ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.09.15 Справа№ 914/2503/15

За позовом: Дочірнього підприємства «Санаторно-курортний комплекс «Моршинкурорт» Закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця», м. Моршин, Львівська область

до відповідача: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1,

м. Моршин, Львівська область

про: стягнення 28 776,57 грн.,

Суддя Долінська О.З.

При секретарі Вашкевич Н.І.

За участю представників:

позивача: Бунчак Р.П. - дов. №13-16/113 від 27.01.2015 року,

відповідача: не з'явився.

Учасникам судового процесу роз'яснено права та обов'язки передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України. Заяв про відвід судді не подавалось. Клопотань про технічну фіксацію судового процесу не поступало.

На розгляд господарського суду Львівської області поступив позов Дочірнього підприємства «Санаторно-курортний комплекс «Моршинкурорт» Закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення 28 776,57 грн. Ухвалою від 27.07.2015 р. порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 04.08.2015р.

Рух справи відображено в ухвалах суду, які містяться в матеріалах справи.

В судове засідання 10.09.2015 р. представник позивача з'явився, позов підтримав, вимоги ухвали суду від 04.08.2015 року виконав. Просить позов задоволити.

В судове засідання 10.09.2015 р. представник відповідача не з'явився, незважаючи на те, що належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи судом (докази містяться в матеріалах справи), причини неявки в судове засідання не повідомив, вимоги ухвал суду не виконав.

Відповідно до п. 3.9.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.11 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи, у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК України.

У разі присутності сторони або іншого учасника судового процесу в судовому засіданні протокол судового засідання, в якому відображені відомості про явку сторін (пункт 4 частини другої статті 811 ГПК України), є належним підтвердженням повідомлення такої сторони (іншого учасника судового процесу) про час і місце наступного судового засідання.

Таким чином, судом вжито усі передбачені дії і дотримано встановлені вимоги щодо належного повідомлення сторін про дату, час та місце судового розгляду даної справи.

Враховуючи вищенаведене, слід зазначити, що судом, згідно вимог Господарського процесуального кодексу України, надавалась в повному обсязі можливість Учасникам процесу щодо обгрунтування їх правової позиції по суті спору та подання доказів, чим забезпечено принцип змагальності.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній матеріалами, відповідно до ст.75 Господарського процесуального кодексу України.

В судовому засіданні 10.09.2015 р. судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представника позивача, повно, всебічно і об'єктивно з'ясувавши усі обставини справи в їх сукупності, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, оглянувши оригінали документів, судом встановлено таке.

01.10.2013р. між ДП "СКК "Моршинкурорт" ЗАТ "Укрпрофоздоровниця" (позивач у справі) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (відповідач у справі) було укладено договір оренди нежитлового приміщення №ДП 170/о-2013 (надалі - Договір), за умовами якого позивач передав, а відповідач прийняв у строкове платне користування нежитлове приміщення - яке розташоване в цокольному поверсі відділення "Бальнеологічна лікарня" загальною площею 30 кв.м., що знаходиться в АДРЕСА_2, для торгівлі промисловими товарами.

Пунктом 3.1 договору сторони встановили орендну плату за користування приміщенням у розмірі 1 430,40 грн. (без ПДВ) за перший місяць оренди. Розмір оренди за кожний наступний місяць визначається орендодавцем з урахуванням індексу інфляції за минулий місяць нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку, встановленому законодавством України.

Відповідно до п. 3.5. Договору, орендар проводить опалту орендних платежів на поточний рахунок №301 Відділення №1 ПАТ «Енергобанк» м. Львів МФО 300272, ЄДОПОУ 02649905, шляхом щомісячних перерахувань до останнього календарного числа поточного місяця, або готівкою в касу.

Згідно п. 7.1 договору строк його дії становить з 01.10.2013р. до 30.09.2014р.

На виконання умов договору, сторонами було підписано акт прийому-передачі майна від Орендодавця Орендарем.

01.09.2014 року за актом приймання-передачі Орендар повернув (передав) орендоване майно по Договору Орендодавцю.

Як стверджує позивач, в період дії договору відповідач систематично прострочував оплату орендних платежів, внаслідок чого допустив основної заборгованість в розмірі 19822,02грн. за період з 01.10.2013 року по 31.08.2014 року по Договору.

Так, беручи до уваги наведенні вище обставини, а також враховуючи, що відповідач станом на час розгляду справи не здійснив погашення основної заборгованості, позивач просить суд стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 19 822,02 грн. основного боргу, 8 219,44 грн. пені за період прострочення з 01.11.2013 року по 30.06.2015 року та 735,11 грн. 3% річних.

Розглянувши доводи позовних вимог, заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обгрунтованими та підлягають до задоволення частково. При цьому, суд виходить з наступного:

Згідно положень статті 193 ГК України та статей 525, 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 283 ГК України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Судом встановлено, між сторонами виникли договірні відносини на підставі договору оренди від 01.10.2013р. №ДП 170/о-2013.

Підставою для звернення позивача до суду стало невиконання відповідачем умов договору в частині сплати орендних платежів у період з листопада 2013р. по липень 2015р.

З матеріалів справи також вбачається, що основна заборгованість відповідача за спірний період становить 19 822,02 грн.

З огляду на це, суд вважає вимогу позивача про стягнення з відповідача 19 822,02 грн. грн. основного боргу обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволення.

В той же час, господарський суд зазначає, що відповідачем не представлено жодних доказів, які спростовували б наявність заборгованості станом на час розгляду спору.

Відповідач у визначеному законодавством порядку не заперечив проти позову.

Відповідно до п. 3.10. Орендана плата, а також інші платежі, передбачені п. 3.9, внесені несвоєчасно або не в повному обсязі, стягується з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості, з урахуванням індексації, за кожний день прострочення, включаючи день проплати.

Крім того, відповідно до ст.625 ЦК боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі вищенаведеної норми, позивач, у зв'язку з неналежним виконанням з боку відповідача своїх договірних зобов'язань в частині оплати, здійснив нарахування останньому 8 219,44 грн. пені та 735,11 грн. 3% річних.

У відповідності до ч.6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Так, позивачем було нараховано відповідачу пеню на основну суму за період з 01.11.2013р. по 30.06.2015р., тобто за межами періоду за який таке нарахування могло здійснюватися згідно вищенаведеної норми.

Зокрема, суд зазначає, що правильним періодом за який має бути нарахована пеня на основну суму боргу є з 01.11.2013р. по 30.10.2014р., і така згідно перерахунку здійсненого судом складає 1 066,95 грн.

Господарський суд, здійснивши перевірку нарахованих сум встановив, що позивачем здійснено неправильний розрахунок пені. Зокрема, за результатами перерахунку, суд дійшов висновку, що така становить - 1066,95 грн. (замість 8 219,44грн. вказаних у позовній заяві) і підлягає до стягнення з відповідача в сумі 1 066,95 грн. В задоволені решти позовних вимог щодо стягнення пені в сумі 7 152,49 грн. суд відмовляє.

В той же час, розрахунок 3 % річних в сумі 735,11грн. було здійснено позивачем правильно та обґрунтовано, а тому в цій частині позовні вимоги підлягають до задоволення повністю.

Таким чином, на підставі вищенаведеного, задоволенню підлягають позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 19822,02 грн. основного боргу, 1 066,95 грн. пені та 735,11грн. 3 % річних.

За умовами ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи, що позивачем представлено достатньо об'єктивних та переконливих доказів в підтвердження своїх позовних вимог, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення частково.

Витрати, відповідно до ст. 49 ГПК України, по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відтак підлягає до задоволення з відповідача на користь позивача 1 372,89 грн. понесених витрат на сплату судового збору. Решта сума понесених витрат по сплаті судового збору залишити за позивачем.

Керуючись ст.ст. 43,33,34,44,49,75,82-85, 116, 117 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задоволити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (82482, АДРЕСА_1, код ІПН НОМЕР_1) на користь Дочірнього підприємства "Санаторно-курортний комплекс "Моршинкурорт" Закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" (82482, Львівська область, м. Моршин, вул. Паркова площа, 3, ) 19822,02 грн. основного боргу, 1 066,95 грн. пені, 735,11грн. 3 % річних та 1 372,89 грн. витрат по сплаті судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог.

3. В задоволені решти позовних вимог - відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили відповідно до ст.116 та 117 ГПК України.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України, може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст. ст. 91- 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 15.09.2015 р.

Суддя Долінська О.З.