ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" вересня 2015 р. Справа № 920/603/15

Колегія суддів у складі: головуючого судді Бородіної Л.І., судді Здоровко Л.М., судді Лакізи В.В.,

при секретарі Міракові Г.А.,

за участю представників сторін:

від позивача - - Іващенко О.В. - за довіреністю від 03.09.2015р.;від відповідача - Литвиненко О.О. - за довіреністю від10.08.2015р. №09-04/67;

розглянувши апеляційну скаргу Головного територіального управління юстиції у Сумській області, м. Суми

на рішення господарського суду Сумської області від 15.06.2015р.

у справі №920/603/15

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Український папір», Київ

до відповідача: Головного територіального управління юстиції у Сумській області, м. Суми

про стягнення 136004,95грн.

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Сумської області від 15.06.2015р. у справі №920/603/15 (суддя Лугова Н.П.) задоволено позов в частині стягнення 46592,35грн.; стягнуто з Головного територіального управління юстиції у Сумській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Український папір" 15174,76грн. пені, 30298,36грн. інфляційних втрат, 1119,23грн. 3% річних та 2721грн. судового збору; припинено провадження у справі в частині стягнення 89412,60грн. основного боргу.

Рішення суду з посиланням на ст.ст. 525, 526, 530, 610, 617, 625, 629, 692 Цивільного кодексу України, ст. 193,218 Господарського кодексу України мотивоване доведеністю матеріалами справи факту прострочення сплати отриманого товару на підставі договору про закупівлю товару за державні кошти від 04.11.2014р. №9224 та обґрунтованістю нарахування пені за прострочення виконання грошового зобов'язання у сумі 15147,46грн., 3% річних у розмірі 1119,23грн., інфляційних втрат у розмірі 30298,36грн.

В частині припинення провадження у справі рішення суду з посиланням на п.1-1 статті 80ГПК України мотивовано тим, що 89412,60грн. основної суми боргу сплачені відповідачем після порушення провадження у справі, про що свідчать платіжні доручення, наявні в матеріалах справи.

Головне територіальне управління юстиції у Сумській області з рішенням місцевого господарського суду не погодилось та звернулось до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Сумської області від 15.06.2015р. у справі №920/603/15 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ТОВ «Український папір».

В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник вказує на те, що судом неповно з'ясовані всі обставини справи та не надано оцінки доказам відповідача, а саме тій обставині, що ним вчинені всі необхідні дії для своєчасного виконання умов договору та оплати товару, однак Головним управлінням Державної казначейської служби України у Сумській області не було перераховано позивачу коштів за поставлений товар, у зв'язку з чим станом на 01.01.2015р. утворилась кредиторська заборгованість у сумі 149454,60грн.

Відзивом від 11.09.2015р. ТОВ «Український папір» заперечує проти вимог апеляційної скарги та просить рішення місцевого господарського суду від 15.06.2015р. у справі №920/603/15 залишити без змін як законне та обґрунтоване, а апеляційну скаргу- без задоволення. При цьому зазначає, що у позивача відсутні будь-які господарські відносини з Головним управлінням державної казначейської служби у Сумській області, а отже твердження відповідача про невиконання умов договору з вини ГУДКС України у Сумській області не має жодного відношення до майново-господарських відносин, що склались між сторонами спору. Також вказує на те, що у зв'язку з порушенням умов договору позивачем правомірно на підставі п.7.3 договору нараховано пеню, 3% річних та інфляційні втрати.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник відповідача підтримав вимоги апеляційної скарги та просив скасувати рішення місцевого господарського суду від 15.06.2015р. у справі №920/603/15 та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ТОВ «Український папір».

Представник позивача заперечив проти вимог апеляційної скарги, вважає рішення господарського суду Сумської області від 15.06.2015р. у справі №920/603/15 законним та обґрунтованим, а вимоги апеляційної скарги -безпідставними.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

06.09.2013р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український папір» (постачальником-учасником) та Головним управлінням юстиції у Сумській області (покупцем- замовником) укладений договір про закупівлю товарів за державні кошти №9224, відповідно до п.1.1 якого встановлено, що учасник зобов'язався в 2014 році виготовити та поставити замовнику вироби канцелярські, паперові (згідно Державного класифікатора продуктів та послуг ДК-016-2010 за кодом 17.23.1) надалі- товар, зазначений в Специфікації (Додаток № 1), яка є невід'ємною частиною договору, а замовник зобов'язався оплатити виконавцеві зазначений товар.

Відповідно до пункту 3.1 даного договору ціна товару становить 150894,60грн. та включає в себе вартість матеріалів, обладнання та інших витрат учасника, необхідних для належного виконання умов цього договору, в тому числі ПДВ 25149,10грн.

Згідно із пунктом 4.1 цього договору розрахунки за виготовлення та постачання виробів здійснюються на підставі частини 1 статті 49 Бюджетного кодексу України на умовах відстрочки платежу до 15 банківських днів.

Пунктами 4.2,4.3 даного договору встановлено, що оплату за виготовлення та постачання виробів за цим договором замовник здійснює на підставі поданого виконавцем рахунку шляхом перерахування замовником грошових коштів на розрахунковий рахунок виконавця протягом 7 (семи) банківських днів з моменту прийняття замовником накладної (акту) про виготовлення та постачання виробів. До рахунку додається накладна (видаткова накладна).

У пункті 4.4 даного договору встановлено, що у разі затримки бюджетного фінансування розрахунок за виготовлення та постачання виробів здійснюється протягом 3 банківських днів з дати отримання замовником бюджетного призначення на фінансування закупівлі на свій реєстраційний рахунок.

Відповідно до пунктів 7.1, 7.3 даного договору у разі невиконання або несвоєчасного виконання своїх зобов'язань за договором сторони несуть відповідальність, передбачену чинним законодавством. У разі несвоєчасної оплати поставленого товару замовник повинен сплатити учаснику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості несвоєчасно оплаченого товару за кожен день затримки оплати товару.

Розділом 8 цього договору встановлені обставини, з настанням яких сторони звільняються від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання своїх зобов'язань, до яких віднесено лише виникнення обставин непереборної сили.

У додатку №1 до договору про закупівлю товарів за державні кошти від 04.11.2014р. №9224 сторони погодили найменування товару, його кількість та ціну (а.с.28-33).

26.12.2014р. між сторонами договору укладено додаткову угоду про внесення змін до договору про закупівлю товарів за державні кошти від 04.11.2014р. №9224, у якій сторони виклали пункт 3.1 договору у наступній редакції: «Ціна цього договору становить 149454,60грн. з урахуванням ПДВ». Інші умови договору залишились без змін (а.с.34).

На виконання договору про закупівлю товарів за державні кошти 26.12.2014р. №9224 позивачем поставлено відповідачеві товар, визначений у договорі, що підтверджується видатковими накладними: від 19.11.2014р. №См-00932, від 24.11.2014р. №См-00940, від 16.12.2014р. №См-01038, №См-01039, №См-01041, від 23.12.2014р. №См-01085, №См-01086, №См-01087, від 24.12.2014р. №См-01091, №См-01093, №См-01092, №См-01094 (а.с.35,37,38,39,41,42,43,44,46-49,51,52).

Відповідач оплату за одержаний товар здійснив частково, у розмірі 60042грн., у зв'язку з чим за ним утворилась заборгованість, що стало підставою звернення позивача з даним позовом до місцевого господарського суду.

04.06.2015р. позивачем подано письмові пояснення, у яких він зазначив, що відповідачем після звернення з цим позовом до суду було сплачено основну суму боргу у повному обсязі, що підтверджується відповідними платіжними дорученнями, актом звірки взаємних розрахунків за період з 01.05.2015р. по 28.05.2015р. (а.с.128-140).

15.06.2015р. місцевим господарським судом прийнято оскаржуване рішення з підстав, зазначених вище (а.с.176-179).

Перевіривши матеріали справи, правильність їх юридичної оцінки та застосування місцевим господарським судом норм законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Предметом спору у даній справі є стягнення заборгованості за договором про закупівлю товарів за державні кошти від 04.11.2014р. №9224, пені, 3% річних та інфляційних нарахувань.

Статтею 174 Господарського кодексу України передбачено, що однією з підстав виникнення господарських зобов'язань є укладення господарського договору та інших угод. Зі змістом зазначеної норми кореспондуються приписи частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, відповідно до яких підставами виникнення цивільних прав і обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі статтею 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до частини 1 статті 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно зі статтею 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини 1 статті 222 ГК України учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших суб'єктів, зобов'язані поновити їх, не чекаючи пред'явлення їм претензії чи звернення до суду.

ТОВ «Український папір» належним чином виконано прийняті на себе зобов'язання, визначені договором про закупівлю товарів за державні кошти від 04.11.2014р. №9224, що підтверджується матеріалами справи, а саме, видатковими накладними: від 19.11.2014р. №См-00932, від 24.11.2014р. №См-00940, від 16.12.2014р. №См-01038, №См-01039, №См-01041, від 23.12.2014р. №См-01085, №См-01086, №См-01087, від 24.12.2014р. №См-01091, №См-01093, №См-01092, №См-01094 (а.с.35-52) та не заперечується сторонами спору при апеляційному перегляді оскаржуваного рішення, а отже дані обставини у відповідності до вимог статті 35ГПК України є встановленими та не підлягають доказуванню.

Відповідно до пунктів 4.2,4.3 договору про закупівлю товарів за державні кошти від 04.11.2014р. №9224 оплату за виготовлення та постачання виробів за цим договором замовник здійснює на підставі поданого виконавцем рахунку шляхом перерахування замовником грошових коштів на розрахунковий рахунок виконавця протягом 7 (семи) банківських днів з моменту прийняття замовником накладної (акту) про виготовлення та постачання виробів. До рахунку додається накладна (видаткова накладна).

Однак, оплату за одержаний товар Головне територіальне управління юстиції у Сумській області здійснило не в повному обсязі, у зв'язку з чим станом на 10.04.2015р. (на момент звернення до суду) за ним утворилась заборгованість в сумі 89412,60грн.

Проте, під час розгляду справи судом першої інстанції відповідачем сплачена сума боргу у повному обсязі, що підтверджується відповідними платіжними дорученнями та актом звірки взаємних розрахунків, підписаним між ТОВ «Український папір» та Головним управлінням юстиції у Сумській області за період з 01.05.2015р. по 28.05.2015р. (а.с.128-140).

Факт повної оплати поставленого товару в процесі розгляду справи також не заперечується сторонами спору, а отже вказані обставини є преюдиціальними в розумінні частини першої статті 35 ГПК

Відповідно до вимог пункту 1-1 частини 1 статті 80ГПК України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо, зокрема, відсутній предмет спору.

За приписами пункту 4.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду від 26.12.2011р. №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» господарський суд припиняє провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмету спору (п.1-1 ч.1 ст.80ГПК України), зокрема, у випадку припинення існування предмету спору (наприклад сплати суми боргу, знищення спірного майна тощо), якщо у зв'язку з цим не залишилось неврегульованих питань. Припинення провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК України можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існувати в процесі розгляду справи.

За таких обставин суд першої інстанції при прийнятті рішення обґрунтовано застосував приписи пункту 1-1 частини 1 статті 80 ГПК України та припинив провадження у справі в частині стягнення 89412,60грн.основної суми боргу.

Відповідно до частини 1 статті 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Частиною 2 статті 217 ГК України у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції та адміністративно-господарські санкції.

Частиною 1 статті 230 ГК України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно з вимогами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктами 7.1, 7.3 договору від 04.11.2014р. № у разі невиконання або несвоєчасного виконання своїх зобов'язань за договором сторони несуть відповідальність, передбачену чинним законодавством. У разі несвоєчасної оплати поставленого товару, замовник повинен сплатити учаснику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості несвоєчасно оплаченого товару, за кожен день затримки оплати товару.

Отже, за наявності встановленого факту прострочення відповідачем грошового зобов'язання за договором поставки про закупівлю товарів за державні кошти від 04.11.2014р. №9224, судом першої інстанції правомірно задоволено позовні вимоги в частині стягнення з відповідача пені у розмірі 15174,76грн.грн. за період з 29.11.2014р. по 07.01.2015р.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 ЦК України).

Відповідно до вимог статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, за наявності встановленого факту прострочення відповідачем грошового зобов'язання за договором про закупівлю товарів за державні кошти від 04.11.2014р. №9224, судом першої інстанції правомірно задоволено позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 1119,23грн. та інфляційних втрат у сумі 30298,36грн.грн. за період з грудня 2014року по січень 2015року.

Доводи апелянта про те, що ним вчинені всі необхідні дії в межах своїх повноважень для запобігання утворення заборгованості перед позивачем та його твердження, що заборгованість виникла не з його вини, а у зв'язку з неперерахуванням коштів за поставлений товар Головним управлінням державної казначейської служби України у Сумській області, не приймаються судом апеляційної інстанції до уваги, оскільки: по-перше, правовідносини виникли саме між ТОВ «Український папір» та Головним управління юстиції у Сумській області на підставі договору про закупівлю товарів за державні кошти від 04.11.2014р., розділом 8 якого встановлені обставини, з настанням яких сторони звільняються від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання своїх зобов'язань, до яких віднесено лише виникнення обставин непереборної сили; по-друге, за приписами статті 625 ЦК України сторони не звільняються від відповідальності за неможливість виконання своїх грошових зобов'язань; по-третє, зобов'язаною стороною за спірними договорами є юридична особа - Головне управління юстиції у Сумській області, а не Управління Державної казначейської служби України у Сумській області, яке здійснює платежі за дорученням розпорядників державних коштів; по-четверте, не перерахування Управлінням Державної казначейської служби України у Сумській області ТОВ «Український папір» коштів за наданими платіжними дорученнями відповідача не є належним доказом в підтвердження факту затримки бюджетного фінансування, оскільки відповідно до Положення про Державну казначейську службу України казначейство України здійснює лише розрахунково-касове обслуговування розпорядників, одержувачів бюджетних коштів та інших клієнтів, операцій з коштами бюджетів, спільних із міжнародними фінансовими організаціями проектів.

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" від 18.10.2005р. відсутність бюджетних коштів не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення договірного зобов'язання.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 15.05.2012р. N 11/446.

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

На підставі викладеного, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що при прийнятті оскаржуваного рішення господарський суд Харківської області забезпечив дотримання вимог чинного законодавства щодо всебічного, повного та об'єктивного дослідження усіх фактичних обставин справи, дав належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, через що підстави для його скасування відсутні.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при перегляді оскаржуваного рішення в апеляційному порядку та відхиляються судовою колегією апеляційної інстанції за необґрунтованістю, у зв'язку з чим апеляційна скарга Головного територіального управління юстиції у Сумській області не підлягає до задоволення, рішення господарського суду Сумської області від 15.06.2015р. у справі №920/603/15 слід залишити без змін.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати за апеляційною скаргою покладаються на заявника апеляційної скарги - Головне територіальне управління юстиції у Сумській області.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 102, ч.1 ст.103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, Харківський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Головного територіального управління юстиції у Сумській області залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Сумської області від 15.06.2015р. у справі № 920/603/15 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складений 21.09.2015р.

Головуючий суддя Бородіна Л.І.

Суддя Здоровко Л.М.

Суддя Лакіза В.В.