КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" вересня 2015 р. Справа№ 910/8556/15-г

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Куксова В.В.

суддів: Гончарова С.А.

Шаптали Є.Ю.

розглянув апеляційну скаргу ТОВ "Інтер-Ріск Україна" на рішення господарського суду м.Києва від 21.05.2015 року № 910/8556/15-г (суддя Маринченко Я.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтер-Ріск Україна"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ВіЕйБі Банк"

третя особа Публічне акціонерне товариство "Кредобанк"

про стягнення 65 107,50 грн.

за участю представників сторін:

позивача-не з'явився

відповідача-не з'явився

третьої особи-не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду м.Києва № 910/8556/15-г від 21.05.2015р. відмовлено ТОВ "Інтер-Ріск Україна" у задоволенні позову до ТОВ "ВіЕйБі Банк" про стягнення 65 107,50 грн.

Не погоджуючись з рішенням господарського суду позивач звернувся з апеляційною скаргою, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушенням норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позову.

За ст. 64 ГПК України, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи наявність у матеріалах справи поштових повідомлень про отримання сторонами ухвали апеляційного суду про призначення справи до розгляду, приписи ст.102 ГПК України, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутністю представників сторін.

Розглянувши справу за правилами розділу ХІІ Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов наступного висновку.

Як встановлено матеріалами справи, 06.11.2013 між ПАТ "Кредобанк" та ПАТ "ВіЄйБі Банк" укладено договір оренди нежитлового приміщення, за яким ПАТ "Кредобанк" передав ПАТ "ВіЄйБі Банк" (Відповідач, Орендар) у строкове платне цільове користування нежитлове приміщення, загальною площею 78,3 кв.м., розташоване за адресою: м. Львів, вул. Гнатюка, 16, строком дії 2 роки та 11 місяців, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за договором.

13.11.2013 сторонами підписано Акт прийому-передачі приміщення, в якому зафіксовано технічний стан приміщення та показники приладів обліку води, електроенергії і газу.

15.12.2014 між ПАТ "Кредобанк" та ТОВ "Інтер-Ріск Україна" (Позивач) укладено договір купівлі-продажу нежитлового приміщення, загальною площею 78,3 кв.м., розташоване за адресою: м. Львів, вул. Гнатюка, 16, згідно з умовами якого право власності на зазначене приміщення перейшло до Позивача.

Листом № 15-13621/14 від 18.12.2014 позивач повідомив відповідача про зміну власника орендованого приміщення та необхідність укладення договору оренди нежитлового приміщення з новим власником на умовах попереднього договору оренди.

Згідно зі ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. ст. 525-526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, акту планування, договору, а при відсутності таких вказівок - відповідно до вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання і одностороння зміна умов договору не допускаються, за винятком випадків, передбачених законом.

Позивач звернувся до господарського суду з позовом про стягнення суми, мотивуючи вимоги тим, що внаслідок систематичного порушення орендарем зобов'язання зі сплати орендної плати, утворилася заборгованість в сумі 65107,50 грн, яка складається із заборгованості по орендній платі за період з 18.12.2014 по 04.03.2015 в розмірі 58598,94 грн. та вартості спожитих комунальних послуг за січень-лютий 2015 року в розмірі 6255,40 грн. Позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогою про укладення нового договору оренди, підписання акту прийому-передачі приміщення та сплату заборгованості за користування приміщення, однак зазначені вимоги залишені відповідачем без відповіді та задоволення.

Відмовляючи у задоволенні позову, господарський суд виходив з того, що відповідно до постанови Правління Національного банку України "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ "ВіЕйБі Банк" № 188 від 19.03.2015, виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення "Про початок процедури ліквідації ПАТ "ВіЕйБі Банк" та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку" № 63 від 20.03.2015, згідно з яким розпочато процедуру ліквідації ПАТ "ВіЕйБі Банк" та призначено уповноважену особу Фонду на ліквідацію ПАТ "ВіЕйБі Банк". Тому, задоволення вимог окремого кредитора, в особі позивача, заявлених поза межами ліквідаційної процедури банку, суперечить нормам діючого законодавства.

Заперечуючи проти рішення, позивач вказує на те, що посилання суду на Закон Про систему гарантування вкладів фізичних осіб є помилковим з огляду на те, що позивач звертався в позасудовому порядку до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з проханням погасити заборгованість чи надати пояснення неможливості її справляння, проте відповідь отримана не була. Посилання суду на те, що задоволення вимог окремого кредитора, зокрема позивача, поза межами ліквідаційної процедури банку, суперечить нормам діючого законодавства є помилковими, оскільки задоволення таких вимог в судовому порядку не суперечить нормам законодавства України та дає право позивачу отримати кошті в порядку черговості.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Це стосується позивача, який повинен доказати факти, на підставі яких пред'явлено позов, а також відповідача, який має можливість доказувати факти, на підставі яких він будує заперечення проти позову.

Згідно ст. ст. 628, 629 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 762 ЦК України визначено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму; плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором. Відповідно п. п. 1 та 5 ст. 762 Цивільного кодексу України з наймача справляється плата, за користування майном, розмір, якої встановлюється договором оренди. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Згідно ст. 770 ЦК України у разі зміни власника речі, переданої у найм, до нового власника переходять права та обов'язки наймодавця. Зокрема, право отримувати плату за користування майном.

Згідно п. 13.4 договору оренди у разі зміни власника об'єкта оренди всі умови цього договору зберігають свою силу для нового власника.

З матеріалів справи вбачається, що попередній власник нерухомого майна третя особа у справі, листом від 18.12.2014 (а.с.25-26) повідомив відповідача про зміну власника нежитлових приміщень на підставі договору купівлі-продажу та запропонував передати орендовані приміщення за актом приймання-передачі, переукласти договір оренди та проводити орендні платежі новому власнику-позивачу. Лист був отриманий відповідачем 24.12.2014.

В зв'язку з тим, що відповідач не відреагував на лист третьої особи, позивач направив 04.02.2015 листа про необхідність переукладання договору оренди ( на тих саме умовах), а так як відповідач не відповів на лист, 24.02.2015 направив претензію про сплату боргу за фактичне користування приміщеннями.

Відповідно акту приймання-передачі від 04.03.2015 відповідач передав позивачеві приміщення.

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Прострочення боржника не настає, якщо зобов'язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

З постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 р. N 12 "Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна" вбачається, що з урахуванням положень статей 653, 795 ЦК України та умов договору, якщо останніми передбачено, що після закінчення або дострокового розірвання договору оренди нарахування орендної плати за фактичне користування майном припиняється з моменту підписання акта приймання-передачі приміщень орендодавцеві, нарахування орендної плати за відповідний період є правомірним.

Так, п.2.2, п.2.3 договору передбачено, що повернення об'єкта оренди оформлюється передавальним актом; обов'язок по складанню акта покладається на сторону, яка передає об'єкт оренди іншій стороні договору.

Оскільки відповідач не здійснив дій щодо переоформлення договору оренди з новим власником, продовжував ним користуватись до моменту складання акту приймання-передачі від 04.03.2015, то відповідач за фактичне користування приміщеннями повинен сплатити орендні платежі та комунальні послуги, відповідно до п. 3 договору оренди.

З матеріалів справи вбачається, що у відповідача існує заборгованість в сумі 65 107,50 грн., яка складається із заборгованості по орендній платі за період з 18.12.2014 по 04.03.2015 в розмірі 58 598,94 грн. та вартості спожитих комунальних послуг за січень-лютий 2015 року в розмірі 6 255,40 грн.

Разом з тим, посилання господарського суду на те, що відповідно до постанови Правління Національного банку України "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ "ВіЕйБі Банк" № 188 від 19.03.2015, виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення "Про початок процедури ліквідації ПАТ "ВіЕйБі Банк" та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку" № 63 від 20.03.2015, згідно з яким розпочато процедуру ліквідації ПАТ "ВіЕйБі Банк" та призначено уповноважену особу Фонду на ліквідацію ПАТ "ВіЕйБі Банк" є правомірним.

Відкликання Національним банком України, на момент вирішення судом спору, банківської ліцензії відповідача та ініціювання процедури його ліквідації, як юридичної особи, зумовило для позивача настання відповідних правових наслідків, зокрема, виникнення спеціальної процедури заявлення майнових вимог до банку та їх задоволення в порядку та черговості, передбачених Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Відповідно до ст. 49 Закону, уповноважена особа Фонду припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами.

Позивачем не надано доказів того, що його вимоги є акцептовані, що позивач у встановлені строки, звернувся до уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку з вимогою про включення його до реєстру кредиторів.

Враховуючи викладене, апеляційний господарський суд не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги, а рішення господарського суду є обґрунтованим і таким, що відповідає чинному законодавству.

Керуючись ст. ст. 99, 101,103, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ТОВ "Інтер-Ріск Україна" залишити без задоволення, рішення господарського суду м.Києва від 21.05.2015 року у справі № 910/8556/15-г -без змін.

2. Матеріали справи повернути господарському суду м. Києва .

Постанова може бути оскаржена впродовж двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

повний текст постанови підписаний 15.09.2015

Головуючий суддя В.В. Куксов

Судді С.А. Гончаров

Є.Ю. Шаптала