ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

16.09.2015р. Справа № 905/1211/15

за позовом ОСОБА_1 акціонерного товариства «Нікопольський завод феросплавів»,

, м.Нікополь

до відповідача ОСОБА_1 акціонерного товариства «Маріупольський металургійний

комбінат імені Ілліча», , м.Маріуполь

про стягнення пені та трьох процентів річних в сумі 106550 грн. 07 коп.

Суддя Левшина Г.В.

Представники:

від позивача: не зявився

від відповідача: не зявився

В засіданні суду брали участь:

СУТЬ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство «Нікопольський завод феросплавів», м.Нікополь, позивач, звернувся до господарського суду з позовною заявою до відповідача, ОСОБА_1 акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча», м.Маріуполь, про стягнення пені в сумі 96447,34 грн. та трьох процентів річних в сумі 10102,73 грн.

В обгрунтування своїх вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору поставки №141507/1306429 від 30.12.2013р. в частині своєчасної оплати вартості поставленого товару.

Відповідач надав заперечення на позов від 20.08.2015р. №09/65-20, в яких стверджує про недоведеність позивачем наявності порушення строків оплати відповідачем, припинення зобовязань між сторонами.

12.08.2015р. до суду надійшло клопотання від 10.08.2015р. №09/65-02 ОСОБА_1 акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча», м.Маріуполь про зменшення заявленого позивачем до стягнення розміру пені на 80%.

Крім цього, 12.08.2015р. відповідачем також заявлене клопотання від 10.08.2015р. №09/65-03 про відстрочку виконання судового рішення строком на 4 (чотири) місяці.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, господарський суд встановив:

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання згідно із ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України, ст.174 Господарського кодексу України виникають, зокрема, з договору та інших правочинів.

Згідно ст.712 Цивільного кодексу України, ст.265 Господарського кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

30.12.2013р. між сторонами був підписаний договір поставки №141507/1306429, за умовами якого позивач (постачальник) зобовязався поставити та передати у власність відповідача (покупця), а відповідач прийняти та оплатити згідно п.3.4 договору феросплави, протягом строку з 01.07.2014р. по 31.12.2014р. на умовах, у кількості та строки, вказані у специфікаціях до договору, які є його невідємними частинами.

Згідно до п.2.1 договору поставка товару здійснюється на умовах СРТ, залізнична станція Маріуполь сортувальний Донецької залізниці. Можливе постачання товару на умовах ФСА, склад вантажовідправника, автотранспортом покупця. Партією поставки товару за цим договором є кількість товару, відвантаженого для перевезення за однією залізничною накладною.

Сторонами до договору №141507/1306429 від 30.12.2013р. було підписано специфікації №№1, 2 від 01.07.2014р., №3 від 03.07.2014р., №№4, 5 від 30.07.2014р., №6 від 05.08.2014р., №№7, 8, 9, 10 від 02.09.2014р., №№11, 12, 13 від 29.09.2014р., №№14, 15 від 01.10.2014р., №№16, 17 від 30.10.2014р., в яких узгоджено найменування товару, його якість, кількість, ціну реалізації, строки поставки, загальну суми по специфікації тощо.

Відповідно до п.2.3 договору №141507/1306429 від 30.12.2013р. датою поставки товару при постачанні залізничним транспортом вважається дата штемпеля на залізничній накладній станції вантажовідправника.

Як встановлено судом, згідно з наданими до матеріалів справи:

- квітанцією №003915 автомобілем №АР6748ВМ позивачем було поставлено відповідачу 16.09.2014р. товар на суму 3139305,64 грн.;

- квітанцією №003935 автомобілем №АР77880СІ позивачем було поставлено відповідачу 19.09.2014р. товар на суму 2869303,14 грн.;

- залізничною накладною №№47815063 у вагоні №67920405 позивачем було поставлено відповідачу 30.09.2014р. товар на суму 1087709,24 грн.;

- залізничними накладними №№47815006, 47814967, 47815097, 47815071, 47814959, 47815089, 47815030 , 47815048, 47814991 у вагонах №№60446044, 64079205, 67910323, 66630120, 60628815, 60433463, 64203912, 67894725, 60432507 позивачем було поставлено відповідачу 30.09.2014р. товар на суму 10058493,56 грн.;

- квітанціями №№30269, 30271, 30268, 30270 автомобілем №№17-30, 38-47, 21-77, 81-45 позивачем було поставлено відповідачу 16.09.2014р. товар на суму 1193131,40 грн.;

- квітанціями №№30277, 30278 автомобілем №№81-45, 17-30 позивачем було поставлено відповідачу 18.09.2014р. товар на суму 620281,99 грн.;

- залізничною накладною №47506498 у вагоні №67668160 позивачем було поставлено відповідачу 21.09.2014р. товар на суму 1430062,90 грн.

- залізничними накладними №№47506514, 47506522, 47506506 у вагонах №№ 67883835, 60391331, 64165787 позивачем було поставлено відповідачу 21.09.2014р. товар на суму 3079102,62 грн.

- квітанціями №№30297, 30296, 30298 автомобілем НОМЕР_1, НОМЕР_2 позивачем було поставлено відповідачу 29.09.2014р. товар на суму 790820,09 грн.

Згідно вимог ст.ст.525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобовязання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

За приписом ст.526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст.193 Господарського кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Пунктом 3.4 договору поставки №141507/1306429 від 30.12.2013р. встановлено, що відповідач здійснює оплату товару, що постачається, шляхом перерахування грошових коштів на рахунок позивача протягом 30 банківських днів з дати поставки товару.

Оплата буде здійснюватися на користь позивача на розрахунковий рахунок №9082 в ПАТ КБ «ПриватБанк», 49094, м.Дніпропетровськ, вул.Набережна Перемоги, 50, МФО 305299 (п.3.5 договору).

Таким чином, за висновками суду, відповідач мав сплатити вартість товару, отриманого від позивача:

- 16.09.2014р. в строк до 28.10.2014р.;

- 18.09.2014р. в строк до 30.10.2014р.

- 19.09.2014р. в строк до 31.10.2014р.;

- 21.09.2014р. в строк до 31.10.2014р.;

- 29.09.2014р. в строк до 10.11.2014р.;

- 30.09.2014р. в строк до 11.11.2014р.

Як встановлено, згідно з довідкою від 29.01.2015р. №Е.21.0.0.0/4-4949 ПАТ КБ «ПриватБанк» на поточний рахунок №9082 ПАТ «Нікопольський завод феросплавів» надійшли кошти від ПАТ «МК Азовсталь»:

-04.11.2014р. на суму 4332437,04 грн;

-07.11.2014р. на суму 7998750,65 грн.;

-17.11.2014р. на суму 11937022,89 грн.

Таким чином, за висновками суду, свої зобов`язання щодо своєчасної та повної сплати позивачу грошових коштів за поставлений товар всупереч ст.526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України відповідач виконав з простроченням.

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем на підставі ст.625 Цивільного кодексу України за період з 29.10.2014р. по 17.11.2014р. нараховано та предявлено до стягнення три проценти річних в сумі 10102,73 грн.

За приписом ст.218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Відповідно до ст.551 Цивільного кодексу України та ст.230 Господарського кодексу України предметом неустойки є грошова сума, яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Частиною 2 ст.551 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір неустойки встановлюється договором або актом цивільного законодавства, при цьому розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі.

Відповідно до п.7.6 договору №141507/1306429 від 30.12.2014р. сторонами узгоджено, що у випадку порушення відповідачем строків оплати за поставлений товар, останній сплачує позивачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у відповідний період, за кожен день прострочення оплати.

Згідно вказаного пункту договору позивачем за період з 29.10.2014р. по 17.11.2014р. заявлені вимоги про стягнення з відповідача пені в сумі 96447,34 грн.

За висновками суду, розрахунок трьох процентів річних та пені є арифметично вірним, таким, що відповідає законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи.

При цьому, посилання відповідача на недоведеність позовних вимог спростовуються наданими до справи документами.

Одночасно, припинення зобовязань між сторонами внаслідок їх належного виконання не є підставою, що звільняє сторони від відповідальності за припущення прострочення виконання такого зобовязання.

12.08.2015р. до суду надійшло клопотання від 10.08.2015р. №09/65-02 ОСОБА_1 акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча», м.Маріуполь про зменшення заявленого позивачем до стягнення розміру пені на 80%.

Згідно з ч.1 ст.233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно ч.3 ст.551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника.

Стаття 83 Господарського процесуального кодексу України надає господарському суду право, приймаючи рішення, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Правовий аналіз названих статей свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду. Вирішуючи питання про зменшення розміру штрафу, який підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, суд повинен з'ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки розміру збитків, а також об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення у виконанні зобов'язання, невідповідності розміру штрафу наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Відповідно до ст.43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Як встановлено судом, позивачем всупереч вимог ст.ст.4-3, 33 Господарського процесуального кодексу України не доведено жодними доказами факту виникнення в нього збитків, будь-яких інших негативних наслідків у звязку з допущенням прострочення виконання відповідачем своїх зобовязань за договором №141507/1306429 від 30.12.2013р.

При цьому, як було викладено вище, з боку відповідача повністю виконано свої зобовязання з оплати отриманого від позивача товару.

Згідно повідомлення Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників податків у м.Донецьку МГУМД від 05.05.2015р. відповідач був позбавлений права на автоматичне бюджетне відшкодування податку на додану вартість за січень 2015р.

Судом також прийнято до уваги ті обставини, що наказом керівника Антитерористичного центру при СБК №33/6/а від 07.10.2014р. «Про визначення районів проведення антитерористичної операції і термінів її проведення» визначено, що Донецька і Луганська області (без винятків) входять до території проведення з 07.04.2014р. Таким чином, враховуючи місцезнаходження відповідача (м.Маріуполь), останній здійснює свою господарську діяльність на території проведення антитерористичної операції.

Таким чином, за висновками суду, нарахування позивачем до стягнення з відповідача пені є завищеним та не відповідає, передбаченим у п.6 ст.3, ч.3 ст.509 та ч.ч.1, 2 ст.627 Цивільного кодексу України засадам справедливості, добросовісності, розумності.

За таких обставин, враховуючи надані до матеріалів справи докази, приймаючи до уваги повне виконання відповідачем своїх зобовязань перед позивачем, а також відсутність відомостей щодо понесення позивачем у звязку з цим збитків, суд дійшов висновку про наявність виняткових підстав для зменшення заявленого до стягнення позивачем розміру пені до 48223,67 грн., в результаті чого клопотання відповідача підлягає частковому задоволенню.

Як наслідок, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в сумі 58326,40 грн., у тому числі пеня в сумі 48223,67 грн. та три проценти річних в сумі 10102,73 грн.

Судовий збір підлягає віднесенню на відповідача повністю, враховуючи, що, за висновками суду, спір по справі виник внаслідок неправильних дій відповідача.

Клопотання від 10.08.2015р. №09/65-03 ОСОБА_1 акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча», м.Маріуполь про відстрочку виконання судового рішення строком на 4 місяці судом залишено без задоволення з огляду на таке:

Відповідно до ст.124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обовязковими до виконання на всій території України.

За приписом ст.115 Господарського процесуального кодексу України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обовязковими на всій території України.

Згідно із ст.121 Господарського процесуального кодексу України суд може відстрочити виконання рішення при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, і у виняткових випадках, залежно від обставин справи.

При цьому, відстрочка фактично означає відкладення чи перенесення виконання рішення на новий строк. Підставою для відстрочки виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у строк або встановленим господарським судом способом.

За висновками суду, обставини, якими відповідач обгрунтовує клопотання про відстрочку виконання судового рішення, є майже тотожніми обставинам, які були враховані судом при зменшенні заявленого позивачем до стягнення розміру пені. При цьому, відсутність у відповідача необхідних грошових коштів не може бути підставою для відстрочки виконання судового рішення.

Одночасно, викладене у клопотанні відповідачем обгрунтування строку відстрочки на чотири місяці жодним чином не обгрунтоване та є лише припущеннями відповідача.

За таких обставин, приймаючи до уваги матеріальні інтереси позивача, заява від 10.08.2015р. №09/65-03 ОСОБА_1 акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча», м.Маріуполь про відстрочку виконання судового рішення строком на 4 місяці підлягає залишенню без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.4-3, 22, 33, 43, 44, 49, 82-85, 121 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 акціонерного товариства «Нікопольський завод феросплавів», м.Нікополь до ОСОБА_1 акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча», м.Маріуполь про стягнення пені в сумі 96447,34 грн. та трьох процентів річних в сумі 10102,73 грн. задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» (87500 Донецька обл., м.Маріуполь, вул.Лепорського, 1, , р/р 445 у ПАТ «ПУМБ» м.Маріуполь, МФО 334851) на користь ОСОБА_1 акціонерного товариства «Нікопольський завод феросплавів» (53200 Дніпропетровська обл., м.Нікополь, вул.Електрометалургів, 310, , р/р 9082 у ПАТ КБ «ПриватБанк» м.Дніпропетровськ, МФО 305299) пеню в сумі 48223 грн. 67 коп. та три проценти річних в розмірі 10102 грн. 73 коп., судовий збір в сумі 2131 грн. 00 коп.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 акціонерного товариства «Нікопольський завод феросплавів», м.Нікополь до ОСОБА_1 акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча», м.Маріуполь відмовити.

В судовому засіданні 16.09.2015р. оголошено повний текст рішення.

Суддя Г.В. Левшина