ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
"24" березня 2015 р. Справа № 921/256/14-г/6
УХВАЛА

Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Шумського І.П.

Розглянув матеріали справи за скаргою Суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1 б/н від 24.11.2014 року на дії державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції у справі:

за позовом - Фізичної особи - суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, 46000)

до відповідача №1 - Тернопільської міської ради (вул. Листопадова, 5, м. Тернопіль, 46001)

відповідача №2 - Фізичної особи - суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1 (вул. Вербицького, 2, м. Тернопіль, Тернопільська область, 46000)

відповідача №3 - Тернопільського міського управління юстиції (вул. Київська, 3а, м. Тернопіль, 46016)

про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки та зобов'язання вчинити певні дії

За участю представників:

стягувача: не з'явився;

боржника: ОСОБА_1, ОСОБА_3

ДВС: ОСОБА_4

Суть справи:

24 листопада 2014 року Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 звернувся в господарський суд Тернопільської області зі скаргою б/н від 21.11.2014 р. на дії державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції у справі №921/256/14-г/6

Ухвалою від 26 листопада 2014 року, на підставі абз. 8 п.3.16 постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26 грудня 2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" вирішення питання про прийняття скарги відкладено до повернення матеріалів справи із суду касаційної інстанції.

Після повернення матеріалів справи, ухвалою від 17 грудня 2014 року скаргу призначено до розгляду в судовому засіданні на 15 січня 2015 року.

На виконання відповідного запиту, викладеного у листі Львівського апеляційного господарського суду №09-01/5441/14 від 15 грудня 2014 р., через надходження касаційної скарги, керуючись ст.ст. 91, 109 ГПК України, справу №921/256/14-г/6 із супровідним листом №2078/2014 від 30 грудня 2014 року, направлено до суду апеляційної інстанції для передачі до Вищого господарського суду України.

У звязку з цим, відповідно до абзацу 7 п.3.16 постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26 грудня 2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" ухвалою від 15 січня 2015 року, провадження по розгляду скарги підприємця ОСОБА_1 б/н від 21.11.2014 р. на дії державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції зупинено до повернення матеріалів господарської справи №921/256/14-г/6 до суду першої інстанції.

Оскільки обставини які стали підставою для зупинення провадження усунуто, ухвалою від 04 березня 2015 року розгляд скарги поновлено та призначено до розгляду в судовому засіданні на 24 березня 2015 року.

В засідання 24 березня 2015 року уповноважені представники стягувача та відповідачів №№1,3 не з'явились, заперечення на скаргу не подали, що згідно з ч.2 ст. 121-2 ГПК України, не перешкоджає розгляду скарги по суті.

Учасникам процесу розяснено належні їм права та обовязки, передбачені ст.ст. 20,22,81-1 ГПК України.

За відсутності відповідного клопотання аудіозапис судового засідання не здійснювався.

Представник скаржника подану скаргу підтримав повністю, додав додаткові матеріали до справи, зокрема договір дарування, оскільки на його думку зміна власника земельної ділянки робить неможливим виконання судового рішення.

На запитання суду, щодо винесення Вищим господарським судом України ухвали про зупинення виконання судового рішення у справі №921/256/14-г/6, представник скаржника повідомив, що такої ухвали суд не виносив, хоча вони про це клопотали у касаційній скарзі. Зазначені в оcпорюваній постанові ДВС та наказі суду суми боржником не сплачені.

Представник ДВС в усних запереченнях на скаргу зазначила, що при винесенні оспорюваної постанови, ДВС керувалося ст.ст. 17,19,20,25 Закону України "Про виконавче провадження". Форма і зміст наказу господарського суду відповідали вимогам закону щодо виконавчого документу. У ДВС не було підстав для відмови у відкритті виконавчого провадження. Підставами для винесення оскаржуваної постанови, стала заява стягувача, та доданий до неї судовий наказ від 16.10.2014р у справі №921/256/14-г/6.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення боржника, його представника, органу ДВС, судом встановлено наступне:

Рішенням господарського суду Тернопільської області від 17 червня 2014 року, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 22 вересня 2014 року, позовні вимоги підприємця ОСОБА_2 задоволено частково, та серед іншого, постановлено:

1. Визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки укладений 12 липня 2011 року між Тернопільською міською радою та суб'єктом підприємницької діяльності ОСОБА_1, посвідчений нотаріально та зареєстрований в реєстрі за №997.

2. Скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 (вул. Вербицького, 2, м. Тернопіль, код НОМЕР_1) на земельну ділянку площею 0,0178 га по вул. Вербицького, 2 у м. Тернополі (кадастровий номер :06:002:0053), про що внести відповідний запис до Державного реєстру речовий прав на нерухоме майно.

3. Стягнути з підприємця ОСОБА_1 (вул. Вербицького, 2, м. Тернопіль, код НОМЕР_2) на користь підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, 46000, код НОМЕР_3) 2436 (дві тисячі чотириста тридцять шість) грн. сплаченого судового збору, 2000 (дві тисячі) грн. витрат на послуги адвоката.

Після набрання судовим рішенням від 17 червня 2014 року законної сили, на його виконання, в частині стягнення 2436 грн. судового збору та 2000 грн. витрат на послуги адвоката, 16 жовтня 2014 року господарським судом видано відповідний наказ №921/256/14-г/6.

За заявою підприємця ОСОБА_2 від 03 листопада 2014 року, державним виконавцем Другого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції 11 листопада 2014 року відкрито виконавче провадження ВП №45342741 про стягнення з ОСОБА_1 (вул. Вербицького, 2, м. Тернопіль, код НОМЕР_2) 2436 грн. сплаченого судового збору, 2000 грн. витрат на послуги адвоката та встановлено строк для добровільного виконання до 18 листопада 2014 року.

У названій постанові сторонам розяснено право знайомитись з матеріалами виконавчого провадження, внесеним до Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень, за адресою в мережі Інтернет https://trade.informjust.ua/. та надано ідентифікатор доступу.

Як вбачається з наданої скаржником копії конверта з відміткою штемпеля відділення поштового звязку та змісту скарги, постанову про відкриття виконавчого провадження ОСОБА_1 отримано 14 листопада 2014 року.

У визначений для добровільного виконання строк ОСОБА_1 постановлені до стягнення суми на користь ОСОБА_2 не перерахував. А звернувся до суду зі скаргою на дії органу ДВС.

За змістом скарги, у звязку з оскарженням судових рішень першої та апеляційної інстанції в касаційному порядку та заявлення клопотання про зупинення виконання в органу ДВС не було підстав для відкриття виконавчого провадження.

Про неможливість виконання судового рішення на думку скаржника, свідчить і те що за договором дарування від 26 березня 2014 року земельна ділянка площею 0,0178 га по вул. Вербицького, 2 у м. Тернополі (кадастровий номер :06:002:0053) перейшла у власність іншої особи. А за договором дарування приміщення від 26 березня 2014 року у власність іншої особи перейшла і будівля магазину з надбудовою офісних приміщень, що розташовані на земельній ділянці площею 0,0178 га (кадастровий номер :06:002:0053) по вул. Вербицького, 2 у м. Тернополі.

Судом зясовано, що у касаційних скаргах, отриманих Вищим господарським судом України 07 листопада 2014 року та 30 січня 2015 року, ОСОБА_1 просив скасувати судові рішення першої та апеляційної інстанції від 17 червня та 22 вересня 2014 року та зупинити їх виконання до закінчення перегляду справи в касаційному порядку.

Ухвалами Вищого господарського суду України від 13 листопада 2014 року та від 04 лютого 2015 року у справі №921/256/14-г/6 касаційні скарги ОСОБА_1 повернуто скаржнику.

На зазначені ухвали касаційної інстанції ОСОБА_1 подано скаргу про їх перегляд Верховним Судом України.

Ухвалою від 02 березня 2015 року Вищий господарський суд України відмовив ОСОБА_1 у допуску справи №921/256/14-г/6 до провадження Верховного Суду України.

Станом на час розгляду скарги рішення господарського суду Тернопільської області від 17 червня 2014 року набрало законної сили і є чинним.

Касаційна інстанція, в порядку ст. 121-1 ГПК України, виконання оскаржуваних рішень господарського суду не зупиняла.

Зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи сторін, оцінивши докази, які мають значення для розгляду скарги, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для її задоволення, з огляду на таке.

Відповідно до змісту пункту 4 частини 3 статті 129 Конституції України, ст.ст.4-3, 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести належними і допустимими доказами ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Поданими скаржником доказами, не доведено обґрунтованість заявленої скарги.

Так, відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У рішенні від 25.07.2002р. у справі "Совтрансавто-Холдинг" проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Відповідно до пілотного рішення Європейського суду з прав людини від 15 січня 2010 року справі "ОСОБА_5 проти України" право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обовязкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (див. рішення у справі «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece), від 19 березня 1997 року, п. 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-II). Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок (див. рішення у справі «Іммобільяре Саффі» проти Італії» (Immobiliare Saffi v. Italy), [GC], № 22774/93, п. 66, ECHR 1999-V).

Відповідно необґрунтовано тривала затримка у виконанні обовязкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції (див. рішення у справі «Бурдов проти Росії», № 59498/00, ECHR 2002-III).

В силу ст. 124 Конституції України, ст.115 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку встановленому Господарським процесуальним кодексом України, Законом України "Про виконавче провадження" №606-XIV від 21 квітня 1999 року (далі-Закон №606-XIV), іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

В преамбулі Закону №606-XIV визначено, що правила цього закону застосовуються, зокрема, у разі невиконання рішень судів у добровільному порядку.

Згідно з ст. 2 Закону №606-XIV, примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Стаття 6 Закону №606-XIV покладає на державного виконавця обовязок використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

В порядку ст. 25 Закону №606-XIV, державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

У відповідності до ч.2 п.2 ст. 25 Закону №606-XIV, в постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Вичерпний перелік підстав для відмови у відкритті виконавчого провадження, передбачено ст. 26 Закону №606-XIV.

Обставин, наведених у ст. ст. 25, 26 Закону №606-XIV, за наявності яких закон виключає можливість відкриття органом ДВС виконавчого провадження, скаржником не зазначено.

Посилання скаржника на неправомірність дій державного виконавця, у звязку з оскарженням судових рішень першої та апеляційної інстанції в касаційному порядку та заявлення клопотання про зупинення виконання, суд оцінює критично, оскільки, відповідно до п.4 ч.1 ст. 37 Закону №606-XIV, вказана обставина може бути підставою лише для зупинення виконавчого провадження і виключно за умови прийняття в порядку ст. 121-1 ГПК України судом касаційної інстанції відповідного рішення про зупинення стягнення на підставі виконавчого документа.

Як зазначалось вище, клопотання про зупинення виконання до провадження Вищим господарським судом України не приймалось і ухвала з цього приводу касаційною інстанцією прийнята не була.

На заслуговує на увагу і твердження скаржника про неможливість виконання судового рішення, через зміну власника земельної ділянки, оскільки оскаржувана постанова органу ДВС прийнята стосовно відшкодування судового збору та витрат на послуги адвоката, і для виконання інших пунктів резолютивної частини рішення значення не має.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 86,121-2 ГПК України, Закону України "Про виконавче провадження", Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практики Європейського суду з прав людини, Конституції України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні скарги Суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1 б/н від 24.11.2014 року на дії державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції відмовити.

На ухвалу господарського суду, яка не набрала законної сили, сторони, прокурор та особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов'язки мають право подати апеляційну скаргу протягом пяти днів з дня прийняття ухвали, через місцевий господарський суд.

Суддя І.П. Шумський