ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2015 року Справа № 910/4452/15-г
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді: суддів:Кота О.В., Кочерової Н.О., Євсікова О.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні
касаційну скаргуТовариства з обмеженою відповідальністю "Житлово-експлуатаційна контора "Житлоексплуатація"
на постанову Київського апеляційного господарського суду від 10.06.2015
та касаційну скаргуПублічного акціонерного товариства "Київенерго"
на постанову та рішенняКиївського апеляційного господарського суду від 10.06.2015 господарського суду міста Києва від 02.04.2015
у справі№ 910/4452/15-г
за позовом до проТовариства з обмеженою відповідальністю "Житлово-експлуатаційна контора "Житлоексплуатація" (далі - ТОВ "ЖЕК "Житлоексплуатація") Публічного акціонерного товариства "Київенерго" (далі - ПАТ "Київенерго") зобов'язання здійснити перерахунок за спожиту теплову енергію по договору
за участю представників сторін:
позивача: Даниленко Є.М.
відповідача:Гаркавенко С.В.
ВСТАНОВИВ:

У лютому 2015 року ТОВ "ЖЕК "Житлоексплуатація" звернулося до господарського суду з позовом до ПАТ "Київенерго" про зобов'язання останнього здійснити перерахунок по договору на постачання теплової енергії в гарячій воді № 230466 від 01.01.2010 за період з 01.01.2010 по 31.12.2010 на загальну суму 48 623,31 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 02.04.2015 (суддя Сівакова В.В.) позов задоволено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 10.06.2015 (судді: Калатай Н.Ф., Рябуха В.І., Ропій Л.М.) рішення змінено та викладено його резолютивну частину в іншій редакції, якою позов задоволено частково, зобов'язано ПАТ "Київенерго" здійснити перерахунок вартості теплової енергії, спожитої ТОВ "ЖЕК "Житлоексплуатація" за період з 01.01.2010 по 31.12.2010 за договором на постачання теплової енергії у гарячій воді № 230466 від 01.01.2010 на загальну суму 10 694,30 грн., в решті позову відмовлено.

Не погоджуючись з постановою, ТОВ "ЖЕК "Житлоексплуатація" звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить її скасувати, а рішення суду першої інстанції залишити в силі, мотивуючи скаргу порушенням і неправильним застосуванням судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права.

Також, не погоджуючись з прийнятими у справі судовими актами до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою звернулось ПАТ "Київенерго", в якій просило їх скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи скаргу порушенням і неправильним застосуванням судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши повноту встановлення господарськими судами обставин справи та правильність застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що касаційні скарги не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено господарськими судами попередніх інстанцій та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, 01.01.2010 між Акціонерною енергопостачальною компанією "Київенерго", правонаступником якої є ПАТ "Київенерго" (постачальник) та ТОВ "ЖЕК "Житлоексплуатація" (абонент) уклали договір на постачання теплової енергії у гарячій воді № 230466 (далі - Договір), відповідно до умов якого відповідач зобов'язався виробити та поставити теплову енергію позивачу для потреб опалення та гарячого водопостачання, а позивач - отримати її та оплатити відповідно до умов, викладених в Договорі.

Також, сторонами до Договору було підписано Додаток № 2, в якому погоджено тарифи та порядок розрахунків.

Згідно з п. 1 додатку 2 до Договору розрахунки з позивачем за теплову енергію проводяться згідно з тарифами, встановленими відповідачу Управлінням цінової політики Київської міської державної адміністрації, затвердженими розпорядженнями КМДА № 1333 від 30.11.2009 за кожну відпущену Гігакалорію (1Гкал/грн.), що з ПДВ становить 113,20 грн.

Судами встановлено, що в період з 01.01.2010 по 31.12.2010 на умовах Договору відповідач постачав позивачу теплову енергію, а останній її оплатив відповідно до виставлених рахунків.

Відповідно до п. 23 Правил користування теплової енергії, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1198 від 03.10.2007, розрахунки за спожиту теплову енергію здійснюються на межі продажу, яка є межею балансової належності (відповідальності), відповідно до договору на підставі показників вузла обліку згідно із діючими тарифами (цінами), затвердженими в установленому порядку.

Згідно ст. 20 Закону України "Про теплопостачання", в редакції, яка діяла станом на дату укладення Договору, тарифи на теплову енергію, реалізація якої здійснюється суб'єктами господарювання, що займають монопольне становище на ринку, є регульованими. Тарифи на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії затверджуються органами місцевого самоврядування, крім теплової енергії, що виробляється суб'єктами господарювання, що здійснюють комбіноване виробництво теплової і електричної енергії та/або використовують нетрадиційні та поновлювані джерела енергії, на підставі розрахунків, виконаних теплогенеруючими, теплотранспортуючими та теплопостачальними організаціями за методиками, розробленими центральним органом виконавчої влади у сфері теплопостачання.

Судами встановлено, що відповідач при розрахунку вартості теплової енергії поставленої за період з січня 2010 року по квітень 2010 року використовував тарифи, затверджені розпорядженням Київської міської державної адміністрації (далі - КМДА) від 30.11.2009 № 1333, а за період з жовтня 2010 року по грудень 2010 року - розпорядженням від 31.05.2010 № 392.

Судами встановлено, що постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 10.12.2010, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 19.06.2014, у справі № 2а-1888/10, та постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 21.03.2014 у справі № 2-а-118/11 (провадження № 2-а/761/4/2014) визнано незаконними та нечинними з моменту прийняття розпорядження КМДА № 1333 від 30.11.2009 та № 392 від 31.05.2010.

Зі змісту вказаних судових рішень слідує, що підставою для визнання незаконними та нечинними з моменту прийняття вказаних розпоряджень стало те, що їх не було подано на державну реєстрацію до відповідних органів юстиції та не зареєстровано ними, а отже, вказані розпорядження не набрали законної сили у встановленому законом порядку.

Згідно зі ст. 7 ГК України відносини у сфері господарювання регулюються Конституцією України, цим Кодексом, законами України, нормативно-правовими актами інших органів державної влади та органів місцевого самоврядування, а також іншими нормативними актами.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 4 ГПК України передбачено, що господарський суд вирішує господарські спори на підставі Конституції України, цього Кодексу, інших законодавчих актів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Господарський суд не застосовує акти державних та інших органів, якщо ці акти не відповідають законодавству України.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з думкою судів першої та апеляційної інстанцій про неможливість застосування рішення центрального органу виконавчої влади про встановлення тарифів на теплову енергію, які в судовому порядку визнанні незаконними і нечинними з моменту їх прийняття.

Задовольняючи позов суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що відповідач при виставлені рахунків за теплову енергію протягом спірного періоду застосовував нечинні тарифи та безпідставно збільшив нарахування за Договором за вказаний період на суму 48 632,31 грн.

При розрахунку належної до сплати вартості теплової енергії у спірний період судом першої інстанції було використано тарифи, встановлені розпорядженням КМДА № 1245 від 20.06.2002.

В свою чергу, суд апеляційної інстанції встановив, що розпорядження КМДА від 20.06.2002 № 1245 також втратило чинність згідно з розпорядженням КМДА від 18.04.2008 № 578, зареєстрованим в Головному управлінні юстиції у місті Києві 15.05.2008 за № 12/778.

З огляду на викладене, апеляційний суд обґрунтовано вказав на те, що у період, за який позивач просить зобов'язати відповідача здійснити перерахунок, вказане розпорядження також не діяло.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 275 ГК України за договором енергопостачання, до яких відноситься спірний Договір, підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Врахувавши відсутність протягом спірного періоду встановлених у законному порядку тарифів за спожиту теплову енергію, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що до спірних правовідносин сторін в такому випадку слід застосовувати тарифи, погоджені сторонами та встановлені Додатком № 2 до Договору.

З огляду на викладене, апеляційний господарський суд обґрунтовано змінив рішення суду першої інстанції в розмірі безпідставно нарахованої суми.

Відповідно до п. 1 ст. 1119 ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги може залишити постанову суду апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Касаційна скарга залишається без задоволення, коли суд визнає, що постанова апеляційного господарського суду прийнята з дотриманням вимог матеріального та процесуального права.

Твердження скаржника про порушення і неправильне застосування апеляційним господарським судом норм процесуального права при прийнятті постанови не знайшли свого підтвердження, в зв'язку з чим підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового акту колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Житлово-експлуатаційна контора "Житлоексплуатація" та Публічного акціонерного товариства "Київенерго" залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 10.06.2015 у справі № 910/4452/15-г залишити без змін.

Головуючий суддя: О. Кот

судді: Н. Кочерова

О. Євсіков