РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.09.2015Справа №910/20755/15

За позовом Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Індіго"
до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "НОВА"
про відшкодування шкоди в порядку регресу 43 089,36 грн.

Суддя Стасюк С.В.

Представники сторін:

від позивача Соколовська Я.В. (дов. № 51 від 31.01.2015 року)
від відповідача не з'явився

Відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 10 вересня 2015 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення у справі.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Товариство з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Індіго" (надалі по тексту - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "НОВА" (надалі по тексту - відповідач) про відшкодування шкоди в порядку регресу в розмірі 43 089,36 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.08.2015 року порушено провадження у справі № 910/20755/15, слухання справи призначено на 10.09.2015 року.

25.08.2015 року через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від Моторного (транспортного) страхового бюро України надійшов лист на виконання вимог ухвали суду від 13.08.2015 року.

07.09.2015 року через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшли документи на виконання вимог ухвали суду.

Представник відповідача в судове засідання 10.09.2015 року не з'явився, проте через відділ діловодства Господарського суду міста Києва подав клопотання про відкладення розгляду справи.

В обґрунтування поданого клопотання представник відповідача зазначив про неможливість бути присутнім у судовому засіданні, у зв'язку з необхідністю бути присутнім в іншому судовому засіданні.

Приписами статті 77 Господарського процесуального кодексу України визначений перелік обставин, за яких суд відкладає розгляд справи. Зокрема, відповідно до пункту 1 частини 1 названої статті, у разі нез'явлення в засідання представників сторін, інших учасників судового процесу.

Втім, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, інших учасників судового процесу, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Згідно з пунктом 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 року № 18, господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може не брати до уваги доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т. п.). При цьому, господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою-четвертою статті 28 Господарського процесуального кодексу України, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32-34 Господарського процесуального кодексу України).

Зважаючи на необґрунтованість доводів відповідача, суд відмовляє у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи.

У судовому засіданні 10.09.2015 року представник позивача надав усні пояснення по справі, в яких підтримав позовні вимоги в повному обсязі.

Розглянувши подані позивачем матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд -

ВСТАНОВИВ:

26.12.2013 року між Товариством з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Індіго" (страховик) та ОСОБА_2 (страхувальник) було укладено Договір страхування наземного транспорту № 206-00301-14, відповідно до умов якого страховик зобов'язувався відшкодувати збитки, що могли настати у зв'язку з пошкодженням або знищенням автомобіля марки "Mitsubishi Lancer", державний номер НОМЕР_1.

Як вбачається з матеріалів справи, 05.11.2014 року о 18 год. 40 хв. ОСОБА_3 керуючи автомобілем марки «Daewoo», державний номер НОМЕР_2 по вул. Симиренка - Г. Барського у м. Києві, під час руху не дотримався безпечної дистанції до автомобіля "Mitsubishi Lancer", державний номер НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_2, що призвело до пошкодження транспортних засобів.

ДТП сталася в результаті порушення ОСОБА_3 правил дорожнього руху України, останнього визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення згідно з постановою Святошинського районного суду міста Києва від 10.12.2014 року у справі № 759/19079/14-п.

Внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди автомобіль марки "Mitsubishi Lancer", державний номер НОМЕР_1 отримав механічні пошкодження.

Страховик на виконання умов Договору страхування наземного транспорту № 206-00301-14 від 26.12.2013 року, на підставі страхового акту № 17366/206 від 29.01.2015 року, рахунку № М_СчТО3239 від 26.12.2014 року, наряду замовлення № НН000649 від 10.11.2014 року та розрахунку суми страхового відшкодування відшкодував страхувальнику 43 089,36 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 1255 від 29.01.2015 року.

Посилаючись на поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/6760265 позивач просить суд стягнути з відповідача суму страхового відшкодування у розмірі 43 089,36 грн.

Відповідач не скористався своїм процесуальним правом, передбаченим статтею 22 Господарського процесуального кодексу України, на подання відзиву на позов, жодних заперечень на спростування наведених позивачем обставин суду не надав.

Оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Матеріалами справи підтверджується, що транспортним засобом «Daewoo», державний номер НОМЕР_2, яким керував ОСОБА_3, спричинено ДТП, що потягнуло нанесення шкоди застрахованому у позивача автомобілю марки "Mitsubishi Lancer", державний номер НОМЕР_1.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Частиною другою статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Вина водія який керував автомобілем «Daewoo», державний номер НОМЕР_2, встановлена у судовому порядку, що підтверджується постановою Святошинського районного суду міста Києва від 10.12.2014 року у справі № 759/19079/14-п.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/6760265.

З інформації, яка надійшла від Моторного (транспортного) страхового бюро України вбачається, згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/6760265, відповідачем застраховано цивільно-правову відповідальність ОСОБА_2 при керуванні транспортним засобом "Mitsubishi Lancer", державний номер НОМЕР_1.

Таким чином, згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/6760265, відповідачем застраховано цивільно-правову відповідальність особи, транспортному засобу якого завдано збитків - "Mitsubishi Lancer", державний номер НОМЕР_1, а не транспортного засобу водія якого визнано винним у скоєнні ДТП - «Daewoo», державний номер НОМЕР_2.

Отже, відповідач є не відповідальною особою за завдані збитки власнику автомобіля марки "Mitsubishi Lancer", державний номер НОМЕР_1, згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/6760265.

Відповідно до частини 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень (стаття 33 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно зі статтею 34 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачем не представлено належних (первинних) доказів на підтвердження заявлених позовних вимог, а відтак матеріали справи не свідчать про порушення відповідачем прав позивача, що виключає можливість їх захисту в судовому порядку.

За таких обставин, позовні вимоги Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Індіго" задоволенню не підлягають.

Відшкодування судових витрат відповідно до статей 44, 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються судом на позивача.

Виходячи з вищенаведеного та керуючись статтями 4, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У позові Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Індіго" відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 15.09.2015 року

Суддя С.В. Стасюк