РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.09.2015Справа №910/8419/15-г

За позовом Українського державного підприємства «Укрхімтрансаміак»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВАСТЕЛ»

про розірвання договору та стягнення 1 575 819,36 грн.

суддя Пукшин Л.Г.

Представники:

від позивача Усенко О.О. - представник за довіреністю № 37 д від 22.05.15;

від відповідача Жарикова О.В. - представник за довіреністю від 24.04.15

В судовому засіданні 16.09.2015 в порядку ст. 85 ГПК України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані позовні вимоги Українського державного підприємства «Укрхімтрансаміак» до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВАСТЕЛ» про розірвання договору та стягнення 1 575 819,36 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 04.09.2014 між сторонами було укладено Договір № СРВ-01/0914 на виконання робіт з технічного обстеження комплексу систем раннього виявлення загрози виникнення надзвичайних ситуацій УДП «Укрхімтрансаміак» у відповідності до Технічного завдання Додатку № 2, на підставі якого позивачем було здійснено попередню оплату вартості робіт у розмірі 1 552 426,63 грн. За доводами позивача, відповідачу в порядку п. 10.3. та п. 10.4 Договору було повідомлено про дострокове припинення договору та направлено вимогу про повернення попередньої оплати за даним Договором. Оскільки, вимога позивача не була задоволена у досудовому порядку, позивач звернувся до суду з вимогами про розірвання договору № СРВ-01/0914 від 04.09.2014 р., про стягнення з відповідача 1 552 426,63 грн. та 23 392,73 грн. процентів за користування чужими грошовими коштами.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 06.04.2015 порушено провадження у справі № 910/8419/15-г за вказаною позовною заявою та призначено розгляд справи в судовому засіданні 13.05.2015.

У судовому засіданні 13.05.2015 за клопотання відповідача було оголошено перерву в судовому засіданні до 27.05.2015.

У судовому засіданні 27.05.2015 представник відповідача подав додаткові документи для долучення до матеріалів справи та письмове клопотання про призначення судової експертизи, яке обґрунтоване необхідністю встановлення факту виконання відповідачем належним чином робіт за Договором № СРВ-01/0914 від 04.09.2014 та встановлення права на витребування у відповідача грошових коштів.

Представник позивача проти поданого клопотання заперечує з підстав неможливості проведення даної експертизи на всіх об'єктах, де повинні були здійснюватись роботи відповідачем.

У судовому засіданні 27.05.2015 судом було відкладено розгляд клопотання про призначення судової експертизи, оголошено перерву до 03.06.2015 та зобов'язано сторін надати додаткові докази по справі.

У судове засідання, призначене на 03.06.2015, з'явились представники сторін.

Представник позивача через канцелярію суду надав письмові пояснення на клопотання про призначення судової експертизи, що були долучені до матеріалів справи та клопотання про витребування додаткових доказів у відповідача.

Представник відповідача підтримав клопотання про призначення судової експертизи, надав додаткові документи для долучення до матеріалів справи та письмові клопотання про витребування у позивача додаткових доказів та залучення до участі у справі Генеральної прокуратури України.

Представник позивача щодо поданих відповідачем клопотань заперечує та просить відмовити в їх задоволені.

Заслухавши представників сторін, які надали додаткові пояснення по суті спору та дослідивши матеріали справи, суд вирішив відмовити в задоволенні клопотання про залучення Генеральної прокуратури України, відкласти розгляд клопотання про призначення судової експертизи та витребувати у позивача додаткові докази по справі.

У судовому засіданні представник відповідача подав письмове клопотання про продовження строку вирішення спору на 15 днів.

Ухвалою суду від 03.06.2015 продовжено строк розгляду спору у справі № 910/8419/15-г на 15 днів та оголошено перерву в судовому засіданні до 17.06.2015.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та зазначив, що всі доводи відповідача не стосуються предмету спору, оскільки право позивача на відмову від договору передбачене п. 10.3. договору, яким і скористався позивач. Докази направлення письмової відмови від договору містяться у матеріалах справи, а саме: належним чином завірені копії листа від 06.02.2015 р. № 122, фіскального чеку № 3108 від 09.02.2015 та списку № 1193 згрупованих поштових відправлень листів у цінних від 09.02.2015 р.

Представник відповідача проти позовних вимог заперечував, зазначивши при цьому що відповідачем повністю виконанні роботи за договором, про що неодноразово було повідомлено позивача листами. Крім іншого зазначив, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами направлення повідомлення про розірвання договору а також не дотримано вимоги ст. 188 ГК України щодо порядку розірвання договорів. У судовому засіданні представник відповідача наполягав на задоволенні клопотання про призначення у справі судової експертизи для встановлення факту виконання робіт за договором.

Представник позивача заперечував проти вказаного клопотання.

Заслухавши пояснення представників сторін, суд відмовив у зазначеному клопотання у зв'язку з недоведеності та необґрунтованості, так як предметом спору у даній справі є розірвання договору та повернення авансу, визначені умовами договору, зокрема п. 10.3., 10.4.

У судових засіданнях 17.06.2015 та 18.06.2015 у зв'язку необхідності надання позивачем додаткових доказів по справі були оголошені перерви до 18.06.2015 та 24.06.2015 відповідно.

У судове засідання, призначене на 24.06.2015, з'явились представники сторін. Представником позивача було надано належним чином завірений наказ № 50-к-о від 03.04.2015, що долучений до матеріалів справи.

У судовому засіданні 24.06.2015 для можливості надання позивачем додаткових доказів по справі було оголошено перерву до 24.06.2015 о 14 год. 00 хв.

Після оголошеної перерви представником позивача було надано витребувані докази, які дослідженні та долучені до матеріалів справи.

Представник відповідача через канцелярію суду подав письмові клопотання про призначення судової експертизи та про відкладення розгляду справи, а у судовому засіданні заявив усне клопотання про направлення матеріалів справи № 910//8419/15-г до органів прокуратури на підставі ч. 4 ст. 90 ГПК України.

Представник позивача щодо клопотання про направлення повідомлення в органи прокуратури зазначає на розсуд суду.

Ухвалою суду від 24.06.15 було зупинено провадження у справі № 910/8419/15-г до завершення прокуратурою перевірки матеріалів, що направлені судом, щодо виявлення у діях працівника Українського державного підприємства "Укрхімтрансаміак" ОСОБА_3 порушення законності, що містять ознаки дії, переслідуваної у кримінальному порядку.

05.08.15 до господарського суду м. Києва було повернуто матеріали справи № 910/8419/15-г разом з матеріалами перевірки. Згідно Висновку старшого оперуповноваженого Відділу з обслуговування Дніпровського району УПЗСЕ ГУМВС України в м. Києві від 28.07.15 в діях службових осіб УДП "Укрхімтрансаміак" відсутні ознаки кримінального правопорушення.

У відповідності до частини 3 статті 79 Господарського процесуального кодексу України господарський суд поновлює провадження у справі після усунення обставин, що зумовили його зупинення.

Ухвалою суду від 10.08.2015 поновлено провадження у справі № 910/8419/15-г, розгляд справи призначено на 16.09.2015 р.

У судове засідання 16.09.2015 з'явилися представники сторін.

Представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав наведених у позовній заяві та проси суд задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача надала додаткові заперечення на позовну заяву, в яких проти позову заперечувала та подала клопотання про призначення судової експертизи для з'ясування питання щодо виконання роботи відповідачем за договором.

Представник відповідача заперечував проти клопотання про проведення експертизи, зазначивши при цьому, що проведення такої експертизи виходить за межі предмету спору, а відповідачем вчиняються дії на затягування процесу.

Заслухавши пояснення представників сторін, суд відмовив у зазначеному клопотання у зв'язку з недоведеності та необґрунтованості, так як предметом спору у даній справі є розірвання договору та повернення авансу, визначені умовами договору, зокрема п. 10.3., 10.4.

При цьому, суд зазначає, що нормами ст. 22 ГПК України визначено, що сторони користуються рівними процесуальними правами та зобов'язані добросовісно ними користуватися, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони.

Добросовісність користування процесуальними правами слід розглядати таким чином, що особи, які беруть участь у справі, не повинні зловживати наданими їм правами.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

04 вересня 20014 року між Українським державним підприємством «Укрхімтрансаміак» (надалі - позивач, замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ВАСТЕЛ» (надалі - відповідач, виконавець) було укладено договір № СРВ-01/0914 (надалі - договір).

Відповідно до п. 1.1. договору на умовах та у порядку визначеному цим договором виконавець зобов'язується на власний ризик, власними силами та/або залученими силами й засобами виконати роботи з технічного обстеження комплексу систем раннього виявлення загрози виникнення надзвичайних ситуацій УДП «Укрхімтрансаміак» у відповідності до Технічного завдання (додаток № 2 до договору) (далі - роботи), а замовник зобов'язується здійснити приймання та сплатити вартість виконаних виконавцем та прийнятих замовником робіт.

Згідно з п. 1.2. договору виконавець гарантує, що на момент підписання цього договору і під час його дії (в разі залучення, субпідрядні організації) має/мають та матиме/матимуть необхідні ресурси, ліцензії, дозволи, сертифікати та інші документи, які є необхідними для виконання робіт за цим договором та буде підтримувати їх чинність протягом терміну дії договору.

Місцем виконання робіт є: українська ділянка магістрального аміакопроводу Тольяті - Одеса (п. 1.3. договору).

У п. 2.1. договору сторонами визначено, що вартість робіт за договором з ПДВ становить 1 940 533,28 грн.

Відповідно до п. 2.2.1. договору замовник перераховує попередню оплату у розмірі 80% від вартості робіт зазначеної у п. 2.1. договору після підписання даного договору.

У п. 3.1. визначено, що загальний строк виконання робіт становить 60 робочих днів. Початок строку виконання робіт - наступний робочий день після надходження попередньої оплати згідно з п. 2.2.1 договору на поточний рахунок виконавця.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач на виконання договірних зобов'язань перерахував на рахунок відповідача грошові кошти у сумі 1 552 426,63 грн, згідно з платіжним дорученням № 1771 від 05.12.2014 р.

У п. 10.3. договору сторони передбачили, що замовник має право у будь-який час в односторонньому порядку відмовитися від договору без застосування до нього штрафних санкцій (неустойки) шляхом направлення виконавцю письмового повідомлення про це. При цьому збитки, завдані виконавцю такою відмовою, не відшкодовуються.

За доводами позивача, УДП «Укрхімтрансаміак» скористалося правом, передбаченим п. 10.3. договору та відмовилося від договору листом № 122 від 06.02.2015 р., який був направлений на адресу відповідача 09.06.2015 р. В зазначеному листі, позивач також просив повернути попередню оплату, однак, відповідачем кошти не були повернуті.

З метою досудового врегулювання спору позивач направляв відповідачу претензію від 16.02.2015 р. № 147 з вимогою повернути грошові кошти у сумі 1 552 426,63 грн. Відповіді на претензію не надходило, кошти не повернуті.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та ст. 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України) зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частиною 2 ст. 11 ЦК України визначено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договір.

Виходячи із змісту укладеного між сторонами договору, він за своєю правовою природою є договором підряду.

Відповідно до ч.1 ст.837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Статтею 188 ГК України передбачено, що зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

Отже, за змістом наведеної норми, розірвання господарського договору може бути вчинено як за згодою сторін, так і у разі односторонньої відмови від нього. За загальним правилом, розірвання договору в односторонньому порядку не допускається, однак окремі договірні відносини допускають можливість одностороннього розірвання договору. Повноваження сторони на одностороннє розірвання договору можуть бути встановлені законом або безпосередньо в договорі.

Одностороння відмова від договору не потребує узгодження та як самостійний юридичний факт зумовлює його розірвання. У випадках, коли право на односторонню відмову у сторони відсутнє, намір розірвати договір може бути реалізований лише за погодженням з іншою стороною, оскільки одностороннє розірвання договору не допускається, а у разі недосягнення сторонами домовленості щодо розірвання договору - за судовим рішенням на вимогу однієї із сторін (ч. 4 ст. 188 ГК України).

Розірванням договору є припинення договірного зобов'язання, тобто зникнення правового зв'язку між сторонами договірного зобов'язання на підставах, встановлених у законі або договорі, та припинення їхніх прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч. 4 ст. 849 ЦК України замовник має право у будь-який час до закінчення роботи відмовитися від договору підряду, виплативши підрядникові плату за виконану частину роботи та відшкодувавши йому збитки, завдані розірванням договору.

Наведеною нормою врегульований випадок, коли одностороння відмова замовника від договору підряду не ставиться в залежність від наявності порушення договірних відносин з боку підрядника, тобто, у даному випадку, одностороння відмова є безпідставною з точки зору закону.

Таким чином, замовнику законом надано право відмовитися в односторонньому порядку від договору у будь-який час до закінчення роботи і визначене цією нормою право не може бути обмежене.

Отже, договір підряду може бути розірваний в результаті односторонньої відмови від нього у повному обсязі, тобто в результаті вчинення замовником одностороннього правочину, який тягне припинення зобов'язань його сторін.

В силу ч. 3 ст. 651 ЦК України у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Відповідно до ч. 2 ст. 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються.

У п. 10.3. договору сторони передбачили, що замовник має право у будь-який час в односторонньому порядку відмовитися від договору без застосування до нього штрафних санкцій (неустойки) шляхом направлення виконавцю письмового повідомлення про це.

Статтею 6 Цивільного кодексу України передбачено право сторін укласти договір, який не передбачено актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства; сторони мають право відступити в договорі від положень актів цивільного законодавства та врегулювати свої відносини на власний розсуд; сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або суті правовідносин сторін.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач в порядку п. 10.3 договору направив відповідачу листа № 122 від 06.02.2015 р., яким повідомив про дострокове припинення (розірвання договору). Вказаний лист був направлений на адресу відповідача 09.02.2015 р., що підтверджується фіскальним чеком № 3108 від 09.02.2015 та списком № 1193 згрупованих поштових відправлень листів у цінних від 09.02.2015 р., належним чином завірені копії яких містяться в матеріалах справи, оригінали були оглянуті у судовому засіданні.

Враховуючи, що така одностороння відмова від договору (розірвання), з огляду на положення ст. ст. 653, 849 ЦК України, не потребує узгодження з відповідачем (підрядником), то договір № СРВ-01/0914 від 04.09.2014 р. р. є припиненим.

Відтак, наявність односторонньої відмови позивача від договору, свідчать про припинення зобов'язань сторін, які виникли в силу укладеного між ними договору підряду, а відтак, предмет спору у даній справі відсутній.

Аналогічна позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 23.05.2012 №5010/1495/2011-18/65 та оглядовому листі Вищого господарського суду України від 18.02.2013 р. № 01-06/374/2013.

За таких обставин, позовна вимога позивача про розірвання договору на виконання робіт від 04.09.2014 р. № СРВ-01/0914 підлягає припиненню на підставі п. п.1-1 ч.1. ст.. 80 ГПК України.

Позивачем заявлені також вимоги про стягнення з відповідача 1 552 426,63 грн. та 23 392,73 грн. процентів за користування чужими грошовими коштами.

Як вбачається із матеріалів справи, що не заперечується сторонами, позивач на виконання договірних зобов'язань перерахував на рахунок відповідача грошові кошти у сумі 1 552 426,63 грн, згідно з платіжним дорученням № 1771 від 05.12.2014 р., призначення платежу «за технічне обстеження СРВ згідно договору № СРВ-01/0914 від 04.09.2014 р.»

Пунктом 10.4. договору передбачено, що у випадку перерахування попередньої оплати на момент відмови замовника від договору в порядку передбаченому п. 10.3. договору, виконавець зобов'язується протягом 7 (семи) банківських днів з дати направлення замовником повідомлення про відмову від договору перерахувати на поточний рахунок замовника різницю між сумою перерахованої замовником попередньої оплати та вартістю фактично виконаних та прийнятих замовником на момент відправлення відмови від договору робіт.

Як уже встановлено судом, листом № 122 від 06.02.2015 р., (направлений 09.02.2015) позивач повідомив відповідача про дострокове припинення (розірвання договору) та повернення грошових коштів - попередню оплату у розмірі 1 552 426,63 грн.

З метою досудового врегулювання спору позивачем також направлялася на адресу відповідача претензія щодо повернення таких коштів протягом 7 днів з дати звернення претензії, та зазначено, що у разі порушення строків повернення грошових коштів, замовником будуть нараховуватися проценти за користування чужими грошима, в порядку та у розмірі, визначені п. 10.5. договору.

У п. 10.5. договору визначено, що у разі порушення строків повернення виконавцем замовнику грошових коштів (попередньої оплати), у випадках передбачених п. 10.4. даного договору, виконавець зобов'язується сплатити замовнику проценти за користування чужими грошовими коштами у розмір 25 % річних від суми сплачених грошових коштів, які підлягають поверненню, з моменту їх отримання до моменту фактичного повернення зазначених грошових коштів покупцю.

Вказана претензія була отримана відповідачем 05.03.2015, що підтверджується матеріалами справи та не заперечується останнім.

На момент вирішення спору по суті грошові кошти відповідачем не повернуті позивачу, а відтак суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача щодо стягнення з відповідача попередньої оплати у розмірі 1 552 426,63 грн. та відсотків у розмірі 23 392,73 грн.

Стосовно заперечень відповідача, то суд зазначає наступне.

Всі доводи відповідача фактично зводяться до належного виконання договору з боку виконавця, про що відповідач надає акти виконаних робіт, які направлялися, за переконанням відповідача на адресу позивача.

Проте як вбачається з матеріалів справи, всі вимоги відповідача про виконання зобов'язань за договором, адресовані позивачу направлялися відповідачем вже після направлення повідомлення позивачем вимоги про розірвання договору, тобто уже після припинення дії такого договору зокрема: лист № 05/02-15 від 05.02.2015, був надісланий лише 26.02.2015, а всі інші листи в тому числі щодо направлення актів виконаних робіт датовані березнем-квітнем 2015 року.

Оскільки у п. 10.4. договору сторонами було визначено, що у випадку перерахування попередньої оплати на момент відмови замовника від договору в порядку передбаченому п. 10.3. договору, виконавець зобов'язується протягом 7 (семи) банківських днів з дати направлення замовником повідомлення про відмову від договору перерахувати на поточний рахунок замовника різницю між сумою перерахованої замовником попередньої оплати та вартістю фактично виконаних та прийнятих замовником на момент відправлення відмови від договору робіт.

Відповідачем в порядку ст.ст. 33,34 ГПК України надано суду жодного доказу який би підтверджував факт виконання останнім та прийняття позивачем робіт станом на 09.02.2015 р. (момент відправлення відмови від договору - листа № 122 від 06.02.2015 р.).

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до вимог статті 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати на оплату судового збору покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 32, 33, 49, 80, 82 - 85 ГПК України, господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Припинити провадження в частині позовних вимог про розірвання договору на виконання робіт від 04.09.2014 р. № СРВ-01/0914.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ВАСТЕЛ» (03039, м. Київ, вул.. Голосіївська, буд. 7, кор. 3, поверх 3; ідентифікаційний код 36376347) на користь Українського державного підприємства «Укрхімтрансаміак» (02002, М. Київ, вул.. М.Раскової, буд. 15; ідентифікаційний код 31517060) грошові кошти у розмірі 1 552 426 (один мільйон п'ятсот п'ятдесят дві тисячі чотириста двадцять шість) грн 63 коп.; проценти за користування грошима у розмірі 23 392 (двадцять три тисячі триста дев'яносто дві) грн 73 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 31 516 (тридцять одну тисячу п'ятсот шістнадцять) грн 39 коп.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 17.09.2015 р.

Суддя Пукшин Л.Г.