ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2015 рокуСправа № 912/2179/15
Господарський суд Кіровоградської області колегією суддів у складі головуючого судді Наливайко Є.М., суддів Глушкова М.С. та Тимошевської В.В., розглянув у відкритому судовому засіданні справу №912/2179/15

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Приватного підприємства "Світоч"

про витребування майна

за участю представників сторін:

від позивача - ОСОБА_2, довіреність від 26.11.2014;

від відповідача - директор ОСОБА_3

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 (надалі ФОП ОСОБА_1, Позивач) звернувся до господарського суду із позовом до Приватного підприємства "Світоч" (надалі ПП "Світоч", Відповідач), що містить вимогу наступного змісту: зобов'язати Приватне підприємство "Світоч" повернути фізичній особі - суб'єкту підприємницької діяльності ОСОБА_1 дві сівалки с3 - 3,6 загальною вартістю 30000 грн; сівалку СУПН - 8 вартістю 28000 грн; два культиватори КРН-5,36 загальною вартістю 36000грн; два плуги БЛН - 5,36 загальною вартістю 10000 грн; дві сцепки культиватора загальною вартістю 15000 грн; оприскувач ОВН вартістю 12000 грн; зернопогрузчик вартістю 20000 грн; ОВС - 25 вартістю 30000 грн; токарний станок вартістю 15000 грн; БДТ - 3,2, вартістю 10000 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 24.12.2008 Позивач придбав у Відповідача вищезазначену техніку загальною вартістю 206 000 грн, що підтверджує накладна № 1/12 від 24.12.2008 та квитанція про оплату; у звязку із неможливістю забрати відразу куплену техніку Позивач уклав із Відповідачем ОСОБА_4 зберігання № 1 від 25.12.2008, відповідно до якого ПП "Світоч" було зберігачем, такий ОСОБА_4 діяв до 31.03.2009; після закінчення дії Договору зберігання № 1 від 25.12.2008 Позивач вчасно (тобто до 01.04.2009) не забрав майно у Відповідача. Позивачем пізніше було здійснено заходи по поверненню його майна, проте на сьогоднішній день вони результатів не надали, у звязку із чим Позивач звернувся, посилаючись на статті 317, 321, 387 Цивільного кодексу України до господарського суду про витребування такого майна.

Ухвалою від 16.06.2015 порушено провадження у даній справі, розгляд якої призначено на 09:30 15.07.2015, витребувано від сторін необхідні для розгляду спору по суті докази.

10.07.2015 до господарського суду надійшов від Відповідача відзив на позов, у якому ПП "Світоч" просить господарський суд винести ухвалу про припинення провадження у даній справі з підстав передбачених пунктами 1-1 частини 1 статті 80 Господарського процесуального Кодексу України та відмовити у повному обсязі у задоволенні позову про витребування майна.

Відповідач, заперечуючи позов, зазначає, що позовні вимоги необґрунтовані, виходячи з наступного. По-перше ПП "Світоч" ніколи не продавало ФОП ОСОБА_1 сільськогосподарську техніку, Договору купівлі-продажу укладено не було; директор ПП "Світоч" ОСОБА_3 брала у борг у громадянина ОСОБА_1, а не у ФОП ОСОБА_1, кошти, що підтверджується касовим ордером від 25.12.2008 на суму 206000 грн, а тому, за твердженням Відповідача, укладено ОСОБА_4 позики між громадянами (ОСОБА_3 та ОСОБА_1Б.). По-друге, зазначає Відповідач, у нього відсутнє будь-яке майно належне Позивачу, а тому віндикаційний позов не може бути задоволений на підставі статті 387 Цивільного кодексу України; Позивачем не доведено право власності на спірне майно та перебування його у Відповідача. По-третє, накладна № 1/12 від 24.12.2008 не є документом, що підтверджує правомірність придбання сільськогосподарської техніки, оскільки у ній відсутній код форми, місце складання, зміст господарської операції, що не відповідає, за твердженням Відповідача, вимогам Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", Положенню про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженому наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995, а також такої накладної недостатньо для підтвердження права власності на спірне майно, враховуючи вимоги Правил державної реєстрації та обліку тракторів, самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо-будівельних і меліоративних машин, сільськогосподарської техніки, інших механізмів, затверджених наказом Міністерства аграрної політики України від 11 червня 2004 року № 221. По-четверте, Відповідач зазначає, що майно, яке просить витребувати у нього Позивач, не має ідентифікуючих ознак, а тому неможливе його витребування за віндикаційним позовом. По-пяте, Відповідач заявляє про сплив позовної давності, зазначаючи, що з моменту закінчення дії договору зберігання від 25.12.2008 (31.03.2009) минуло більше шести років. По-шосте, Відповідач просить господарський суд припинити провадження у справі на підставі пунктів 1-1 та 2 частини 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України, оскільки у Відповідача відсутнє майно, яке просить витребувати Позивач і є рішення господарського суду Кіровоградської області від 30.01.2015 у справі № 912/4389/14 за позовом ФОП ОСОБА_1 до ПП "Світоч" про витребування цього ж майна, що і у даній справі.

Ухвалою від 15.07.2015 господарський суд задовольнив клопотання представника Позивача та відклав розгляд справи до 30.07.2015.

29.07.2015 Позивач надав господарському суду письмові пояснення, у яких зазначає, що індивідуальними ознаками майна, що витребовується є назва та модель, які вказані у накладній № 1/12 від 24.12.2008. Також Позивач надав свої письмові пояснення щодо тверджень Відповідача про надання у борг коштів громадянином ОСОБА_1 громадянці ОСОБА_3, Позивач зазначає, що відсутній відповідний договір позики, а тому твердження Відповідача щодо вказаного є вигадкою. Також Позивач не погоджується, що між сторонами вже вирішено даний спір у справі № 912/4389/14 рішенням від 30.01.2015, оскільки підстави позову є різні. Стосовно твердження Відповідача про пропущення позовної давності і відповідно поданої ним заяви про застосування позовної давності, то Позивач зазначає, що згідно статей 268, 391 Цивільного кодексу України, на його думку, позовна давність на дані правовідносини не поширюється. Також Позивач вважає, що про порушення Відповідачем його прав він довідався з моменту винесення рішення у справі № 912/4389/14 30.01.2015, а тому з цього моменту почався перебіг позовної давності, який не сплив.

Також Позивачем подано копію постанови про закриття кримінального провадження від 28.06.2013 Бобринецького РВ УМВС України в Кіровоградській області.

У судовому засіданні 30.07.2015 господарським судом оголошено перерву до 12год. 00хв. 06.08.2015.

Відповідачем до господарського суду 04.08.2015 подано письмові пояснення, в яких він акцентує увагу на тому, що на його думку рішенням господарського суду Кіровоградської області від 30.01.2015 у справі №912/4389/14 містяться оціночні судження щодо наданих сторонами доказів і не встановлено преюдиціальних обставин у розумінні частини 3 статті 35 Господарського процесуального кодексу України. У вказаному письмовому поясненні Відповідач підтвердив відсутність свідоцтв про реєстрацію спірної сільськогосподарської техніки та наголосив на тому, що у документах, які надані Позивачем на підтвердження придбання спірного майна, відсутні ідентифікаційні номери, які б надавали можливість ідентифікувати його серед майна такого ж виду (моделі).

Від представника Позивача надійшло клопотання про розгляд справи без його участі, при цьому зазначено про підтримання ним позову у повному обсязі.

У судовому засіданні 06.08.2015 представник Відповідача позов заперечив з підстав, викладених у його відзиві, надавши додаткові докази.

Розгляд справи у судовому засіданні 06.08.2015 відкладено ухвалою до 13.08.2015.

Від Відповідача надійшли письмові пояснення, в яких він доповнює свої заперечення стосовно заявлених позовних вимог додатковими доказами і доводами. Так, Відповідач наполягає на тому, що між ПП "Світоч" і ФОП ОСОБА_1 жодних договорів купівлі- продажу та зберігання не укладалося. Відповідач з 01.04.2002 є платником податку на додану вартість, що вимагає від нього при проведенні господарських операцій з продажу майна по іншому здійснювати оформлення видаткових накладних, а саме: включати до складу ціни товару податок на додану вартість. Накладна №1/12 від 24.12.2008 не містить таких даних, тому, за твердженням Відповідача, вона ним не оформлювалася. Не видавалась ним і квитанція до прибуткового касового ордера, так як відсутній сам прибутковий касовий ордер, квитанція не містить відбитку штампа або напису "Оплачено", найменування підприємства, що його видавало, номеру прибуткового касового ордеру, підпису головного бухгалтера, відсутні прізвище та ініціали особи, яка оформила дану квитанцію. Поряд з цим, Відповідач зазначає, що згідно вимог Положення про ведення касових операцій у національній валюті України, затвердженого постановою НБУ від 15.12.2004 №637, та постанови Правління НБУ від 09.02.2005 №32 "Про встановлення граничної суми готівкового розрахунку" ПП "Світоч" не мав права і не отримував від ФОП ОСОБА_1 готівкові кошти у розмірі 206 000 грн, оскільки вказана сума значно перевищує граничний розмір готівкового розрахунку одного підприємства (підприємця) з іншим підприємством (підприємцем) протягом одного дня за одним або кількома платіжними документами. Крім того Відповідач надав перелік майна, яке обліковувалося у нього станом на початок і кінець 2008 року, серед якого відсутні декілька найменувань, що зазначені у накладній №1/12 від 24.12.2008, а те, що співпадає, є основними засобами підприємства і його відчуження позбавило б можливості Відповідача здійснювати свою статутну підприємницьку діяльність.

Господарський суд, враховуючи складність даної справи, сплив строку розгляду спору, визначеного статтею 69 Господарського процесуального кодексу України, обставини, що унеможливлюють розгляд справи у судовому засіданні 13.08.2015 (ненадходження до господарського суду доказу повідомлення Позивача про дату та місце розгляду справи (повідомлення про вручення поштового повідомлення)), з метою недопущення порушення процесуальних прав сторін у даному спорі та створення сторонам необхідних умов для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування норм чинного законодавства відповідно до положень статті 4-6 Господарського процесуального кодексу України визнав за необхідне розглянути справу колегією у складі трьох суддів, про що виніс відповідну ухвалу від 13.08.2015. Автоматизованою системою документообігу суду в автоматичному режимі сформовано колегію у складі: головуючого судді Наливайко Є.М., суддів Тимошевської В.В. та Шевчук О.Б. Ухвалою від 13.08.2015 зазначеною колегією справа прийнята до свого провадження. За результатами судового засідання 13.08.2015 розгляд справи відкладено до 12 год.00 хв. 16.09.2015.

Враховуючи, що суддя Шевчук О.Б., яка є учасником колегії з розгляду даної справи, на призначену дату проведення судового засідання, 16.09.2015, не може здійснювати правосуддя у зв'язку з перебуванням у відпустці згідно наказу від 01.09.2015 №198, відповідно до пункту 2.3.52 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, погодженого наказом Державної судової адміністрації України від 02.04.2015 №45 та затвердженого рішенням Ради суддів України від 02.04.2015 №25, здійснено повторний автоматичний розподіл справи, призначено іншого суддю у колегію суддів та сформовано її у складі: головуючий суддя Наливайко Є.М., судді Глушков М.С. та Тимошевська В.В. Ухвалою від 16.09.2015 вказаною колегією суддів дана справа прийнята до свого провадження.

У судовому засіданні 16.09.2015 розгляд справи розпочато заново.

Представник Позивача підтримав заявлений позов та раніше надані у процесі розгляду справи пояснення у повному обсязі. Представник Відповідача позовні вимоги не визнав повністю, підтримавши подані у справі клопотання та письмові обґрунтування своїх заперечень.

Клопотання Відповідача про припинення провадження у справі на підставі пунктів 1-1, 2 частини 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України господарський суд вважає таким, що не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 4.4. постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" господарський суд припиняє провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору (пункт 1-1 частини першої статті 80 ГПК), зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

На підтвердження своїх доводів Відповідач надав довідку від 10.07.2015 (а.с. 24), за підписом директора ПП "Світоч" ОСОБА_3, у якій повідомляється господарському суду що станом на 01.07.2015 на балансі підприємства знаходиться лише майно, яке належить ПП "Світоч", майно ФОП ОСОБА_1, яке б знаходилось в оренді або на зберіганні, відсутнє.

Господарський розцінює дану довідку директора ПП "Світоч" критично, оскільки вважає, що дана довідка не свідчить про відсутність чи знищення саме того майна, що є предметом спору.

Крім того господарський суд бере до уваги те, що Відповідачем заперечується сам факт укладення Договору купівлі-продажу та Договору зберігання між сторонами, а отже і спірне майно він не вважає власністю Відповідача. У довідці зазначено, що на балансі ПП "Світоч" відсутнє майно, яке належить ФОП ОСОБА_1, але не зазначено, що у підприємства відсутнє майно, яке є предметом даного позову (дві сівалки с3 - 3,6 загальною вартістю 30000 грн; сівалку СУПН - 8 вартістю 28000 грн; два культиватори КРН-5,36 загальною вартістю 36000грн; два плуги БЛН - 5,36 загальною вартістю 10000 грн; дві сцепки культиватора загальною вартістю 15000 грн; оприскувач ОВН вартістю 12000 грн; зернопогрузчик вартістю 20000 грн; ОВС - 25 вартістю 30000 грн; токарний станок вартістю 15000 грн; БДТ - 3,2, вартістю 10000 грн.).

Відтак господарський суд вважає, що Відповідач не довів господарському суду відповідно до вимог статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, належними і допустимими доказами обставини знищення чи відсутності спірного майна. Крім того, Відповідачем не доведено відсутності іншої умови, за якою можливе припинення провадження у справі на підставі пункту 1-1 частини 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України, - між сторонами у зв'язку з указаною Відповідачем обставиною не залишилося неврегульованих питань.

Відповідно пункту 2 частини 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд припиняє провадження у справі, якщо є рішення господарського суду або іншого органу, який в межах своєї компетенції вирішив господарський спір між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав.

Дійсно, господарським судом Кіровоградської області 30.01.2015 прийнято рішення у справі № 912/4389/14 за позовом фізичної особи підприємця ОСОБА_1 до Приватного підприємства "Світоч" про витребування майна. Підставою витребування майна у справі № 912/4389/14 є повернення такого майна у звязку із закінченням терміну дії Договору зберігання на підставі статей 936, 938, 944, 948, 949 Цивільного кодексу України. Рішенням господарського суду від 30.01.2015 у справі № 912/4389/14 у задоволенні позову відмовлено у звязку зі спливом позовної давності.

Підставами позову у даній справі, як зазначено раніше, є статті 317, 321, 387 Цивільного кодексу України, тобто норми, що регулюють питання витребування майна із чужого незаконного володіння.

Незважаючи на те, що спори у справах № 912/4389/14 та № 912/2179/15 виникли між тими ж сторонами та про той же предмет, підстави ж таких позовів є різними, тому господарський суд відмовляє Відповідачу у припиненні провадження у справі і у відповідності до пункту 2 частини 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши надані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, об'єктивно оцінивши у сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини.

Подаючи позов про витребування майна із чужого незаконного володіння, Позивач посилається на статтю 387 Цивільного кодексу України.

Господарський суд враховує, що звертаючись до суду Позивач самостійно обирає спосіб захисту, передбачений частиною 2 статті 16 Цивільного кодексу України та статтею 20 Господарського кодексу України.

Обраний спосіб захисту має вирішувати питання про захист порушеного права та охоронюваного законом інтересу учасників господарських відносин, тобто ним мають усуватися перешкоди, які виникли на шляху здійснення особою, яка звернулася з позовом, свого права.

Відповідно до статті 387 Цивільного кодексу України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Виходячи із змісту статтей 16, 387 Цивільного кодексу України та враховуючи правову природу віндикаційного позову, власник, що пред'являє вимогу про повернення майна, яке належить йому на праві власності, повинен довести, що це майно є об'єктом його права власності, тобто індивідуалізувати його, а також довести факт, що воно знаходиться у Відповідача без достатніх правових підстав, тобто незаконно.

В той же час Позивач стверджує, що спірне майно потрапило до Відповідача відповідно до договору зберігання №1 від 25.12.2008, укладеного між ними.

За приписами Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду має ґрунтуватися, зокрема, на тому, чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у судовому процесі, та якими доказами вони підтверджуються, чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Отже, вирішуючи господарській спір, суд має з достовірністю встановити дійсні правовідносини сторін та, виходячи з установленого, застосувати ті норми матеріального права, якими регулюються ці відносини.

Підставою позову є обставини, якими Позивач обґрунтовує свої вимоги і докази, що підтверджують позов, зокрема факти матеріально-правового характеру, що визначаються нормами матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, їх виникнення, зміну, припинення. Таким чином, підстава позову - це фактичні обставини, на яких ґрунтується вимога Позивача.

Зі змісту позовної заяви убачається, що підставою позову у цій справі є неповернення на вимогу Позивача, як власника, майна, яке незаконно, без відповідної правової підстави знаходиться у користуванні Відповідача, оскільки договір зберігання закінчив свою дію 31.03.2009.

Відповідно до статті 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Ці дані встановлюються письмовими і речовими доказами.

За положеннями статті 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Рішенням господарського суду Кіровоградської області від 30.01.2015 у справі №912/4389/14 встановлено, що ФОП ОСОБА_1 придбано у ПП "Світоч" майно: дві сівалки С3 -3,6; сівалку СУПН - 8; два культиватори КРН - 5,6; два плуги БЛН 5,36; дві сцепки культиваторів; оприскувач ОВН; зернопогрузчик; ОВС - 25; токарний станок; БДТ - 3,2 - загальною вартістю 206000,00 грн, що підтверджується копією накладної № 1/12 від 24.12.2008 та копією квитанції до прибуткового касового ордера.

25.12.2008 між ПП "Світоч" (зберігач) та ФОП ОСОБА_1 (поклажодавець) укладено договір зберігання № 1 (надалі - ОСОБА_4 зберігання) за умовами якого, поклажодавець передає, а зберігач приймає на відповідальне зберігання таке майно: дві сівалки с 3 -3,6, загальною вартістю 30000 грн; сівалку СУПН - 8 загальною вартістю 28000 грн; два культиватори КРН - 5,36, загальною вартістю 36000 грн; два плуги БЛН 5,36, загальною вартістю 10000 грн; дві сцепки культиваторів, загальною вартістю 15000 грн; оприскувач ОВН, вартістю 12000 грн; зернопогрузчик, вартістю 20000 грн; ОВС - 25, вартістю 30000 грн; токарний станок, вартістю 15000 грн; БДТ - 3,2, вартістю 10000 грн (пункт 1 Договору зберігання). Право власності на майно до Зберігача не переходить, воно не може бути задіяне в господарському обороті Зберігача або бути передане ним третім особам (пункт 1.1. Договору зберігання).

Сторони узгодили (пункти 2.1.1, 2.1.2 Договору зберігання), що зберігач приймає майно на зберігання через свого представника, та видає на підтвердження приймання майна такий документ: складську квитанцію №49 від 25.12.2008.

Пунктом 2.1.3 Договору зберігання встановлено, що зберігач забезпечує повне збереження майна, а після закінчення зберігання повертає поклажодавцю те саме майно. Майно повинно бути повернене в тому самому стані, у якому воно було прийняте на зберігання.

За умовами пункту 2.1.8. Договору зберігання зберігач повертає майно повністю після припинення договору.

Договором зберігання, а саме пунктом 6.2 встановлено, що договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.03.2009.

ОСОБА_4 підписано повноважними представниками сторін та скріплено печатками підприємств без зауважень.

На виконання умов Договору зберігання (п.2.1.2.) Відповідачем на підтвердження прийняття майна на зберігання видано складську квитанцію № 49 від 25.12.2008, яка підписана сторонами без зауважень.

Вказані обставини встановлені рішенням господарського суду Кіровоградської області від 30.01.2015 у справі № 912/4389/14, що не оскаржено в апеляційному порядку, а тому в силу приписів частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України набрало законної сили.

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини (частина 3 статті 35 Господарського процесуального кодексу України).

Оскільки сторони у справах № 912/4389/14 та № 912/2179/15 одні й ті ж, то господарський суд не доводить знову обставини, встановлені рішенням від 30.01.2014 у справі №912/4389/14, цим самим спростовуються доводи Відповідача щодо нездійснення купівлі спірного майна Позивачем у Відповідача та щодо неукладеності між сторонами Договору зберігання такого майна.

Такий висновок господарського суду також ґрунтується на тому, що зазначеним рішенням господарського суду Кіровоградської області у справі № 912/4389/14 фізичній особі підприємцю ОСОБА_1 у задоволені позову до Приватного підприємства "Світоч" про витребування майна на підставі статей 936, 938, 944, 948, 949 Цивільного кодексу України відмовлено у звязку зі спливом позовної давності, початок перебігу якої визначено з 01.04.2009, тобто після закінчення дії Договору зберігання №1 від 25.12.2008, укладеного між сторонами спору.

За змістом частини першої статті 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Згідно з приписами постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 №10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" перш ніж застосувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

З огляду на викладене господарським судом також не беруться до уваги доводи Відповідача щодо укладення між громадянами ОСОБА_3 та ОСОБА_1 іншого договору Договору позики.

Оцінивши вищевикладені обставини, наявні в матеріалах справи докази і пояснення, господарський суд доходить висновку, що у даній справі відсутні підстави для застосування положень статті 387 Цивільного кодексу України, оскільки спірні правовідносини виникли не зі спору про право власності, а з договору зберігання.

Наявність між сторонами зобов'язальних правовідносин виключає можливість пред'явлення позову про витребування майна із чужого незаконного володіння, оскільки передання майна в користування особі, яка зобов'язалась повернути це майно після закінчення строку, на який воно передане, але не виконує цього обов'язку, базується на умовах укладеного між сторонами договору та регулюється відповідно розділом ІІІ книги 5 Цивільного кодексу України. Майно, передане власником іншій особі у володіння або користування за договором між ними, не може вважатися таким, що вибуло з володіння власника не з його волі.

Розглядаючи даний спір, господарський суд приймає до уваги, що господарським судом вже розглянуто позов фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до ПП "Світоч" про витребування цього ж майна, але з підстав невиконання умов договору зберігання, і йому відмовлено у його задоволенні у зв'язку із спливом позовної давності, про що заявив Відповідач.

При розгляді справи № 912/4389/14 господарський суд забезпечив захист прав фактичного володільця, керуючись правилами про позовну давність, що гарантувало всім учасникам спірних відносин захист їх прав та інтересів, а також стабільність господарського (цивільного) обороту.

За наявності своєчасно поданої особою, у володінні якої фактично знаходиться спірне майно, заяви про застосування позовної давності, сплив позовної давності погашає матеріальне право на позов про витребування у неї такого майна незалежно від підстав заволодіння ним.

Одночасно слід зауважити, що подана Відповідачем у справі №912/4389/14 заява про застосування позовної давності до матеріально-правової вимоги про витребування спірного майна, прийняття такої заяви судом і відповідно застосування ним позовної давності при вирішенні спору у вказаній справі за зобов'язальним позовом (належний спосіб захисту порушеного права), позбавляє Позивача права витребовувати це ж саме майно, але вже на інших підставах за віндикаційним позовом.

Твердження Позивача про те, що з моменту винесення рішення у справі №912/4389/14, 30.01.2015, він довідався про порушення Відповідачем його прав, а тому з цього моменту почався перебіг позовної давності стосовно витребування спірного майна з чужого незаконного володіння, який на час розгляду справи №912/2179/15 не сплив, господарський суд вважає помилковим.

Як встановлено господарським судом у Позивача відсутнє право на звернення до суду з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння, оскільки правовідносини між сторонами спору базуються на умовах укладеного між ними договору зберігання. Таким чином господарський суд вважає, оскільки право позивача, за захистом якого він звернувся до господарського суду не порушено, підстави враховувати заяву Відповідача про застосування позовної давності відсутні.

Поряд з цим, як раніше зазначено господарським судом, у порядку статті 387 Цивільного кодексу України може бути витребувана індивідуально-визначена річ, оскільки призначенням такого позову є повернення лише того майна, яке було у власності особи.

Згідно з частиною 1 статті 184 Цивільного кодексу України річ є визначеною індивідуальними ознаками, якщо вона наділена тільки їй властивими ознаками, що вирізняють її з-поміж інших однорідних речей, індивідуалізуючи її. Речі, визначені індивідуальними ознаками, є незамінними.

Однак Позивач жодним чином не зазначив будь-які описи, ознаки та характеристики спірного майна, що виключає можливість його ідентифікації, і, відповідно, за таких обставин виключає його встановлення та витребування із чужого незаконного володіння іншої особи. Майно, зазначене Позивачем як предмет позову, має лише родові ознаки, що за наявності майна таких же найменувань не дає можливості індивідуалізувати це майно, як визначено статтями 184, 190 Цивільного кодексу України.

Відтак оцінивши в сукупності надані сторонами докази, наведені ними доводи та враховуючи вимоги статей 16, 184, 190, 261, 267, 387, 936, 938, 944, 948, 949 Цивільного кодексу України господарський суд вважає, що позов є необґрунтованим, у його задоволенні слід відмовити.

На підставі статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на Позивача.

Керуючись ст.ст. 32-34, 43, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржене протягом десяти днів з дня його підписання до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Кіровоградської області.

Повне рішення складено 21.09.2015.

Головуючий суддя Є. М. Наливайко

Суддя М.С. Глушков

Суддя В.В.Тимошевська