РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2015 року Справа № 913/261/15

Провадження №27/913/261/15

Суддя господарського суду Луганської області Байбак О.І.

при секретарі: Антоновій І.В.

за участю представників сторін:

позивача ОСОБА_1 (довіреність № 23-12/14-1 від 23.12.2014 р.)

відповідача ОСОБА_2 (довіреність № 27/05/15 від 27.05.2015 р.)

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні господарського суду Луганської області cправу № 913/261/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Райффайзен ОСОБА_3", м. Київ

до Дочірнього підприємства ОЛАН, м. Алчевськ Луганської області

про повернення майна, що є предметом фінансового лізингу, -

встановив:

Позивач - Товариства з обмеженою відповідальністю "Райффайзен ОСОБА_3", м. Київ звернувся до господарського суду Луганської області з позовною заявою, в якій просить суд зобовязати відповідача - Дочірнє підприємство ОЛАН, м. Алчевськ Луганської області повернути транспортний засіб, що є предметом фінансового лізингу за укладеним між сторонами договором фінансового лізингу № LC6727-06/12 від 11.06.2012 р., а саме: вантажного сідлового тягача-Е марки VOLVO модель FH400, номер шасі (кузова, рами) YV2ASG0A69B534319, 2008 р. випуску; державний реєстраційний номер НОМЕР_1.

Позовні вимоги обґрунтовані з посиланням на неналежне виконання відповідачем своїх зобовязань за зазначеним договором фінансового лізингу щодо сплати лізингових платежів, що згідно з умовами цього договору та відповідними положеннями Закону України «Про фінансовий лізинг» надає позивачу право вимагати повернення предмету лізингу.

Ухвалою господарського суду Луганської області від 22.06.2015 р. по справі № 913/261/15 порушено провадження у справі та призначено її до розгляду в судовому засіданні.

Розгляд справи неодноразово відкладався, в т.ч. за відповідними клопотаннями представника відповідача.

Ухвалою господарського суду Луганської області від 25.08.2015 р. продовжено строк розгляду даної справи на 15 днів, за відповідним клопотанням представника відповідача.

В додаткових письмових поясненням (а.с. 64) позивач вказує, що відповідач останній платіж за договором фінансового лізингу № LC6727-06/12 від 11.06.2012 р. здійснив 04.12.2014 р., тоді як відповідно до умов зазначеного договору зобовязаний був проводити оплату в також в січні, лютому, березні, квітні 2015 р.

В інших письмових поясненням (а. с. 104) позивач зазначає, що відповідач в добровільному порядку не повертав йому предмет лізингу; що на виконання умов договору фінансового лізингу № LC6727-06/12 від 11.06.2012 р. він направляв відповідачу як рахунки-фактури, так вимогу про погашення існуючої заборгованості від 27.02.2015 р., проте, відповідач існуючий борг не сплатив; що в звязку з несплатою існуючої заборгованості позивач 21.04.2015 р. надіслав на адресу відповідача повідомлення про односторонню відмову від договорів фінансового лізингу, та 22.04.2015 р. розмістив відповідне оголошення в газеті «Урядовий курєр», та ін.

Відповідач надав суду клопотання від 25.08.2015 р., в якому просив суд витребувати у позивача певні документи, необхідні для розгляду справи.

На судовому засіданні 25.08.2015 р. представник позивача надав на огляд представнику відповідача та суду відповідні документи.

В запереченнях на позовну заяву (а.с. 134-135) відповідач просить суд в задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на те, що позивач не довів належними доказами факт виконання ним п. п. 6.1.-6.2. договору щодо надсилання на адресу відповідача вимоги про усунення порушень умов договору фінансового лізингу № LC6727-06/12 від 11.06.2012 р., а відповідно і не має права вимагати повернення предмету лізингу; що позивач невірно визначив вартість предмета лізингу, внаслідок чого завищив розмір судових витрат у справі.

В наданих позивачем письмових поясненнях (а.с. 146-148) останній наполягає на безпідставності доводів відповідача щодо удаваності правочинів, а саме: договору фінансового лізингу № LC6727-06/12 від 11.06.2012 р., та договору купівлі-продажу № Р6724-6728 від 11.06.2012 р., та зазначає, що зазначені договори відповідають вимогам чинного законодавства України, а тому підлягають виконанню.

На судовому засіданні 07.09.2015 р. представник позивача підтримує позицію, викладену в позовній заяві, просить її задовольнити.

Відповідач надав суду клопотання (а.с. 149) про оголошення перерви в судовому засіданні з огляду на необхідність надання відповідачем копії ухвали по справі № 910/22993/15 за позовом ДП ОЛАН, м. Алчевськ Луганської області до ТОВ "Райффайзен ОСОБА_3", м. Київ про визнання договору лізингу удаваним.

Однак, дане клопотання не підлягає задоволенню, оскільки, по-перше, 07.09.2015 р. спливає останній день встановленого законом строку розгляду справи, тобто в цей день спір по даній справі має бути вирішений по суті, по-друге, розгляд даної справи триває вже більше двох місяців, протягом яких відповідач мав можливість вжити заходів щодо оспорення договору фінансового лізингу № LC6727-06/12 від 11.06.2012 р. в передбаченому законом порядку, проте, відповідних заходів не вживав, по-третє, зі змісту клопотання відповідача без надання відповідної ухвали по справі № 910/22993/15 та позовної заяви по цій же справі не можна встановити, що предметом розгляду суду в межах зазначеної справи є удаваність саме вказаного договору фінансового лізингу, та що даний спір є дійсно повязаним з даною справою.

На судовому засіданні 07.09.2015 р. представник відповідача просить в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані суду докази та доводи, суд встановив:

Як свідчать матеріали справи, 11.06.2012 р. між позивачем (далі - Лізингодавець) та відповідачем (далі - Лізингоодержувач) укладено договір фінансового лізингу № LС6727-06/12 (надалі Договір; а.с. 18-21), згідно з п. 1.1 якого лізингодавець на підставі договору купівлі-продажу (поставки) зобов'язується придбати у свою власність і передати на умовах фінансового лізингу, без надання послуг з управління та технічної експлуатації, у тимчасове володіння та користування за плату майно, найменування, технічний опис, модель, рік випуску, ціна одиниці, кількість і загальна вартість якого визначаються в Специфікації (Додаток № 2 до Договору), а Лізингооделжувач зобов'язується прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі на умовах цього Договору.

Пунктом 1.8 договору, сторони передбачили, що на підставі ч. 2 ст. 524 Цивільного кодексу України вони погодили додатково до визначення зобовязання у гривні, визначити зобовязання у грошовому еквіваленті іноземної валюти долар США (грошовий еквівалент іноземної валюти). Зобовязання за цим договором попередньо визначаються в грошовому еквіваленті іноземної валюти та перераховуються у гривню в порядку, визначеному окремими положеннями цього договору.

Згідно з п. п. 2.1, 2.5 договору, вартість предмету лізингу на момент підписання цього договору становить 525497,41 грн. (в т.ч. 20% ПДВ) і підлягає остаточному визначенню після передачі предмета лізингу лізингоодержувачу та здійснення всіх розрахунків за договором Купівлі-продажу. Остаточна вартість предмета лізингу розрахована на підставі п. 2.4 договору, у гривнях не може бути меншою вартості його придбання за договором купівлі-продажу.

Згідно з п. 3.1 договору, заборгованість лізингоодержувача перед лізингодавцем виникає в момент здійснення лізингодавцем будь-яких платежів на виконання цього договору в сумі, що перевищує розмір фактично сплаченого лізингоодержувачем авансового лізингового платежу, розрахованого за правилами цього розділу, по відношенню до фактично сплачених лізингодавцем платежів, розрахованих за правилами п.п. 2.2, 2.3 та з урахуванням п. 2.5 цього договору.

Розмір такого перевищення, розрахований у грошовому еквіваленті іноземної валюти, є базою розрахунку лізингових платежів, вартості фінансування та є заборгованістю лізингоодержувача зі сплати вартості предмета лізингу, виражених у грошовому еквіваленті іноземної валюти. Перерахунок в гривню, зазначених в цьому пункті договору нарахувань з метою їх оплати лізингоодержувачем здійснюється за правилами п. 2.4 цього договору.

Згідно з п. 3.2 договору, розрахований у грошовому еквіваленті іноземної валюти розмір заборгованості лізингоодержувача зазначається у графіку розрахунку заборгованості (додаток № 1 до цього договору), який сторони підписують після визначення остаточної вартості предмета лізингу.

Зміст графіку (додаток № 1 до цього договору) та порядок розрахунків за ним сторони погодили в момент підписання цього договору, а тому зазначений в ньому фактичний розмір заборгованості лізингоодержувача не змінює та не доповнює положень цього договору, а є лише фіксацією розрахункових даних, здійснених на підставі цього договору лізингодавцем, виходячи з його витрат згідно п.п. 2.2.1-2.2.4 цього договору.

В розділі 4 договору фінансового лізингу сторони передбачили умови щодо вартості фінансування та поточні лізингові платежі.

Згідно з п. п. 4.1., 4.3. Договору лізингоодержувач за цим договором сплачує відсотки за фінансування придбання предмета лізингу та поточні лізингові платежі. Лізингоодержувач протягом строку лізингу щомісяця сплачує лізингодавцю авансом поточні лізингові платежі, які розраховуються на перший робочий день кожного лізингового періоду за поточний місяць та складаються з суми, що ставиться в погашення вартості Предмета лізингу та комісії лізингодавця (надалі «Комісія Лізингодавця», під якою сторони розуміють «винагороду» згідно Закону України «Про фінансовий лізинг»).

Відповідно до п. 6.1.-6.1.2 договору, лізингодавець має право достроково в односторонньому порядку розірвати цей договір та/або вилучити у лізингоодержувача предмет лізингу у безспірному порядку, зокрема в разі коли лізингоодержувач не виплатив лізинговий платіж (частково або в повному обсязі) та прострочення сплати становить більше 30 днів.

Згідно з вимогами п. 6.2 договору, у випадках настання зазначених, зокрема, в п. 6.1.2. договору обставин лізингодавець письмово повідомляє про це лізингоодержувача з зазначенням строку для усунення таких порушень. Якщо лізингоодержувач у встановлений лізингодавцем строк не усуває вчинені порушення, лізингодавець має право здійснити наступні дії:

6.2.1. розірвати цей договір та вимагати повернення предмета лізингу.

6.2.2. вилучити предмет лізингу на підставі виконавчого напису нотаріуса або за рішенням суду.

Відповідно до специфікації від 11.06.2012 р. (додаток № 2 до договору фінансового лізингу від 11.06.2012 р. № LС6727-06/12) (а. с. 26) предметом лізингу є вантажний (сідловий тягач) VOLVO FH400, номер шасі (кузова, рами) YV2ASG0A69B534319, двигун № НОМЕР_2.

26.06.2014 р. між сторонами укладено Угоду про внесення змін до Договору фінансового лізингу № LС6727-06/12 від 11.06.2012 р. (а.с. 35-36), згідно з якою Додаток №1 «Графік розрахунку заборгованості» викладено в новій редакції.

Згідно з п. 5.1. Загальних умов фінансового лізингу (Додаток № 4 до Договору) (а.с. 27-30) лізингоодержувач зобов'язаний сплачувати лізингові платежі. Датою сплати лізингового платежу вважається дата зарахування такого платежу на поточний рахунок Лізингодавця.

Згідно з п.п. 5.З., 5.4. загальних умов фінансового лізингу (Додаток № 4 до Договору), лізингоодержувач сплачує поточні лізингові платежі щомісяця авансом до 8 числа поточного місяця на підставі рахунку лізингодавця, направленого на вказану в договорі електронну адресу лізингоодержувача або за допомогою факсимільного зв'язку. При чому, у разі неотримання рахунку лізингодавця до 5 числа поточного місяця лізингоодержувач зобов'язаний звернутися до лізингодавця та отримати свій рахунок самостійно.

В цьому випадку лізингоодержувач зобов'язаний оплатити рахунок до 10 числа поточного місяця (п.5.3, п.5.4 Загальних умов).

Матеріали справи також свідчать про те, що на виконання умов вищезазначеного договору, позивач придбав предмет лізингу у відповідача, як продавця за договором купівлі-продажу № Р6724-6728 від 11.06.2012 р. за ціною 525497,41 грн. (а.с. 12-17), та передав у тимчасове володіння та користування Відповідачу, як Лізингоодержувачу, що підтверджується актом приймання-передачі предмета лізингу від 27.06.2012 р. (а.с. 31)

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ААС948634, право власності на транспортний засіб VOLVO FH400, номер шасі (кузова, рами) YV2ASG0A69B534319, 2008 р. в., реєстраційний номер НОМЕР_1 належить ТОВ «Райффайзен ОСОБА_3» (а.с. 33).

27.06.2012 р. між сторонами укладено угоду про зарахування зустрічних однорідних вимог (а.с. 34), згідно з п. 2.1. якої покупець (лізингодавець) зараховує зобовязання продавця (лізингоодержувача) перед ним, зокрема, в сумі 157649,22 грн. на підставі договору фінансового лізингу № LС6727-06/12 від 11.06.2012 р. в рахунок погашення зобовязань покупця (лізингодавця) за договором купівлі-продажу № Р6724-6728 від 11.06.2012 р.

26.06.2014 між сторонами була укладена угода про внесення змін до договору фінансового лізингу, якою сторони внесли зміни до Додатку №1 Графік розрахунку заборгованості до договору фінансового лізингу та виклали його в новій редакції.

Як свідчать надані позивачем виписки по рахунку № НОМЕР_3 з 01.01.2012 р. по 06.06.2014 р. та № 3 з 07.06.14 р. по 03.07.2015 р. (а. с. 67-77), відповідач починаючи протягом 2012-2014 років на виконання умов договору фінансового лізингу № LС6727-06/12 від 11.06.2012 р. сплачував лізингові платежі згідно з узгодженим сторонами графіком.

Проте, починаючи з січня 2015 р. відповідач припинив сплачувати позивачу лізингові платежі.

Матеріали справи свідчать, що позивач, в порядку, визначеному п. 5.3 Загальних умов фінансового лізингу (додаток № 4 до договору фінансового лізингу) (а.с. 27-30), направляв на електронну адресу відповідача відповідні рахунки-фактури на сплату поточних лізингових платежів в січні-квітні 2015 р. (а.с. 110-117).

На час звернення позивача до суду з позовом по даній справі прострочена заборгованість за виставленими позивачем рахунками-фактурами по сплаті поточних лізингових платежів (без врахування заборгованості по оплаті пені) складає 239050,29 грн. та обліковується за рахунками-фактурами №: LC6727-06/12/31-040 від 05.01.2015 р., № LC6727-06/12/32-042 від 02.02.2015 р., № LC6727-06/12/33-044 від 02.03.2015 р., № LC6727-06/12/34-046 від 01.04.2015 р.

В звязку з несплатою відповідачем заборгованості, позивач курєрською поштою ТЕКС Україна за накладною № 2472818 від 27.02.2015 р. направив на адресу відповідача вимогу від 27.02.2015 №278-02/15 (а.с. 106-107), в якій вимагав оплати прострочену суму заборгованості за поточними лізинговими платежами. В даній вимозі позивач висловив попередження, що у випадку непогашення ним існуючої заборгованості, позивач буде ініціювати, зокрема, дострокове припинення договору фінансового лізингу та вимагатиме повернення предмету лізингу.

Доказів виконання зазначених вимог позивача та сплати існуючої заборгованості відповідачем суду не надано.

Разом з тим, матеріали справи також свідчать, що позивач курєрською поштою ТЕКС Україна за накладною № 2472822 від 21.04.2015 р. направив на адресу відповідача лист вих. № 641-04/15 від 21.04.2015 р. в якому повідомив останнього про те, що він прострочив оплату лізингових платежів строком понад 30 днів, в звязку з чим, позивач на підставі ч. 2 ст. 7 Закону України «Про фінансовий лізинг» п. 6.1. Договору повідомляє про односторонню відмову від договору фінансового лізингу, та вимагає негайно повернути предмет лізингу.

Разом з тим, як свідчать матеріали справи, з метою повідомлення відповідача про прийняте рішення про односторонню відмову від Договору та негайне повернення предмету лізингу, позивачем опубліковано відповідне оголошення в газеті «Урядовий Кур'єр» від 22.04.2015 року, середа, №73 (сторінка 12), яка є всеукраїнським Офіційним друкованим виданням згідно Указу Президента України «Про порядок оприлюднення нормативно-правових актів та набрання ними чинності» від 10.06.1997 №503/97 та в якій публікуються Закони України, інші акти Верховної Ради України, акти Президента України, Кабінету Міністрів України, офіційні оголошення (фінансові звіти, порядки денні акціонерних товариств, оголошення про банкрутство, про втрачені документи, виклики до суду тощо).

Відповідне оголошення опубліковане за заявою позивача від 20.04.2015 р., підписаною Генеральним директором ТОВ «Райффайзен ОСОБА_3» ОСОБА_4 (а. с. 130)

Обставини щодо не повернення відповідачем предмету фінансового лізингу стали підставою для звернення позивача до суду з позовом по даній справі.

Надаючи правову кваліфікацію існуючим між сторонами правовідносинам суд виходить з наступного:

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно зі ст. 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Частиною 1 ст. 43 ГПК України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно зі ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

За змістом ст. ст. 317, 319, 321 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 806 ЦК України, за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Згідно зі ст. 1 Закону України Про фінансовий лізинг, Фінансовий лізинг (далі - лізинг) - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу (далі - договір лізингу) лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Згідно з п. 1 ст. 2 Закону України Про фінансовий лізинг відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

Отже, договір фінансового лізингу поєднує в собі, зокрема, елементи договорів оренди та купівлі-продажу.

Згідно зі статтею 16 Закону України «Про фінансовий лізинг» лізингові платежі можуть включати: суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; компенсацію відсотків за кредитом та інші витрати лізингодавця, що безпосередньо повязані з виконанням договору лізингу.

Належне виконання лізингоодержувачем обовязків зі сплати всіх лізингових платежів, передбачених договором лізингу, означає реалізацію ним права на викуп отриманого в лізинг майна.

Таким чином, на правовідносини, що складаються між сторонами договору лізингу щодо одержання лізингодавцем лізингових платежів у частині покупної плати за надання майна в майбутньому у власність лізингоодержувача, поширюються загальні положення про купівлю-продаж.

Статтею 692 ЦК України встановлено, що покупець зобовязаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару, встановлену в договорі. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Згідно зі статтею 697 ЦК України договором може бути встановлено, що право власності на переданий покупцеві товар зберігається за продавцем до оплати товару або настання інших обставин.

За змістом договору фінансового лізингу № LC6727-06/12 від 11.06.2012 р. право власності на предмет лізингу до його викупу лізингоодержувачем належить лізингодавцю.

Згідно з п. 2 ст. 7 Закону України «Про фінансовий лізинг», лізингодавець має право відмовитися від договору лізингу та вимагати повернення предмета лізингу від лізингоодержувача у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо

лізингоодержувач не сплатив лізинговий платіж частково або у повному обсязі та прострочення сплати становить більше 30 днів.

Відповідно до ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Згідно зі ст. 785 ЦК України, у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 11 Закону України Про фінансовий лізинг у разі закінчення строку лізингу, а також у разі дострокового розірвання договору лізингу та в інших випадках дострокового повернення предмета лізингу - повернути предмет лізингу у стані, в якому його було прийнято у володіння, з урахуванням нормального зносу, або у стані, обумовленому договором.

Відповідно до п.п.10.3.1 п.10 загальних умов (додаток № 4 до договору фінансового лізингу) у разі дострокового припинення договору при настанні зазначених в пп.10.2.1 п.10 цих загальних умов обставин лізингоодержувач зобовязаний повернути предмет лізингу лізингодавцю за власний рахунок у визначені лізингодавцем строки та місце в межах території України.

Оскільки відповідач не надав суду доказів сплати лізингових платежів в строки передбачені договором фінансового лізингу № LC6727-06/12 від 11.06.2012 р., та прострочення у сплаті лізингових платежів становить більше ніж 30 днів, суд погоджується з доводами позивача про те, що він на підставі п.п. 6.1.-6.1.2-6.2.2 зазначенего договору та ст. 7 Закону України «Про фінансовий лізинг» має право достроково в односторонньому порядку розірвати цей договір та вимагати повернення предмета лізингу, або вилучити предмет лізингу за рішенням суду.

Разом з тим, оскільки на момент винесення даного рішення позивач є власником предмета фінансового лізингу, і відповідач не надав суду доказів передачі позивачу даного предмета фінансового лізингу на відповідну вимогу позивача та не усунув порушень умов договору щодо сплати лізингових платежів згідно з встановленим графіком (додаток № 1 до договору фінансового лізингу № LC6727-06/12 від 11.06.2012 р.), суд визнає законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги позивача про зобовязання відповідача повернути транспортний засіб, що є предметом фінансового лізингу за укладеним між сторонами договором фінансового лізингу № LC6727-06/12 від 11.06.2012 р., а саме: вантажного сідлового тягача-Е марки VOLVO модель FH400, номер шасі (кузова, рами) YV2ASG0A69B534319, 2008 р. випуску; державний реєстраційний номер НОМЕР_1.

При цьому, суд вважає безпідставними посилання відповідача на неотримання ним від позивача рахунків на сплату лізингових платежів, оскільки, як свідчать матеріали справи, відповідні рахунки (а.с. 110-128) позивачем в порядку, визначеному п. п. 5.3-5.4 загальних умов фінансового лізингу (додаток №4 до договору фінансового лізингу), були направлені позивачем на електронну адресу відповідача, зазначену в угоді про внесення змін до договору фінансового лізингу від 26.06.2014 р. (а.с. 35).

Разом з тим, відповідач, всупереч вимог ст. 33 ГПК України, не надав суду жодного доказу неотримання відповідних рахунків від позивача. До того ж, п. 5.3. загальних умов фінансового лізингу (додаток №4 до договору фінансового лізингу) передбачено, що у разі неотримання рахунку лізингодавця до 5 числа поточного місяця лізингоодержувач зобов'язаний звернутися до лізингодавця та отримати свій рахунок самостійно.

Так само безпідставними є посилання відповідача на недодержання позивачем визначеного п. 6.2 договору фінансового лізингу порядку повідомлення відповідача про необхідність усунення порушень зазначеного договору, та прийняття рішення про відмову від цього договору в звязку з простроченням оплати лізингових платежів.

Як вже зазначалось вище, відповідач не сплачував лізингові платежі з січня 2015 року.

В звязку з несплатою відповідачем заборгованості, позивач курєрською поштою ТЕКС Україна за накладною № 2472818 від 27.02.2015 р. направив на адресу відповідача вимогу від 27.02.2015 №278-02/15 (а.с. 106-107), в якій вимагав оплати прострочену суму заборгованості за поточними лізинговими платежами. В даній вимозі позивач висловив попередження, що у випадку непогашення ним існуючої заборгованості, позивач буде ініціювати, зокрема, дострокове припинення договору фінансового лізингу та вимагатиме повернення предмету лізингу.

Разом з тим, матеріали справи також свідчать, що позивач курєрською поштою ТЕКС Україна за накладною № 2472822 від 21.04.2015 р. направив на адресу відповідача лист вих. № 641-04/15 від 21.04.2015 р. в якому повідомив останнього про те, що він прострочив оплату лізингових платежів строком понад 30 днів, в звязку з чим, позивач на підставі ч. 2 ст. 7 Закону України «Про фінансовий лізинг» п. 6.1. договору повідомляє про односторонню відмову від договору фінансового лізингу, та вимагає негайно повернути предмет лізингу.

Таким чином, позивачем було прийнято рішення про односторонню відмову від договору фінансового лізингу № LC6727-06/12 від 11.06.2012 р. та в порядку, визначеному даним договором, вжито передбачених заходів з метою повідомлення відповідача про прийняте рішення.

Крім того, суд також враховує, що п. 6.2. договору фінансового лізингу передбачено саме письмове повідомлення відповідача про прийняті рішення. При цьому умовами зазначеного договору не передбачено, яким саме чином (в т.ч. простою чи рекомендованою кореспонденцією; засобами поштового звязку, курєрською доставкою або шляхом безпосереднього вручення уповноваженому представникові відповідача, тощо) позивач повинен направляти відповідне повідомлення.

Тобто обраний позивачем спосіб направлення листів відповідачу, шляхом направлення курєрською поштою ТЕКС Україна не суперечить умовам договору фінансового лізингу.

Суд критично ставиться до посилання відповідача на неотримання зазначених вище листів від позивача через бойові дії та тимчасову окупацію м. Алчевськ незаконними збройними формуваннями, оскільки в даному випадку позивач, з урахуванням вимог ст. ст. 33-34 ГПК України, належними та допустимими доказами довів факт виконання ним умов договору фінансового лізингу щодо повідомлення відповідача про прийняті рішення, в звязку з простроченням відповідачем оплати лізингових платежів.

Крім того позивач опублікував оголошення про односторонню відмову від договорів фінансового лізингу та негайне повернення предметів лізингу в газеті Урядовий курєр від 22.04.2015, середа, №73, сторінка 12 (а.с. 41-42), з електронним примірником якої можна ознайомитися в мережі Інтернет.

До того ж, відповідач не сплачуючи лізингові платежі в передбачені договором строки, повинен був усвідомлювати можливі правові наслідки такої несплати, проте, як зазначив в судовому засіданні представник позивача, до моменту звернення позивача до суду з позовом по даній справі, відповідач не звертався до позивача з метою узгодження цього питання в позасудовому порядку.

Частиною 3 ст. 7 Закону України Про фінансовий лізинг передбачено, що відмова від договору лізингу є вчиненою з моменту, коли інша сторона довідалася або могла довідатися про таку відмову.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що відповідач мав можливість довідатися про односторонню відмову позивача від договорів фінансового лізингу та негайне повернення предметів лізингу.

Зазначене також спростовує доводи відповідача відносно того, що про факт розірвання договору лізингу він дізнався 20.08.2015 р. через свого представника, який в свою чергу про факт розірвання договору достовірно дізнався 19.08.2015 р.

Так само безпідставними є доводи відповідача про те, що позивач при зверненні до господарського суду невірно визначив вартість предмету фінансового лізингу, а саме: вантажного сідлового тягача-Е марки VOLVO модель FH400, номер шасі (кузова, рами) YV2ASG0A69B534319, 2008 р. випуску; державний реєстраційний номер НОМЕР_1 в сумі 525497,41 грн., що нібито призвело до неправильного визначення розміру судового збору за подання позову по даній справі.

Суд зазначає, що вартість предмету фінансового лізингу визначена в сумі 525497,41 грн. на підставі п. 2.1. договору фінансового лізингу, специфікації до договору купівлі-продажу № Р6724-6728 від 11.06.2012 р. (а. с. 16).

При цьому, п. 2.2. договору фінансового лізингу передбачено, що остаточна вартість предмета лізингу включає всі витрати лізингодавця на придбання предмета лізингу та оформлення права власності, включаючи, але не обмежуючись витратами, зазначеними в відповідному пункті договору.

Пунктом 2.3. договору передбачено порядок остаточного визначення вартості предмета лізингу.

В методиці розрахунку лізингових платежів (додаток № 1 до договору фінансового лізингу) застосовується вартість предмета лізингу, зазначена у видатковій накладній, (тобто 525497,41 грн. (а. с. 32), а не вартість предмета лізингу, з урахуванням його амортизації.

З огляду на викладене, суд критично ставиться до посилань відповідача на те, що за умовами договору фінансового лізингу предмет лізингу обліковується на балансі лізингоодержувача, та згідно з довідкою ДП «Олан» від 22.06.2015 р. № 1 балансова (залишкова) вартість предмета лізингу, внаслідок його амортизації нині становить 304715,48 грн.

До того ж, довідка ДП «Олан» від 22.06.2015 р. № 1 не є висновком експерта, в ній не зазначено за якою саме методикою було здійснено оцінювання вартості транспортного засобу що є предметом лізингу, вона є одностороннім документом, тобто складена лише представниками відповідача, без участі представників позивача, тощо. Зазначене, з урахуванням вимог ст. 33-34 ГПК України, унеможливлює прийняття судом даної довідки в якості належного та допустимого доказу належного визначення вартість предмета фінансового лізингу.

За таких обставин, та з урахуванням вимог ст. 44, 49 ГПК України, судовий збір в сумі 10509,95 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 22, 44, 49, 75, ст. ст. 84, 85 ГПК України, господарський суд, -

вирішив:

Позов задовольнити.

Зобовязати Дочірнє підприємство «ОЛАН» (юридична адреса: 94223, Луганська область, м. Алчевськ, вул. Декабристів, буд. 27-А; ) повернути майно (предмет лізингу) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Райффайзен ОСОБА_3" (юридична адреса: 04073, м. Київ, проспект Московський, 9 корпус 5, офіс 101), а саме:

Транспортний засіб - вантажний сідловий тягач-Е марки VOLVO модель FH400, номер шасі (кузова, рами) YV2ASG0A69B534319, 2008 року випуску; державний реєстраційний номер НОМЕР_1,

Шляхом його вилучення Дочірнього підприємства «ОЛАН» з наступною передачею Товариству з обмеженою відповідальністю "Райффайзен ОСОБА_3".

Стягнути з Дочірнього підприємства ОЛАН (юридична адреса: 94223, Луганська область, м. Алчевськ, вул. Декабристів, буд. 27-А; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Райффайзен ОСОБА_3" (юридична адреса: 04073, м. Київ, проспект Московський, 9 корпус 5, офіс 101) 10509,95 грн. судового збору.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя Байбак О.І.