Обґрунтовуючи апеляційні заявлені вимоги, відповідач зазначає, що договірні правовідносини між платниками і одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань врегульовано Законом України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань".

Таким чином, на думку відповідача, місцевий господарський суд неправомірно не застосував до спірних правовідносин положення статті 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", у зв'язку з чим дійшов необґрунтованого висновку про стягнення з відповідача заявленої до стягнення суми пені.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 29.07.2015р. апеляційну скаргу відповідача прийнято до провадження та призначено до розгляду.

Приватне акціонерне товариство лікувально-оздоровчих закладів "Миргородкурорт" надало відзив на апеляційну скаргу (вх.№12542 від 01.09.2015р.), в якому просить рішення господарського суду Полтавської області від 07.07.2015р. залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Позивач, посилаючись на пункт 6 оглядового листа Вищого господарського суду України від 29.04.2013р. №01-66/767/2013 "Про деякі питання практики застосування господарськими судами законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", зазначає, що до спірних правовідносин не застосовуються норми Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", у зв'язку з чим нарахування пені має бути здійснено в порядку, визначеним укладеним між сторонами договором, які відповідають положенням Закону України "Про відповідальність суб'єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій".

Товариством з обмеженою відповідальністю "СП-Север" подано заяву про розгляд справи без участі його представника (вх.№ 12494 від 31.08.2015р.).

Розпорядженням секретаря другої судової палати Харківського апеляційного господарського суду від 08.09.2015р. у зв'язку з відпусткою судді Гетьмана Р.А. для розгляду справи №917/1115/15 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Лакіза В.В., суддя Бородіна Л.І., суддя Пуль О.А.

Враховуючи, що наявних в справі матеріалів достатньо для розгляду справи по суті, зважаючи на те, що ухвала про прийняття апеляційної скарги до провадження направлялась рекомендованою кореспонденцією, а також на те, що явка представників сторін у судове засідання не була визнана обов'язковою, а сторони попереджені про те, що у разі неявки представників справа може бути розглянута за наявними в ній документами, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в даному судовому засіданні за відсутності представника відповідача.

У судовому засіданні Харківського апеляційного господарського суду 08.09.2015р. представник позивача проти апеляційної скарги заперечував, оскаржуване рішення просив залишити без змін з підстав, викладених у відзиві.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі та відзиві на неї доводи сторін, заслухавши у судовому засіданні пояснення представника позивача, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши справу в порядку статті 101 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 14.10.2010р. між Закритим акціонерним товариством лікувально-оздаровчих закладів "Миргородкурорт" в особі філії Закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів "Миргородкурорт" - "Багатогалузеве підприємство комунального господарства" (за договором - енергопостачальна організація) та Товариством з обмеженою відповідальністю "СП-Север" (за договором - споживач) укладено договір про постачання теплової енергії в гарячій воді (далі - договір), відповідно до п. 1 якого енергопостачальна організація, в особі філії, зобов'язалася постачати споживачу - ТОВ "СП-Север" теплову енергію в потрібних йому обсягах, а споживач зобов'язався оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені цим договором.

Відповідно до п. 2.1 договору теплова енергія постачається споживачу в обсягах згідно з додатком 1 до цього договору у вигляді гарячої води на такі потреби: опалення - в період опалювального сезону; гаряче водопостачання - протягом року.

Пунктом 5.1 договору визначено, що облік споживання теплової енергії проводиться за приладами/розрахунковим способом.

Відповідно до п. 6.1 договору розрахунки за теплову енергію, що споживається, проводяться виключно в грошовій формі відповідно до встановлених тарифів.

Розрахунковим періодом є календарний місяць (п. 6.2 договору).

Згідно з п. 6.3 договору споживач за 5 днів до початку розрахункового періоду сплачує енергопостачальній організації 100% вартості зазначеної в договорі кількості теплової енергії, передбаченої на розрахунковий період, з урахуванням залишкової суми (сальдо) рахунків на початок місяця.

Договір набуває чинності з дня його підписання та діє до 31.12.2010р. (п. 10.1 договору).

Відповідно до п. 10.4 договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про його припинення не буде письмово заявлено однією із сторін.

Вказаний договір підписаний обома сторонами та скріплений печатками товариств.

Крім того, до договору про постачання теплової енергії в гарячій воді від 14.10.2010р. сторонами підписано додатки № 1, № 2, № 3.

29.12.2011р. рішенням виконавчого комітету Миргородської міської ради Полтавської області № 942 "Про погодження тарифів на централізоване теплопостачання, гаряче водопостачання, водовідведення, утримання житлового будинку і прибудинкової території ПрАТ ЛОЗ "Миргородкурорт" було погоджено тариф на комунальні послуги по централізованому теплопостачанню. Даний тариф неодноразово переглядався, шляхом внесення відповідних змін до рішення.

За період нарахування заборгованості вартість 1 Гкал теплової енергії становила 1406,40 грн., в тому числі ПДВ.

На виконання укладеного між сторонами договору ПрАТ "Миргородкурорт" поставило відповідачу теплову енергію, що підтверджується наступними документами: рахунком від 27.01.2015р. №405 на суму 3220,66 грн., рахунком від 26.02.2015р. №448 на суму 2798,74 грн., рахунком від 26.03.2015р. №46 на суму 2461,20 грн., рахунком від 30.04.2015р. №77 на суму 928,22 грн., а також актом виконаних робіт від 31.01.2015р., актом виконаних робіт від 28.02.2015р. №448, актом виконаних робіт від 31.03.2015р. №46, актом виконаних робіт від 30.04.2015р. №77.

У зв'язку з відсутністю оплати за спожиту теплову енергію в гарячій воді за період з 01.01.2015р. по 01.05.2015р. з боку ТОВ "СП-Север" перед ПрАТ "Миргородкурорт" виникла заборгованість, яка станом на 02.05.2015р. становила 9408,82 грн., в т.ч. ПДВ., а саме:

за січень 2015 року - 3220,66 грн.;

за лютий 2015 року - 2798,74 грн.;

за березень 2015 року 2461,20 грн.;

за квітень 2015 року - 928,22 грн.

Вказана заборгованість також підтверджується актом звірки розрахунків від 12.05.2015р. на суму 9448,92 грн., підписаним сторонами договору та скріпленим печатками товариств.

У зв'язку з невиконанням відповідачем взятих на себе за договором зобов'язань щодо оплати поставленого товару позивачем було направлено ТОВ "СП-Север" претензію від 12.05.2015р. №1 з вимогою сплати боргу в розмірі 9408,82 грн.

Відсутність повної сплати відповідачем заборгованості за договором про постачання теплової енергії в гарячій воді стало підставою для звернення ПрАТ "Миргородкурорт" з позовом до господарського суду Полтавської області про стягнення з ТОВ "СП-Север" 8908,82 грн. основного боргу, 7629,17 грн. пені, 1827,00 грн. витрат по сплаті судового збору за подання позову.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем було сплачено наявний основний борг в добровільному порядку в повному обсязі, що підтверджується платіжним дорученням від 18.05.2015р. №598 на суму 500,00 грн., платіжним дорученням від 25.05.2015р. №630 на суму 500,00 грн., платіжним доручення від 03.06.2015р. № 644 на суму 8408,92 грн. (а.с.72-74), а також пеня за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання за договором від 14.10.2010р. на підставі платіжного доручення від 11.06.2015р. №712 в сумі 1157,52 грн. (а.с. 78).

07.07.2015р. позивачем до господарського суду першої інстанції подано заяву про зменшення розміру позовних вимог у зв'язку з сплатою відповідачем основного боргу в розмірі 8908,82 грн., а також 1157,52 грн. пені, в якій просив суд стягнути з відповідача на його користь пеню в сумі 6471,65 грн., а також судові витрати за подання позову (а.с. 82).

Місцевий господарський суд, посилаючись на положення ст. 548 Цивільного кодексу України, ст. 230, п. 4 ст. 231 Господарського кодексу України, положення п. 7.2.3 договору про постачання теплової енергії в гарячій воді від 14.10.2010р., дійшов висновку, що позовні вимоги з урахуванням поданої заяви про зменшення розміру позовних вимог в частині стягнення з відповідача 6471,65 грн. пені, підтверджені документально та нормами матеріального права, не спростовані відповідачем та підлягають задоволенню.

Колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає, що статтею 193 Господарського кодексу України встановлено обов'язок суб'єктів господарювання та інших учасників господарських відносин виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно з частиною 1 статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України).

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно з вимогами статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно із положеннями статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

При цьому, слід зазначити, що настання штрафних санкцій у вигляді пені може бути наслідок як безпосередньо домовленості між сторонами про можливість її застосування, так і витікати безпосередньо з положень законодавства, внаслідок неналежного виконання нормативних приписів.

Як встановлено в пункті 10 частини 3 статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги споживач зобов'язаний сплачувати пеню у встановлених законом чи договором розмірах.

Таким чином, порушення відповідачем правил здійснення господарської діяльності, визначеної Законом України "Про житлово-комунальні послуги" є підставою застосування до останнього штрафної санкції (пені).

При цьому, в даному випадку до спірних правовідносин правомірним є застосування саме норм Закону України "Про відповідальність суб'єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання при будинкових території" від 20.05.1999р. №686-XIV.

Відповідна правова позиція узгоджується із висновками викладеними Вищим господарським судом України в постанові від 22.11.2012р. у справі №18/1190/12.

Крім того, у висновках Верховного Суду України, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 111-16 ГПК України, за I півріччя 2013 р, зазначено, що до суб'єктів підприємницької діяльності, які використовують для провадження своєї діяльності нежилі будинки і приміщення, що належать таким суб'єктам - на праві власності або орендовані ними на підставі договору, у разі несвоєчасного розрахунку за спожиті комунальні послуги не застосовуються положення Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", натомість слід керуватися вимогами спеціального нормативного акта - Закону України "Про відповідальність суб'єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне виконання плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій". При цьому розмір пені має становити 1 % від суми прострочення платежу за кожен день прострочення, якщо інший розмір пені не встановлено угодою сторін, але не більше 100 % загальної суми боргу (постанова Верховного Суду України від 16.04.2013 р. у справі N 3-6гс13).

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про відповідальність суб'єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій" суб'єкти підприємницької діяльності, які використовують нежилі будинки і приміщення, належні їм на праві власності або орендовані ними на підставі договору, для провадження цієї діяльності за несвоєчасні розрахунки за спожиті комунальні послуги сплачують пеню в розмірі одного відсотка від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, якщо інший розмір пені не встановлено угодою сторін, але не більше 100 відсотків загальної суми боргу.

Тобто, сторони договором у повній відповідності до норми закону цілком законно встановили за несвоєчасне проведення розрахунків відповідальність у формі пені в розмірі 1% належної до сплати суми за кожен день прострочення (пункт 7.2.3 договору).

Отже, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що позивачем правомірно нараховано відповідачу пеню за період з січня по квітень 2015 року у розмірі 7629,17 грн.

За результатами перерахунку заявленого розміру пені до стягнення, з урахування заяви про зменшення позовних вимог, з використанням калькулятору підрахунку заборгованості та штрафних санкцій "Ліга.Еліт 8.1.5" колегія суддів встановила, що сума пені, яка підлягає стягненню з відповідача за договором від 14.10.2010р., складає 6471,65 грн.

Матеріали справи не містять доказів, а відповідачем не спростовано того, що ним здійснено сплату пені у сумі 6471,65 грн. за вказаним договором в добровільному порядку.

Отже, дослідивши всі належні докази, які мають відношення до даного спору, з урахуванням приписів ст.ст. 4-3, 32, 33, 43 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів дійшла висновку, що місцевим господарським судом законно та обґрунтовано прийнято рішення про повне задоволення позовних вимог.

З огляду на викладене, враховуючи, що доводи, викладені в апеляційний скарзі, не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи, колегія суддів вважає, що при прийнятті рішення місцевий господарський суд забезпечив дотримання вимог чинного законодавства щодо всебічного, повного та об'єктивного дослідження усіх фактичних обставин справи та дав належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, через що рішення господарського суду Полтавської області від 07.07.2015р. у справі №917/1115/15 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Враховуючи, що апеляційний господарський суд дійшов висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги, керуючись ст.ст. 49, 99 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги не підлягають відшкодуванню відповідачу.

Керуючись ст.ст. 49, 91, 99, 101, 102, п. 1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "СП-Север" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Полтавської області від 07.07.2015р. у справі №917/1115/15 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складено 14.09.2015р.

Головуючий суддя Лакіза В.В.

Суддя Бородіна Л.І.

Суддя Пуль О.А.