ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"18" вересня 2015 р.Справа № 916/5264/14

За позовом: товариства з обмеженою відповідальністю "ЧУБІВСЬКИЙ КОМБІНАТ ХЛІБОПРОДУКТІВ"

до відповідача: сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Мрія"

про зобов'язання вчинити певні дії та стягнення 122 668,17грн.

Суддя Цісельський О.В.

Представники:

від позивача (скаржаника): ОСОБА_1 (за довіреністю)

ОСОБА_2 (за довіреністю)

від відповідача: не з'явився

від відділу ДВС Котовського МУЮ: ОСОБА_3 (за довіреністю)

СУТЬ СПОРУ: розглядається скарга товариство з обмеженою відповідальністю "ЧУБІВСЬКИЙ КОМБІНАТ ХЛІБОПРОДУКТІВ" до відділу державної виконавчої служби Котовського міжрайонного управління юстиції в Одеській області, в якій просить суд:

- визнати незаконними дії державного виконавця державної виконавчої служби Котовського міжрайонного управління юстиції в Одеській області ОСОБА_3, що виразилися у відмові відкрити виконавче провадження, та скасувати постанову виконавця ОСОБА_3 про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову в прийнятті до провадження виконавчого документа) ВП №48207049 від 21.07.2015р.;

- зобов'язати відділ державної виконавчої служби Котовського міжрайонного управління юстиції в Одеській області прийняти наказ господарського суду Одеської області від 16.03.2015р. до виконання.

17.08.2015р. товариство з обмеженою відповідальністю "ЧУБІВСЬКИЙ КОМБІНАТ ХЛІБОПРОДУКТІВ" звернулось до господарського суду Одеської області зі скаргою на дії відділу державної виконавчої служби Котовського міжрайонного управління юстиції в Одеській області в порядку ст.121-2 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 18.08.2015р. розгляд скарги відділу державної виконавчої служби Котовського міжрайонного управління юстиції в Одеській області було прийнято до провадження суддею Цісельським О.В. та призначено до розгляду в судовому засіданні.

Представник скаржника скаргу підтримує та просить суд задовольнити її в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання з розгляду скарги не з'явився, хоча про час та місце їх проведення був повідомлений належним чином.

Як зазначено у третьому абзаці п.3.9.1. Постанови Пленуму ВГСУ № 18 від 26.12.2011р., в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Представник ДВС скаргу не визнає та просить суду відмовити у її задоволенні, з підстав викладених у запереченнях (вх.№21930/15 від 03.09.2015р.).

Дослідивши у відкритому судовому засіданні матеріали справи, суд встановив:

Рішенням господарського суду Одеської області від 26.02.2015р. у справі №916/5264/14 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "ЧУБІВСЬКИЙ КОМБІНАТ ХЛІБОПРОДУКТІВ" до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Мрія" про зобов'язання вчинити певні дії та стягнення 122668,17грн., позов товариства з обмеженою відповідальністю "ЧУБІВСЬКИЙ КОМБІНАТ ХЛІБОПРОДУКТІВ" задоволено повністю.

16.03.2015р. судом на виконання рішення господарського суду Одеської області від 26.02.2015р. видано відповідні накази.

17.08.2015р. товариство з обмеженою відповідальністю "ЧУБІВСЬКИЙ КОМБІНАТ ХЛІБОПРОДУКТІВ" звернулось до господарського суду Одеської області зі скаргою на дії відділу державної виконавчої служби Котовського міжрайонного управління юстиції в Одеській області в порядку ст.121-2 Господарського процесуального кодексу України.

В обґрунтування поданої скарги позивач зазначає, що постановою від 21.04.2015 року відділом державної виконавчої служби Котовського міжрайонного управління юстиції в Одеській області, було відкрито виконавче провадження на підставі наказу господарського суду Одеської області про примусове виконання рішення від 16 березня 2015 року №916/5264/14.

Заявою від 06 травня 2015 року №35 керуючись ст.47 Закону України "Про виконавче провадження" позивач попросив повернути наказ від 16 березня 2015 року №916/5264/14 без виконання, з підстав мирного урегулювання спору, так як СТОВ "Мрія" звернулося до позивача з листом зупинити виконавче провадження до збору врожаю.

Постановою від 14.05.2015 року про повернення виконавчого документа стягувачеві відділом державної виконавчої служби Котовського міжрайонного управління юстиції вОдеській області, було повернуто наказ господарського суду Одеської області про примусове виконання рішення від 16 березня 2015 року №916/5264/14.

У зв'язку з тим, що після початку збору врожаю СТОВ "Мрія" не почало виконувати рішення суду, позивач заявою від 15.07.2015 звернувся з наказом від 16 березня 2015 року №916/5264/14 до виконавчої служби.

Але, постановою від 21.07.2015 про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову в прийнятті до провадження виконавчого документу) відділом державної виконавчої сулжби Котовського міжрайонного управління юстиції в Одеській області, позивачу було відмовлено уприйнятті виконавчого документа та у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання, на підставі п.7 ч.1 ст.26 Закону України "Про виконавче провадження".

Враховуючи наведене, скаржник вважає, що державним виконавцем відділом державної виконавчої служби Котовського міжрайонного управління юстиції в Одеській області було безпідставно застосовано п.7 ч. ст.26 Закону України "Про виконавче провадження" та незаконно відмовлено у прийнятті виконавчого документа, що і стало підставою для товариства з обмеженою відповідальністю "ЧУБІВСЬКИЙ КОМБІНАТ ХЛІБОПРОДУКТІВ" звернутись до суду із даною скаргою.

Дослідивши обставини справи, суд дійшов висновку, що скарга не підлягає задоволенню, з наступних правових підстав.

У відповідності до ст.124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Згідно ст.115 Господарського процесуального кодексу України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч.1 ст.6 Закону України „Про виконавче провадження державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ст.19 названого закону державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа: 1) за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення, 2) за заявою прокурора у випадках представництва інтересів громадянина або держави в суді; 4) в інших передбачених законом випадках.

За приписами ст.26 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі:

1) пропуску встановленого строку пред'явлення документів до

виконання;

2) неподання виконавчого документа, зазначеного у статті 17 цього Закону, та неподання заяви про відкриття виконавчого провадження у випадках, передбачених цим Законом;

3) якщо рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної (юридичної) сили, крім випадків, коли воно у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання;

4) пред'явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби не за місцем або не за підвідомчістю виконання рішення;

5) якщо не закінчилася відстрочка виконання рішення, надана судом, яким постановлено рішення;

6) невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим статтею 18 цього Закону;

6-1) офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури;

7) якщо виконавчий документ повернуто стягувачу за його заявою, крім виконавчих документів про стягнення аліментів та інших періодичних платежів;

8) наявності інших передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження.

Про відмову у відкритті виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову протягом трьох робочих днів, а за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - не пізніше наступного робочого дня з дня надходження виконавчого документа і не пізніше наступного дня надсилає її заявникові разом з виконавчим документом.

У разі відмови у відкритті виконавчого провадження на підставі пункту 6 частини першої цієї статті державний виконавець роз'яснює заявникові право на звернення до суду чи іншого органу (посадової особи), які видали виконавчий документ, щодо приведення

його у відповідність з вимогами статті 18 цього Закону.

Постанова державного виконавця про відмову у відкритті виконавчого провадження може бути оскаржена заявником у десятиденний строк з дня її надходження у порядку, встановленому цим Законом.

У разі відмови у відкритті виконавчого провадження на підставі пункту 6-1 частини першої цієї статті державний виконавець у постанові зазначає найменування господарського суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство боржника, номер справи про банкрутство, а також розяснює стягувачу його право звернутися до цього суду з відповідною заявою для задоволення своїх вимог під час ліквідаційної процедури спільно з іншими кредиторами.

Стаття 47 Закону України "Про виконавче провадження" встановлює, що виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо:

1) є письмова заява стягувача;

2) у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними;

3) стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, не реалізоване під час виконання рішення;

4) стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат на організацію та проведення виконавчих дій, авансування яких передбачено цим Законом, незважаючи на попередження державного виконавця про повернення йому виконавчого документа;

5) у результаті вжитих державним виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, з'ясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров'я, у зв'язку з втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини, за якими мають бути стягнуті кошти чи інше майно, та інші виконавчі документи, що можуть бути виконані за безпосередньої участі боржника);

6) у боржника відсутнє визначене виконавчим документом майно, яке він за виконавчим документом має передати стягувачу, або майно, на яке необхідно звернути стягнення з метою погашення заборгованості (крім коштів), а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними;

7) боржник - фізична особа (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров'я, у зв'язку з втратою годувальника, а також виконавчі

документи про відібрання дитини) чи майно боржника, розшук яких здійснювався органами внутрішніх справ, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку;

8) коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна, недостатньо для задоволення вимог стягувача-заставодержателя за виконавчим документом, на підставі якого звернуто стягнення на заставлене майно;

9) наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Про наявність обставин, зазначених у частині першій цієї статті, державний виконавець складає акт.

У разі повернення виконавчого документа з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, стягувачу повертаються невикористані суми внесеного ним авансового внеску разом із звітом державного виконавця про його використання.

Про повернення стягувачу виконавчого документа та авансового внеску державний виконавець виносить постанову з обов'язковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у триденний строк надсилається сторонам і може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред'явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.

У відповідності з п.п. 9.1, 9.13 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012р. №9 „Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України прийняття органами Державної виконавчої служби, їх посадовими особами будь-яких рішень (постанов тощо) в процесі здійснення виконання судових рішень господарських судів підпадає в розумінні статті 121-2 ГПК під ознаки дій цих органів та осіб, тому відповідні рішення також підлягають оскарженню до названих судів.

За результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

При цьому господарський суд не вправі самостійно вчиняти ті чи інші дії, пов'язані із здійсненням виконавчого провадження, замість державного виконавця (наприклад, відкривати або закінчувати виконавче провадження), але може зобов'язати державного виконавця здійснити передбачені законом дії, від вчинення яких той безпідставно ухиляється.

Згідно ч.4 ст.82 Закону України "Про виконавче провадження", рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ, а іншими учасниками виконавчого провадження та особами, які залучаються до проведення виконавчих дій, - до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ч.1 ст.121-2 ГПК України скарги на дії чи бездіяльність органів Державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів можуть бути подані стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти днів з дня вчинення оскаржуваної дії, або з дня, коли зазначеним особам стало про неї відомо, або з дня, коли дія мала бути вчинена.

Приймаючи до уваги те, що при завершенні виконавчого провадження та повернення виконавчого документу стягувачу в порядку ст.47 Закону України "Про виконавче провадження", що в свою чергу не передбачає його повторного прийняття до виконаня згідно п.7 ч.1 ст.26 Закону України "Про виконавче провадження", державний виконавець керувався ст.50 Закону України "Про виконавче провадження", де визначено, що виконавче провадження не може бути розпочато знов, крім випадків, передбачених цим Законом, правомірно відмовив стягувачу відкрити виконавче провадження, у зв'язку з чим доводи, викладені у скарзі позивачем належним чином не обґрунтовані та не підтверджені відповідними доказами, суд дійшов висновку, що скаргу слід відхилити, з підстав її необґрунтованості та недоведеності.

Керуючись ст.ст. 86, 121-2 ГПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

1. Скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "ЧУБІВСЬКИЙ КОМБІНАТ ХЛІБОПРОДУКТІВ" на дії відділу ДВС Котовського міжрайонного Управління юстиції в порядку ст.121-2 ГПК України відхилити.

Суддя О.В. Цісельський