ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

16.09.2015 Справа № 905/1640/15

Суддя господарського суду Донецької області Гринько С.Ю. при секретарі судового засідання Предко А.В., розглянувши матеріали за позовом - Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 м.Слов»янськ до відповідача - публічного акціонерного товариства «Енергомашспецсталь» м.Краматорськ про стягнення 35844,42 грн.

за участю представника позивача - ОСОБА_2 - довіреність від 03.09.2015р.

СУТЬ СПОРУ:

26.08.2015року позивач звернувся до господарського суду з вимогою про стягнення з відповідача 24900,62грн. боргу, 1812,77грн. пені за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання договору № 15/84696 від 18.12.2014р. і нарахування за ст.625 ЦК України інфляційних втрат в сумі 8740,12грн., 3% річних в сумі 390,91грн.

В засідання суду представником позивача пред'явлені в обґрунтування позову оригінали документів, в підтвердження виконання ним поставки товару за договором.

Відповідач надав суду ввідзив на позовну заяву, в якому заперечує проти позову, посилаючи на п.9.7 договору №15/84696 від 18.12.2014р., відповідно до якого у випадку неотримання документів, визначених пунктом 6.1 договору, покупець має право не сплачувати продукцію до моменту отримання всіх зазначених документів.

Представник відповідача на виклик суду не явився в судове засідання, про час і місце якого був належним чином повідомлений.

Господарський суд вважає достатніми документи, надані сторонами в обґрунтування заявлених вимог і заперечень, а тому вирішує цей спір без явки представника відповідача.

Оцінивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, враховуючи заперечення відповідача, господарський суд -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення з відповідача 24900,62грн. боргу за поставлений товар, 1812,77 грн. пені, 390,91 грн. - 3%річних, 8740,12 грн. інфляційні витрати за несвоєчасну оплату товару за договором № 15/84696 від 18 грудня 2014р.

Відповідно до ч. 1 ст. 67 Господарського кодексу України відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності, виконуються на підставі договорів.

При дослідженні матеріалів справи господарським судом встановлено, що сторонами підписаний договір поставки № 15/84696 від 18 грудня 2014 року, за яким постачальник (позивач) поставляє, а покупець (відповідач) приймає і оплачує на умовах договору продукцію, кількість, асортимент і ціна якої зазначені в специфікаціях.

За своїм змістом та правовою природою договір № 15/84696 від 18 грудня 2014року, на який позивач посилається як на підставу своїх вимог, є договором поставки та підпадає під правове регулювання норм статті 712 ЦК України та статей 264-271 ГК України. В частині, що не суперечить Договору, до вказаного правочину також застосовуються норми ЦК України, які регулюють правила купівлі-продажу (статті 655-697 ЦК України).

Специфікацією від 26.06.14р. сторонами узгоджений предмет поставки, стандарт товару, кількість, ціна, строк поставки - 10 днів з моменту підписання договору і умови поставки (місце). За пунктом 2 Специфікації №1 розрахунки за поставлену постачальником продукцію повинні бути здійсненні в термін одного місяця з моменту поставки продукції, на умовах: передоплата 80% від суми специфікації по факту готовності до відвантаження, останні 20% протягом 1 місяця після поставки продукції.

За умовами статті 193 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону і укладеного договору.

Відповідно до накладної № 44 від 14 січня 2015р. представник відповідача отримав без будь-яких зауважень товар на загальну суму 124502,00 грн. Разом з накладною позивачем відповідачу виданий рахунок-фактуру № 52 від 17.02.2014р.

За ст.692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття та прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актом цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати на нього.

Доказом оплати отриманого товару за цією накладною є платіжне доручення № 5364 від 14.01.2015р. на суму 99602,54грн., про що свідчить витяг з банківського рахунку від 07.07.2015р.

За загальними правилами ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідач не надав суду докази виконання грошового зобов'язання. Представник відповідача підтвердив факт, що вартість отриманого товару на суму 24899,46грн. залишилась несплаченою до моменту звернення позивача з позовом до господарського суду.

Оскільки грошове зобов'язання відповідачем не виконано, господарський суд вважає доведеними підстави виникнення спору відносно стягнення заборгованості, а тому позов в частині стягнення заборгованості в сумі 24899,46грн. задовольняє, в решті заявленої до стяггнення суми боргу відмовити за недоведеністю.

Посилання відповідача на п.9.3 договору, в якому зазначається, що покупець здійснює оплату за поставлену продукцію в термін строку, вказаного специфікацією від дня отримання оригіналів рахунку на оплату і сертифікату якості, якщо інше не передбачено специфікацією, не приймається судом, оскільки в тексті специфікації сторони узгодили строк оплати, який здійснюється після поставки в термін 10 банківських днів.

Оскільки специфікація являється невід'ємною частиною договору і змінює умови оплати, визначені в п.9.3, зокрема, в частині «якщо інше не передбачено специфікацією», господарський суд вважає, що зазначене в специфікації означає перевагу. Що стосується передачі документів, передбачених розділом 6.1 договору, покупець мав право витребувати їх у постачальника в момент прийняття товару, або після приймання.

Несвоєчасне виконання грошового зобов'язання стало для позивача підставою для стягнення пені в сумі 1812,77грн. за період з 16.02.2015 р. по 16.08.2015р. відповідно до п.10.6 договору. Вирішуючи цю вимогу, господарський суд прийняв до уваги, що прострочка виконання грошового зобов'язання має місце, оскільки до вирішення спору борг залишився несплаченим.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Вирішуючи питання щодо стягнення пені, суд враховує, що згідно главі 49 Цивільного кодексу України пеня являється способом забезпечення виконання зобов'язань. Це значить, що зобов'язання сплатити пеню, а також її розмір може встановлюватись виключно договором, укладеним в письмовій формі.

З наданого розрахунку пені, встановлено, що позивачем нарахована пеня за період з 16.02.2015 р. по 16.08.2015р., тобто за період прострочення оплати.

За чинним законодавством, пеня стягується за кожний день прострочення боржника за грошовим зобов'язанням аж до повного погашення ним боргу (до повного виконання грошового зобов'язання).

Приймаючи до уваги, що сторонами договором та специфікацією передбачені: а) строк виконання грошового зобов'язання; б) вид відповідальності за прострочення грошового зобов'язання; в) розмір пені, а також доведено факт прострочки виконання боржником грошового зобов'язання, господарський суд задовольняє вимоги позивача в частині стягнення пені в повному обсязі.

Позивач з посиланням на норми ст.625 Цивільного Кодексу України, заявив вимоги про стягнення з боржника, який не виконав своєчасно грошові зобов'язання інфляційних витрат в сумі 8740,12 грн. за період з 16.02.2015 р. по 16.08.2015р. і 3% річних в сумі 390,91 грн. за період з 16.02.2015р. по 25.08.2015р.

Вирішуючи ці питання, суд виходить з наступного: ст.625 Цивільного кодексу України не звільняє боржника від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, що прострочив виконання грошового зобов'язання, за вимогою кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом. Відтак, встановлені статтею 625 ЦК України відсотки річних та інфляційні витрати підлягають нарахуванню до моменту фактичного виконання грошового зобов'язання.

Враховуючи, що матеріалами справи доведений факт порушення відповідачем строків оплати товару, господарський суд, провівши власний розрахунок, задовольняє вимоги позивача в частині стягнення інфляційних витрат в розмірі 8740,12 грн. і 3 % річних в розмірі 390,91 грн.

Приймаючи до уваги, що позов виник з вини відповідача, на нього покладаються судові витрати.

На підставі ст.ст.526,530,546,549,610,612,625 Цивільного кодексу України, ст. ст. 67,193 Господарського кодексу України та, керуючись статтями 49, 82, 84, 81-1, 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

Задовольнити позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 м.Слов'янськ про стягнення 25844,42грн. з Публічного акціонерного товариства «Енергомашспецсталь» м. Краматорськ частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Енергомашспецсталь», , м. Краматорськ - 84306, Донецька область, вул. Орджонікідзе на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, ІНН НОМЕР_1, АДРЕСА_1 заборгованість в сумі 24899,46грн., пеню в сумі 1812,77 грн., інфляційні втрати в сумі 8740,12 грн., 3% річних в сумі 390,91 грн. та судові витрати в сумі 1827,00 грн.

В решті заявленого відмовити за недоведеністю.

Суддя С.Ю. Гринько