РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.08.2015Справа №910/6165/15-г

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ілта"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Астеліт"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача -

Товариство з обмеженою відповідальністю "ОПТ-Лізинг"

про стягнення 533 224, 87 грн.

Головуючий суддя: Бондарчук В.В.

Судді: Підченко Ю.О.

Чебикіна С.О.

Представники:

від позивача: Марусенко Ю.Г.;

від відповідача: Решетняк Н.Б.;

від третьої особи: Локшин А.В.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Ілта" (далі-позивач) звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Астеліт" (далі-відповідач) про стягнення заборгованості у розмірі 533 224,87 грн., з якої: 471 232,60 грн. - вартість транспортного засобу "Mitsubishi L 200", д.н. АА 7659 МА, 55 931,16 грн. - борг, 956,86 грн. - пеня, 574,93 грн. - 3 % річних, 4 529,32 грн. - інфляційні втрати.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за генеральною угодою № 238511 з фінансового лізингу та адміністрування парку транспортних засобів від 29.12.2011.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 16.03.2015 порушено провадження у даній справі, зокрема, залучено до участі у справі третьою особою без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю "ОПТ-Лізинг", справу призначено до розгляду у судовому засіданні на 30.03.2015 за участю представників сторін, яких зобов'язано надати суду певні документи.

27.03.2015 через загальний відділ діловодства суду представник відповідача подав клопотання, в якому просить відкласти розгляд справи на два тижні у зв'язку з необхідністю часу для отримання та надання до суду доказів на заперечення позовних вимог.

Суд відхилив клопотання представника відповідача з підстав необґрунтованості.

Розгляд справи відкладався у порядку п.п. 1-2 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні 23.04.2015 представник відповідача надав відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки про наявність автомобіля свідчить акт перевірки наявності майна від 04.04.2015, відповідно Товариство з обмеженою відповідальністю "Астеліт" погоджується повернути транспортний засіб позивачу безпосередньо у м. Донецьку в місці його теперішнього вимушеного зберігання.

Також, у судовому засіданні оголошувалась перерва до 14.05.2015.

У судовому засіданні 14.05.2015 представник позивача надав заперечення на відзив відповідача, в яких зазначає, що в порушення вимог ч. 2 ст. 205 Господарського кодексу України, відповідач своєчасно не повідомив позивача про неможливість виконання своїх зобов'язань за генеральною угодою № 238511 з фінансового лізингу та адміністрування парку транспортних засобів від 29.12.2011.

Представник відповідача надав додаткові пояснення до відзиву на позовну заяву, в яких пояснив, що перебування автомобіля "Mitsubishi L 200", д.н. АА 7659 МА у м. Донецьку станом на 12.05.2015 р. також підтверджено висновком № ЭА-12 "Експертного автотоварознавчого дослідження по ідентифікації колісного транспортного засобу та визначення типу" експерта Донецької Торгово-промислової палати Плахотного В.І. Крім того, відповідач готовий повернути транспортний засіб позивачу безпосередньо в м. Донецьку, оскільки існує вірогідність втрати автомобіля під час його транспортування до м. Києва.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 14.05.2015 призначено колегіальний розгляд справи.

Згідно довідки про автоматичний розподіл справ між суддями (повторний розподіл) від 18.05.2015 визначено склад суду для розгляду справи № 910/6165/15-г - головуючий суддя Бондарчук В.В., суддя Підченко Ю.О. та суддя Чебикіна С.О.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 18.05.2015 справу № 910/6165/15-г прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 06.07.2015 за участю представників сторін.

06.07.2015 через загальний відділ діловодства суду представник відповідача подав відзив на позовну заяву, в якому визнає необґрунтованими вимоги позивача щодо відшкодування вартості транспортного засобу "Mitsubishi L 200", д.н. АА 7659 МА, оскільки позивачем не доведено, що транспортний засіб знищений або пошкоджений.

У судове засідання 06.07.2015 представник позивача не з'явився, проте через загальний відділ діловодства суду подав клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку із перебуванням у черговій щорічній відпустці з 29.06.2015 по 08.07.2015 включно.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 06.07.2015 розгляд справи №910/6165/15-г відкладено на 05.08.2015 та зобов'язано позивача надати суду детальний обґрунтований розрахунок нарахованих лізингових платежів окремо по транспортному засобу "Mitsubishi L 200", д.н. АА 7661 МА та детальний обґрунтований розрахунок залишкової вартості окремо по транспортному засобу "Mitsubishi L 200", д.н. АА 7659 МА.

05.08.2015 через загальний відділ діловодства суду представник позивача подав витребувані судом розрахунки.

У даному судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги.

Представник відповідача заперечив проти задоволення позовних вимог.

Представник третьої особи підтримав заявлені позивачем вимоги.

Відповідно до ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 05.08.2015 відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

28.12.2011 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ОПТ-Лізинг" (далі- лізингодавець, третя особа) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Ілта" (далі-лізингоодержувач, позивач) укладено договір фінансового лізингу №352-L, відповідно до умов якого лізингодавець на підставі договору купівлі-продажу (поставки) зобов'язується набути у власність лізингодавця і передати на умовах фінансового лізингу у тимчасове володіння та користування майно, наведене у специфікації (додаток 1 до договору), а лізингоодержувач зобов'язується прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі та інші платежі згідно із умовами цього договору.

Строк користування лізингоодержувачем предметом лізингу складається із періодів (місяців) лізингу згідно з графіком сплати лізингових платежів (додаток 2 до договору) та починається з дати підписання сторонами акту-приймання-передачі предмета лізингу за формою, встановленою лізингодавцем (п. 1.2.).

Пунктом 2.1. договору фінансового лізингу №352-L від 28.12.2011 визначено, що приймання лізингоодержувачем предмета лізингу в лізинг оформляється шляхом складання акту приймання-передачі, що підтверджує якість, комплектність, справність, належний стан предмета лізингу і відповідність предмета лізингу техніко-економічним показникам, встановленим лізингоодержувачем умовам і специфікаціям, та умовам договору. Акт приймання-передачі підписується повноважними представниками сторін і скріплюється печатками сторін згідно з вимогами законодавства України. Передача предмета лізингу лізингоодержувачу у володіння та користування у будь-якому випадку відбувається не раніше дати фактичного отримання предмета лізингу від відповідного продавця предмета лізингу.

Специфікацією, яка є додатком №1 до договору фінансового лізингу №352-L від 28.12.2011 сторони визначили предмет лізингу, а саме - автомобіль "Mitsubishi L 200", двигун: 2477 см3, 136 л.с., рік випуску 2011, в кількості 8 одиниць (№ кузова MMCJNKB40BDZ37319, № кузова MMCJNKB40BDZ37320, № кузова MMCJNKB40BDZ37321, № кузова MMCJNKB40BDZ37324, № кузова MMCJNKB40BDZ37325, № кузова MMCJNKB40BDZ37326, № кузова MMCJNKB40BDZ37327, № кузова MMCJNKB40BDZ37329), загальною вартістю 1 989 457,76 грн. (з ПДВ).

03.02.2012 між ТОВ "ОПТ-Лізинг" та ТОВ "Ілта" було укладено додаткову угоду №1 до договору фінансового лізингу №352-L від 28.12.2011, відповідно до якої сторони домовились внести зміни в додаток 1 до договору та викласти його в редакції, згідно із додатком 1 до цієї угоди.

Згідно додатку 1 до договору (у редакції додаткової угоди №1 від 03.02.2012) вартість предмета лізингу складає 1 992 079,84 грн. з ПДВ. Також, у додатку 1 сторонами погоджено графік лізингових платежів.

На виконання зобов'язань за договором фінансового лізингу №352-L від 28.12.2011, ТОВ "ОПТ-Лізинг" передало ТОВ "Ілта" предмет лізингу: автомобіль "Mitsubishi L 200", в кількості 8 одиниць (№ кузова MMCJNKB40BDZ37319 державний реєстраційний номер АА7652МА, № кузова MMCJNKB40BDZ37320 державний реєстраційний номер АА7616МА, № кузова MMCJNKB40BDZ37321 державний реєстраційний номер АА7662МА, № кузова MMCJNKB40BDZ37324 державний реєстраційний номер АА7656МА, № кузова MMCJNKB40BDZ37325 державний реєстраційний номер АА7663МА, № кузова MMCJNKB40BDZ37326 державний реєстраційний номер АА7659МА, № кузова MMCJNKB40BDZ37327 державний реєстраційний номер АА7658МА, № кузова MMCJNKB40BDZ37329 державний реєстраційний номер АА7661МА), загальною вартістю 1 992 079,84 грн. (з ПДВ), що підтверджується наявним в матеріалах справи актом приймання-передачі від 03.02.2012 до договору фінансового лізингу №352-L.

Пунктом 3.9. договору фінансового лізингу №352-L від 28.12.2011 сторони погодили, що ТОВ "Ілта" (лізингоодержувач) має право без попереднього узгодження з ТОВ "ОПТ-Лізинг" (лізингодавцем) передавати предмет лізингу в сублізинг виключно ТОВ "Астеліт" (відповідачу у справі).

29.12.2011 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Ілта" (лізингодавець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Астеліт" (лізингоодержувач, відповідач) укладено Генеральну угоду № 238511 з фінансового лізингу та адміністрування парку транспортних засобів (далі - лізингова угода), яка регулює правовідносини між лізингодавцем та лізингоодержувачем з фінансового лізингу транспортного засобу (засобів).

Склад та вартість об'єкту лізингу, ознаки, параметри та комплектність кожного транспортного засобу (Специфікація) вказується в лізинговому/их протоколі/ах (п. 1.2.).

Відповідно до п. 2.2. лізингової угоди, транспортний засіб вважається взятим лізингоодержувачем у лізинг від лізингодавця на умовах цієї угоди з дати підписання Акту приймання-передачі (додатку №3 до цієї лізингової угоди) лізингоодержувачем та лізингодавцем. Датою передачі транспортного засобу вважається дата зазначена в Акті приймання-передачі.

Згідно п. 2.5. лізингової угоди, строк фінансового лізингу ТЗ починається з моменту передачі ТЗ лізингоотримувачу та закінчується в момент переходу права власності на такий/такі ТЗ отримувача або повернення ТЗ лізингодавцю на умовах даної Угоди, якщо сторони не домовляться про інше.

Строк фінансового лізингу кожного ТЗ визначається у лізинговому протоколі, але не може бути менше одного календарного року. У випадку повернення ТЗ згідно даної угоди, дата повернення ТЗ зазначається у Актах прийняття-передачі ТЗ, що є невід'ємними частинами цієї угоди.

Згідно із Додатком №1-01 - Лізинговим протоколом, лізингодавець надає лізингоодержувачу на умовах цієї угоди наступні транспортні засоби: "Mitsubishi L 200", в кількості 8 одиниць, загальною вартістю 2 000 524,80 грн.

06.02.2012 на виконання лізингової угоди, позивач передав відповідачу предмет лізингу - автомобіль "Mitsubishi L 200", в кількості 8 одиниць (№ кузова MMCJNKB40BDZ37319 державний реєстраційний номер АА7652МА, № кузова MMCJNKB40BDZ37320 державний реєстраційний номер АА7616МА, № кузова MMCJNKB40BDZ37321 державний реєстраційний номер АА7662МА, № кузова MMCJNKB40BDZ37324 державний реєстраційний номер АА7656МА, № кузова MMCJNKB40BDZ37325 державний реєстраційний номер АА7663МА, № кузова MMCJNKB40BDZ37326 державний реєстраційний номер АА7659МА, № кузова MMCJNKB40BDZ37327 державний реєстраційний номер АА7658МА, № кузова MMCJNKB40BDZ37329 державний реєстраційний номер АА7661МА), загальною вартістю 2 000 488,32 грн. (з ПДВ), що підтверджується наявним в матеріалах справи актом приймання-передачі транспортного засобу від 06.02.2012, підписаного представниками позивача та відповідача і скріпленого печатками сторін.

Лізингоодержувач сплачує лізингодавцеві перший лізинговий платіж на умовах, визначених у лізинговому протоколі; чергові лізингові платежі на умовах, визначених у лізинговому протоколі. Строк лізингу транспортного засобу, на який нараховується черговий лізинговий платіж, становить один місяць; останній лізинговий платіж у випадку бажання викупити ТЗ у лізингодавця на умовах угоди та відповідних додатків до неї (п.п. 3.1.1, 3.1.1.1, 3.1.1.2, 3.1.1.3).

Пунктом 3.1.6. лізингової угоди сторони погодили, що лізингоотримувач зобов'язаний оплатити лізингові платежі не пізніше п'яти банківських календарних днів з моменту надання лізингодавцем рахунку.

Відповідно до п. 5.3. Додатку №1-01 - Лізингового протоколу, лізингоодержувач сплачує лізингові платежі згідно із виставленими йому рахунками в українських гривнях.

У пункті 5.1. Додатку №1-01 - Лізингового протоколу сторони погодили графік лізингових платежів щодо всіх транспортних засобів, згідно із яким останній лізинговий платіж здійснюється 06.02.2015.

В акті приймання-передачі транспортного засобу від 06.02.2012 зазначено, що датою повернення предмету лізингу є 06.02.2015.

Відповідно до актів повернення транспортного засобу від 22.02.2015 та 27.02.2015 відповідач передав (повернув) позивачу транспортні засоби "Mitsubishi L 200" д.н. АА7652МА, "Mitsubishi L 200" д.н. АА7616МА, "Mitsubishi L 200" д.н. АА7662МА, "Mitsubishi L 200" д.н. АА7656МА, "Mitsubishi L 200" д.н. АА7663МА, "Mitsubishi L 200" д.н. АА7658МА. Заборгованість по вказаним транспортним засобам, як зазначено позивачем, відсутня.

Транспортні засоби "Mitsubishi L 200" д.н. АА7659МА та "Mitsubishi L 200" д.н. АА7661МА після настання строку повернення предмета лізингу відповідач позивачу не повернув.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідач звернувся до позивача з повідомленням (вих. №3712 від 12.08.2014) про незаконне заволодіння транспортним засобом, що перебуває у лізингу - транспортного засобу "Mitsubishi L 200" д.н. АА7661МА.

Листами від 21.08.2014 вих. №3286, від 10.09.2014 вих. 4352, відповідач просив позивача зменшити лізингові платежі з 10.08.2014 (дата викрадення автомобіля "Mitsubishi L 200" д.н. АА7661МА) та підготувати проект додаткової угоди про припинення лізингу для вказаного транспортного засобу.

У відповідь на вказані вище листи позивач повідомив відповідача про відсутність правових підстав застосовувати п. 8.2.1. генеральної угоди та зменшувати лізингові платежі по лізинговому протоколу №1-01 до генеральної угоди (листи вих. №№ 423, 477).

В подальшому, між сторонами здійснювалось листування щодо сплати заборгованості за лізинговими платежами, повернення свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу "Mitsubishi L 200" д.н. АА7661М та ключів вказаного автомобіля (вимога вих. №623 від 25.12.2014, листи вих. №1 від 13.01.2015, вих. 24 від 13.02.2015, вих. 767 від 19.02.2015, вих. 604 від 17.12.2014).

24.12.2014 відповідач, у відповідності до п. 5.1.3.4. лізингової угоди, передав позивачу свідоцтво ААС945380 про реєстрацію транспортного засобу "Mitsubishi L 200" д.н. АА7661М та комплект ключів від вказаного транспортного засобу.

Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги зазначає, що внаслідок неналежного виконання відповідачем умов генеральної угоди № 238511 з фінансового лізингу та адміністрування парку транспортних засобів від 29.12.2011 в частині сплати лізингових платежів по транспортному засобу "Mitsubishi L 200" д.н. АА7661М, заборгованість відповідача становить 55 931,16 грн. Крім того, позивачем здійснено нарахування 956,86 грн. - пені, 574,93 грн. - 3 % річних, 4529,32 грн. - інфляційних втрат.

Також, враховуючи те, що у визначений генеральною угодою строк відповідач, транспортний засіб "Mitsubishi L 200" д.н. АА7659МА позивачу не повернув, пояснень щодо наявності перешкод у поверненні даного транспортного засобу не надав, позивачем заявлено до стягнення з відповідача відшкодування вартості автомобіля "Mitsubishi L 200" д.н. АА7659МА, яка за розрахунком позивача становить 471 232,60 грн.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно із ч. 2 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

У відповідності до положень п. 1 ч. 2 статті 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Положеннями статей 6, 627 Цивільного кодексу України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Проаналізувавши зміст укладеної між сторонами генеральної угоди №238511 з фінансового лізингу та адміністрування парку транспортних засобів від 29.12.2011, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою він є договором фінансового лізингу.

Частиною 1 статті 806 Цивільного кодексу України визначено, що за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

У відповідності до ст. 1 Закону України "Про фінансовий лізинг", фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Як підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, на виконання умов генеральної угоди №238511 з фінансового лізингу та адміністрування парку транспортних засобів від 29.12.2011, позивач передав відповідачу предмет лізингу - автомобіль "Mitsubishi L 200", в кількості 8 одиниць (№ кузова MMCJNKB40BDZ37319 д.н. АА7652МА, № кузова MMCJNKB40BDZ37320 державний реєстраційний номер АА7616МА, № кузова MMCJNKB40BDZ37321 д.н. АА7662МА, № кузова MMCJNKB40BDZ37324 д.н. АА7656МА, № кузова MMCJNKB40BDZ37325 д.н. АА7663МА, № кузова MMCJNKB40BDZ37326 д.н. АА7659МА, № кузова MMCJNKB40BDZ37327 д.н. АА7658МА, № кузова MMCJNKB40BDZ37329 д.н. АА7661МА), загальною вартістю 2000488,32 грн. (з ПДВ).

Згідно із ч. 2 ст. 806 Цивільного кодексу України, до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

В силу ст.ст. 691, 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України "Про фінансовий лізинг", сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором.

Пунктом 3 ч. 2 ст. 11 Закону України "Про фінансовий лізинг" передбачено, що лізингоодержувач зобов'язаний своєчасно сплачувати лізингові платежі.

За розрахунком позивача, заборгованість відповідача за генеральною угодою в частині сплати лізингових платежів по транспортному засобу "Mitsubishi L 200" д.н. АА7661М за період з 26.08.2014 по 30.01.2015 становить 55 931,16 грн.

Як встановлено судом, відповідач звернувся до позивача з повідомленням (вих. №3712 від 12.08.2014) про незаконне заволодіння транспортним засобом, що перебуває у лізингу - транспортного засобу "Mitsubishi L 200" д.н. АА7661МА, у зв'язку із чим, листами від 21.08.2014 вих. №3286, від 10.09.2014 вих. 4352, просив позивача зменшити лізингові платежі з 10.08.2014 (дата викрадення автомобіля "Mitsubishi L 200" д.н. АА7661МА) та підготувати проект додаткової угоди про припинення лізингу для вказаного транспортного засобу.

Відповідно до наявного в матеріалах справи витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, Солом'янським РУ ГУМВС України у м. Києві відкрито кримінальне провадження №0007017 за ознаками ч. 3 ст. 289 (незаконне заволодіння транспортним засобом) за фактом незаконного заволодіння 10.08.2014 невідомими особами за адресою: Донецька область, м. Донецьк, вулиця Пінтера, 1, автостоянка ТОВ ТКО "Меркурій" транспортними засобами, в тому числі, "Mitsubishi L 200" д.н. АА7661МА.

Пунктом 3.1.4 генеральної угоди №238511 з фінансового лізингу та адміністрування парку транспортних засобів від 29.12.2011 визначено, що лізингові платежі згідно з цією лізинговою угодою не будуть зменшуватися або припинятися під час технічного обслуговування, ремонту, модифікації транспортного засобу або у випадку, якщо лізингоодержувач не може використовувати транспортний засіб через аварію, механічний дефект чи крадіжку, але до дати складання відповідного акту повернення залишків транспортного засобу при визнанні конструктивної загибелі та додаткової угоди про припинення лізингу транспортного засобу у зв'язку з його втратою, як це передбачено п. 4.7.1. угоди.

Згідно із п. 4.7. лізингової угоди сторони погодили, що у випадку втрати або знищення транспортного засобу усі умови цієї лізингової угоди зберігають чинність.

Відповідно п. 4.7.1. лізингової угоди, при знищенні транспортного засобу, сторони складають акт про повернення залишків транспортного засобу, на підставі якого припиняється лізинг транспортного засобу, та укладають додаткову угоду щодо припинення лізингу знищеного транспортного засобу. При втраті (викраденні) транспортного засобу лізингоодержувач зобов'язується надати лізингодавцю відповідні довідки уповноважених органів про таку втрату транспортного засобу для подальшого отримання лізингодавцем страхового відшкодування. Після цього сторони зобов'язані укласти додаткову угоду згідно з якою припиняється лізинг транспортного засобу та, як наслідок, сплата лізингових платежів за транспортний засіб, що був втрачений. Підписання такої додаткової угоди вважається поверненням лізингодавцю юридичних прав на такий транспортний засіб.

При отриманні страхового відшкодування лізингодавцем у випадку втрати (викрадення) чи знищення транспортного засобу сторони підписують додаткову угоду.

У відповідності до п. 8.2.1. лізингової угоди, лізингоодержувач залишає за собою право припинити лізинг транспортного засобу згідно з цією лізинговою угодою, якщо транспортний засіб буде повністю втрачено внаслідок підтвердженого та відповідним чином оформленого страхового випадку. У такому випадку лізингоодержувач забезпечує дотримання вимог п. 4.4. цієї угоди. Дата припинення угоди - дата, зазначена у відповідному листі лізингоодержувача, що міститиме його рішення про припинення угоди.

З вищенаведених положень лізингової угоди вбачається, що у випадку втрати транспортного засобу усі умови лізингової угоди, в тому числі щодо обов'язку відповідача сплачувати лізингові платежі, зберігають чинність, а додаткова угода щодо припинення лізингу викраденого транспортного засобу, згідно з якою припиняється лізинг транспортного засобу та сплата лізингових платежів за такий транспортний засіб, підписується сторонами при отриманні страхового відшкодування, у відповідності до порядку, визначеного сторонами пунктами 4.4., 4.7.1., 8.2.1. лізингової угоди.

Однак, як вбачається із матеріалів справи, відповідного акту про повернення залишків транспортного засобу сторонами не складалось, страхове відшкодування не здійснювалось, а відтак, додаткова угода про припинення лізингу викраденого транспортного засобу "Mitsubishi L 200" д.н. АА7661МА між сторонами не укладалась, у зв'язку із чим, зобов'язання відповідача щодо сплати лізингових платежів по вказаному транспортному засобу не припинились.

Оскільки матеріали справи не містять доказів наявності обставин, з якими, лізинговою угодою передбачено припинення здійснення відповідачем лізингових платежів по транспортному засобу "Mitsubishi L 200" д.н. АА7661МА у випадку його викрадення, то посилання відповідача на відсутність підстав здійснювати лізингові платежі з 10.08.2014 (дата викрадення автомобіля "Mitsubishi L 200" д.н. АА7661МА), визнаються судом необґрунтованими.

Щодо посилань відповідача на відсутність рахунків на оплату лізингових платежам, то дані твердження відповідача спростовуються наявними в матеріалах справи рахунками №238511-1.01-31 за серпень 2014 року, №238511-1.01-32 за вересень 2014 року, рахунками №238511-1.01-33 за жовтень 2014 року, №238511-1.01-34 за листопад 2014 року, №238511-1.01-35 за грудень 2014 року, №238511-1.01-36 за січень 2015 року, рахунками №238511-1.01-33 за жовтень 2014 року, №238511-1.01-34/1 за листопад 2014 року, №238511-1.01-35 за грудень 2014 року, №238511-1.01-36 за січень 2015 року (по транспортному засобу "Mitsubishi L 200" д.н. АА7661МА), накладними про надання послуг кур'єрської доставки, наданих позивачем в підтвердження направлення рахунків та доказами оплати рахунків.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч.1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Отже, як встановлено судом, позивач взяті на себе зобов'язання виконав належним чином, надав відповідачу предмет лізингу, в тому числі, транспортний засіб "Mitsubishi L 200" д.н. АА7661МА, однак, відповідач у строк, встановлений лізинговою угодою та графіком лізингових платежів, зобов'язання щодо сплати лізингових платежів по транспортному засобу "Mitsubishi L 200" д.н. АА7661МА не виконав.

Як визначено ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Приписами ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Враховуючи, що факт порушення відповідачем своїх договірних зобов'язань в частині своєчасної та повної сплати платежів по транспортному засобу "Mitsubishi L 200" д.н. АА7661МА за період з 26.08.2014 по 30.01.2015 підтверджений матеріалами справи, належними доказами у відповідності до ст. ст. 33-34 ГПК України не спростований відповідачем, а підстави для припинення здійснення лізингових платежів по даному транспортному засобу - відсутні, суд дійшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення основного боргу в розмірі 55 931,16 грн.

Також, позивач просить стягнути з відповідача 956,86 грн. - пені за періоди з 26.08.2014 по 02.10.2014, 30.09.2014 по 05.03.2015, з 29.10.2014 по 05.03.2015, з 01.12.2014 по 05.03.2015, з 30.12.2014 по 05.03.2015, з 30.01.2015 по 05.03.2015, 574,93 грн. - 3 % річних за період з за періоди з 26.08.2014 по 02.10.2014, 30.09.2014 по 05.03.2015, з 29.10.2014 по 05.03.2015, з 01.12.2014 по 05.03.2015, з 30.12.2014 по 05.03.2015, з 30.01.2015 по 05.03.2015, та 4529,32 грн. - інфляційних втрат за періоди з 26.08.2014 по 02.10.2014, 30.09.2014 по 05.03.2015, з 29.10.2014 по 05.03.2015, з 01.12.2014 по 05.03.2015, з 30.12.2014 по 05.03.2015, з 30.01.2015 по 05.03.2015.

Так, згідно ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинення ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведено, що ним вжито усіх належних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Штрафними санкціями згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. (ч. 1 ст. 549 ЦК України).

Частиною 3 ст. 549 ЦК України передбачено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Частина 6 статті 232 Господарського кодексу України передбачає, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 3.2.3. генеральної угоди, у разі порушення строків сплати будь-якого з платежів лізингоодержувач сплачує пеню - відсоток від несплаченої суми у розмірі 0,1 % за кожний день затримки платежу, але не більше суми такого несплаченого платежу за весь період затримки.

Як вбачається, із розрахунку позивача, останнім нарахована пеня за відсотком від несплаченої суми у розмірі 0,01 % за кожний день затримки платежу, тобто у меншому розмір ніж передбачено договором.

Згідно зі статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

При перевірці розрахунку позивача, судом встановлено, що при здійсненні додавання сум пені позивачем допущено помилку та зазначено загальну суму пені 956,86 грн., в той час як вірною є сума 699,51 грн. (257,35 + 137,56 + 107,91 + 93,47 + 67,48 + 35,74).

Позивач здійснює нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат за період з 26.08.2014 по 02.10.2014 на суму 67 723,85 грн. (черговий лізинговий платіж за серпень 2014 по рахунку № 238511-1.31 від 20.08.2014) без врахування дат сплати лізингового платежу. З матеріалів справи вбачається, що оплата по рахунку №238511-1.31 від 20.08.2014 здійснювалась відповідачем 30.09.2014 на суму 8 971,20 грн. та 02.10.2014 на суму 50 287,17 грн. Таким чином, нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат на заборгованість за лізинговим платежем за серпень 2014 має здійснюватись за період з 26.08.2014 по 29.09.2014 на суму 67 723,85 грн., з 30.09.2014 по 01.10.2014 на суму 58 752,65 грн., з 02.10.2014 по 02.10.2014 на суму 8 464,18 грн.

Отже, колегія суддів, здійснивши розрахунок пені, 3% річних та інфляційних втрат за лізинговим платежем за серпень 2014 з урахуванням вірних періодів нарахування встановила, що розмір пені становить 249,58 грн., розмір 3% річних складає 205,18 грн. та інфляційні втрати дорівнюють 1 963,99 грн.

Перевіривши розрахунок пені, інфляційних втрат та 3 % річних за періоди з 30.09.2014 по 05.03.2015, з 29.10.2014 по 05.03.2015, з 01.12.2014 по 05.03.2015, з 30.12.2014 по 05.03.2015, з 30.01.2015 по 05.03.2015, суд встановив, що розрахунок за вказані періоди є вірним.

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню пеня у розмірі 691,74 грн. (249,58 + 137,56 + 107,91 + 93,47 + 67,48 + 35,74), 3 % річних у розмірі 568,59 грн. (205,18 + 113,06 + 88,69 + 76,82 + 55,46 + 29,38), інфляційні втрати 4529,32 грн.

Щодо заявленої вимоги про відшкодування вартості транспортного засобу "Mitsubishi L 200" д.н. АА7659МА у розмірі 471232,60 грн., колегія суддів відзначає наступне.

Частиною 1 статті 809 Цивільного кодексу України, ризик випадкового знищення або випадкового пошкодження предмета договору лізингу несе лізингоодержувач, якщо інше не встановлено договором або законом.

Пунктами 5.1.3.1., 5.2.3. лізингової угоди передбачено, що лізингоодержувач зобов'язаний користуватися транспортним засобом з розумною обережністю, уберігати його від будь-яких пошкоджень, втрат, включаючи крадіжки, та жодним чином не псувати транспортний засіб; повідомляти лізингодавця про місце постійного знаходження транспортного засобу на період лізингу.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 Закону України "Про фінансовий лізинг", лізингові платежі можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу.

Обґрунтовуючи розрахунок залишкової вартості транспортного засобу "Mitsubishi L 200" д.н. АА7659МА у розмірі 471 232,60 грн., позивач посилається на положення п. 5.1., п. 5.2., п. 5.3., лізингової угоди (лізинговий протокол №1.01) та здійснює розрахунок за наступною формулою: 1 267 113,60 грн. (останній викупний платіж згідно із п. 5.1.) / 8 (кількість транспортних засобів) / 7,9899 (курс долара встановленого НБУ на дату підписання) = 19 823,68 дол. США за 1 транспортний засіб х 23,7712 (курс долара встановленого НБУ станом на 05.03.2015) = 471 232,60 грн.

Проаналізувавши положення лізингової угоди судом встановлено, що відповідно до п. 4.7.1. лізингової угоди, у разі втраті транспортного засобу, переданого в лізинг, відповідач зобов'язаний надати позивачу відповідні довідки уповноважених органів про таку втрату транспортного засобу для подальшого отримання позивачу страхового відшкодування. Сума коштів, що становить різницю між фактично отриманим страховим відшкодуванням позивачем від страхової компанії та залишком коштів, що мають бути сплачені позивачем в рахунок погашення кредиту перед банком-кредитором щодо відповідного знищеного чи втраченого транспортного засобу, підтвердженими витратами лізингодавця, що пов'язані з такою втратою чи знищенням, підтверджені документально витрати, що поніс позивач, та які на момент знищення не були компенсовані відповідачем та інші документально підтверджені витрати, що пов'язані з вчиненням необхідних дій з боку позивача у зв'язку з припиненням лізингу транспортного засобу. Сума коштів, що становить таку різницю, є грошовим зобов'язанням позивача перед відповідачем та (за вибором відповідача) включається в порядку зарахування однорідних зустрічних вимог в рахунок сплати наступних лізингових платежів відповідача або в рахунок зменшення лізингових платежів по транспортному засобу, який може бути наданий відповідачу згідно пункту 4.7.3.

Однак, на час розгляду справи, докази наявності підстав для виплати страхового відшкодування у разі втрати транспортного засобу, переданого в лізинг, згідно із п. 4.7.1., відсутні та сторонами про наявність таких обставин не зазначено.

Умовами лізингової угоди визначено, що у разі, якщо не отримання позивачем від страхової компанії страхових виплат (відшкодувань), пов'язаних з пошкодженням, знищенням та/або втратою транспортного засобу було спричинене невиконанням/неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань передбачених цією угодою та/або зокрема п. 5.1.3.4. відповідач відшкодовує позивачу: у випадку пошкодження транспортного засобу - повну вартість його відновлювального ремонту, встановлену відповідною незалежною автотоварознавчою експертизою; у випадку повної втрати чи конструктивної загибелі транспортного засобу - суму, що відповідає страховій сумі щодо такого транспортного засобу на момент укладення відповідного договору страхування, але не більше суми ринкової вартості аналогічного транспортного засобу на момент повної втрати чи конструктивної загибелі, встановленої відповідною незалежною авто товарознавчою експертизою (п. 4.8., п. 4.8.1., п. 4.8.2,).

Таким чином, умовами лізингової угоди передбачено певний порядок відшкодування втраченого транспортного засобу, переданого в лізинг.

Так, у випадку втрати транспортного засобу внаслідок невиконання відповідачем умов лізингової угоди, відшкодуванню підлягає страхова сума та у разі пошкодження транспортного засобу - вартість ремонту. Однак, страхової суми чи вартості ремонту сторонами не визначалось, а з розрахунку наданого позивачем вбачається, що останнім здійснено розрахунок залишкової вартості транспортного засобу "Mitsubishi L 200" д.н. АА7659МА відповідно до п. 5.1., п. 5.2., п. 5.3., лізингової угоди (лізинговий протокол №1.01). У зв'язку із чим, суд вважає, що розрахунок наданий позивачем не відповідає умовам договору щодо визначення вартості втраченого чи пошкодженого транспортного засобу.

Водночас, фактичні дані, які б підтверджували знищення чи пошкодження транспортного засобу "Mitsubishi L 200" д.н. АА7659МА у матеріалах справи відсутні.

Поряд з цим, з пояснень відповідача, транспортний засіб "Mitsubishi L 200" д.н. АА7659МА знаходиться у м. Донецьку, в підтвердження чого відповідачем надано Висновок №ЭА-12 експертного автотоварознавчого дослідження по ідентифікації колісного транспортного засобу і визначення типу складного 12.05.2015 Донецькою Торгово-Промисловою Палатою.

Відповідач у запереченнях на позов зазначав, що фактично не може здійснити повернення транспортного засобу "Mitsubishi L 200" д.н. АА7659МА, оскільки спірний транспортний засіб знаходиться на тимчасово окупованій території.

Натомість позивачем, не доведено своїх тверджень про втрату транспортного засобу "Mitsubishi L 200" д.н. АА7659МА, як і не спростовано наданих відповідачем пояснень щодо місцезнаходження даного автомобіля.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Частиною 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно із ч. 2 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Оцінивши наявні у матеріалах справи докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що обставини викладені у позові щодо втрати транспортного засобу "Mitsubishi L 200" д.н. АА7659МА, не підтверджені належними та допустимими доказами, а є припущеннями позивача про ймовірну втрату вищевказаного транспортного засобу.

Відповідно до ст. 22 ЦК України, збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Частиною 1 статті 224 ГК України передбачено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила правопорушення, в силу ч. 1 ст. 225 Господарського кодексу України, включаються:

- вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства;

- додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною;

- неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною;

- матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Таким чином, стягнення збитків у зв'язку із знищеним або пошкодженим майна, є одним із видів господарсько-правової відповідальності.

З огляду на положення ст. 22 ЦК України, ст. 224 ГК України для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Вищевказаної правової позиції дотримується Верховний Суд України у постанові від 20.12.2010 у справі №06/113-38 (3-41гс10).

Однак, як встановлено судом, позивачем, всупереч наведених норм не доведено суду належними та допустимими доказами, в розумінні ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, наявності збитків, що становлять вартість транспортного засобу "Mitsubishi L 200" д.н. АА7659МА та наявності складу цивільного правопорушення.

Враховуючи вищенаведене, оскільки позивачем не доведено правомірності своєї позиції з огляду на необґрунтованість заявлених позовних вимог про відшкодування вартості транспортного засобу "Mitsubishi L 200" д.н. АА7659МА у розмірі 471 232,60 грн., суд дійшов висновку про відсутність, на момент винесення рішення по справі, фактичних підстав для задоволення позовних вимог у цій частині.

Підсумовуючи встановлене, суд задовольняє позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Ілта" частково.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ч. 5 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Ілта" задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Астеліт" (03110, м. Київ, вул. Солом'янська, буд. 11, літера А, ідентифікаційний код 22859846) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Ілта" (01103, м. Київ, вул. Залізничне шосе, буд. 61, ідентифікаційний код 14284053) 55 931 (п'ятдесят п'ять тисяч дев'ятсот тридцять одну) грн. 16 коп. - заборгованості, 691 (шістсот дев'яносто одну) грн. 74 коп. - пені, 568 (п'ятсот шістдесят вісім) грн. 59 коп. - 3 % річних, 4 529 (чотири тисячі п'ятсот двадцять дев'ять) грн. 32 коп. - інфляційних втрат та 1 234 (одну тисячу двісті тридцять чотири) грн. 42 коп. - судового збору.

3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Головуючий суддя В.В. Бондарчук

Судді Ю.О. Підченко

С.О. Чебикіна