РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.09.2015Справа №910/13099/15

За позовом Приватного акціонерного товариства «Алчевський ПВК Кремінь»

До Публічного акціонерного товариства «Златобанк» від імені якого діє уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації

Про зміну умов кредитного договору

Суддя Мельник В.І.

Представники:

від позивача Коваль І.В., довіреність № б/н від 20.05.2015

від відповідача Чутенко І.В., довіреність № 28 від 14.05.2015

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство «Алчевський ПВК Кремінь» (далі - позивач) подало на розгляд господарського суду міста Києва позов до Публічного акціонерного товариства «Златобанк від імені якого діє уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації (далі - відповідач) про зміну умов кредитного договору.

Позовні вимоги позивача мотивовані тим, що з моменту укладення кредитного договору № 197/30/13-KLMV від 19.07.2013. змінились його істотні умови, а саме значно змінився курс іноземної валюти, в якій позивач отримував кредит, внаслідок чого останній просить суд змінити умови договору.

Ухвалою суду від 22.05.2015р. порушено провадження у справі № 910/13099/15 та призначено розгляд на 10.07.2015 р.

08.06.2015р. відповідач подав через канцелярію суду відзив на позов.

07.07.2015р. позивач подав через канцелярію суду документи по справі.

10.07.2015р. судове засідання не відбулось, у зв'язку з лікарняним судді Мельника В.І., у зв'язку з чим судове засідання було призначено на 27.07.2015р., про що сторони повідомлені згідно розписок.

27.07.2015р. представник позивача у судовому засіданні підтримав свої позовні вимоги у повному обсязі, надав пояснення по справі.

Представник відповідача проти позову заперечив.

Суд відклав розгляд справи на 11.09.2015р.

11.09.2015р. представник позивача у судовому засіданні підтримав свої позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача проти позову заперечив .

Суд вирішив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Згідно ст.87 Господарського процесуального кодексу України повне рішення та ухвали надсилаються сторонам, прокурору, третім особам, які брали участь в судовому процесі, але не були присутні у судовому засіданні, рекомендованим листом з повідомленням про вручення не пізніше трьох днів з дня їх прийняття або за їх зверненням вручаються їм під розписку безпосередньо у суді.

Розглянувши подані документи та матеріали, заслухавши пояснення представника відповідача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

19 липня 2013 року між АТ «ЗЛАТОБАНК» (далі - відповідач, кредитодавець) та ПРАТ "ПВК КРЕМІНЬ" (далі - позивач, позичальник) було укладено Кредитний договір № ] 97/30/13-КЬМУ (далі - «Кредитний договір»).

Згідно п.1.1 кредитного договору в порядку та на умовах, встановлених цим Кредитним Договором та чинним законодавством України, Кредитодавець надає Позичальнику Кредит, а Позичальник зобов'язується в повному обсязі повернути Кредит, сплатити Проценти за користування Кредитом та виконати інші умови цього Кредитного Договору.

Згідно п. 1.2. кредитного договору, кредитодавець надає Позичальнику Кредит у формі відкриття відкличної Кредитної лінії, в межах максимального ліміту заборгованості, визначеного цим кредитним договором. Кредит може надаватися Траншами. Позичальник має право в будь-який час без повідомлення Банку здійснювати погашення поточної заборгованості по Кредиту і за умови дотримання умов надання Кредитних коштів, встановлених цим Кредитним Договором. Може знову отримувати Кредит в межах Максимального Ліміту за Кредитною лінією.

Згідно п. 1.2.1 Кредитного договору Кредит надається для поповнення оборотних коштів.

Згідно п. 1.3. договору, максимальний ліміт заборгованості за кредитною лінією становить 1 500 000,00 гривень.

Відповідно до п. 1.4. кредитного договору, кінцева дата повернення кредиту не пізніше 18 липня 2014 року включно.

Пунктом 1.5. Кредитного договору визначено, що за користування кредитом позичальником сплачуються проценти у вигляді фіксованої процентної ставки, яка встановлюється у наступних розмірах - 26% річних за користування кредитними коштами у гривні; 14% річних за користування кредитними коштами у доларах США.

На виконання своїх договірних зобов'язання за Кредитним договором, банк надав позивачу кредитні кошти на умовах кредитного договору.

В подальшому, 23 жовтня 2013 року між позивачем та відповідачем було укладено Додаткову угоду № 1 до Кредитного договору, за умовами якої сторони домовились щодо зміни розміру процентної ставки, встановивши процентну ставку в наступних розмірах: 25% річних за користування кредитними коштами у гривні; 14% річних за користування кредитними коштами у доларах США (копія наявна в матеріалах справи).

Крім того, 18 липня 2014 року сторони уклали Додаткову угоду № 2 до Кредитного договору, за умовами якої домовились викласти пункти 1.4, 1.5. та 4.3. Кредитного договору у новій редакції, зокрема, передбачивши дату повернення кредиту не пізніше 17 липня 2015 року, а також змінили розмір процентної ставки, встановивши процентну ставку в наступних розмірах: 28% річних за користування кредитними коштами у гривні; 14% річних за користування кредитними коштами у доларах США та встановили розмір штрафу у розмірі 3% від максимального ліміту кредитування за кожний випадок невиконання/неналежного виконання зобов'язань за Кредитним договором.

Згідно поданого позову, позивач посилався на те, що він не міг передбачити зміну курсу української гривні до долару США з 7,993 грн. до 20,5693грн. і розраховував повертати кредит по курсу 7,993 грн., внаслідок чого згідно позову просив суд змінити умови Кредитного договору, а саме змінити валюту виконання зобов'язання за кредитним договором № 197/30/13-KLMV від 19.07.2013р. з валюти долари США на гривню за курсом 7,99 грн. за покупку 1 долару США. Суму кредиту в розмірі 62 000,00 доларів США просив змінити на суму кредиту в розмірі 495 380,00 грн. та стягнути з відповідача судові витрати у розмірі 1218,00 грн.

Суд заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази наявні в матеріалах справи, дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог позивача, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч.1 статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частина 2 статті 509 ЦК України передбачає, що зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно п.1 ч.2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення про позику, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з частиною 1 статті 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що були встановлені договором.

Відповідно до ч.1 статті 188 ГК України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або договором.

Згідно ч.1 статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частина 2 статті 651 ЦК України передбачає, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Відповідно ч. 1 до статті 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання.

Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Відповідно до ч. 4 статті 188 ГК України, у разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Позивач вказує, що істотна зміна обставин є істотне збільшення курсової різниці Євро і долару США по відношенню до Української гривні

Однак, укладення кредитного договору з розрахунком платежів у іноземній валюті передбачає, що позичальник бере на себе ризики валютних коливань. Непередбачуваність валютних коливань є загальновідомим фактом та не може вважатись зміною істотних умов договору.

Зростання курсу євро та долара США - валют кредиту, за загальним правилом, саме по собі не є підставою для зміни умов кредитного договору в частині валюти розрахунку, оскільки у позичальника існувала можливість передбачити в момент укладення договору зміни курсу гривні у відношенні до євро та долара США, виходячи з динаміки зміни курсів валют з моменту введення в обіг національної валюти - гривні та її девальвації й можливість отримання кредиту в національній валюті.

Відповідно до статті 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Разом з тим, визначаючи правовий статус гривні, вказана норма Основного Закону не встановлює сферу її обігу та будь-яких обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Частина 1 статті 533 ЦК України встановлює загальне правило, відповідно до якого грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Між тим, диспозиція норми частини 3 цієї статті дозволяє використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Аналогічний режим використання національної та іноземної валюти при виконанні грошових зобов'язань передбачений ГК України.

Так, зокрема, ч. 2 статті 198 ГК України встановлено, що грошові зобов'язання учасників господарських відносин повинні бути виражені і підлягають оплаті у гривнях; грошові зобов'язання можуть бути виражені в іноземній валюті лише у випадках, якщо суб'єкти господарювання мають право проводити розрахунки між собою в іноземній валюті відповідно до законодавства. Виконання зобов'язань, виражених в іноземній валюті, здійснюється відповідно до закону.

Так, згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кошти -гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент.

Згідно зі статтею 345 ГК України кредитні операції банків полягають у розміщенні від свого імені, на власних умовах та на власний ризик залучених коштів юридичних осіб (позичальників) та громадян. Кредитними визнаються банківські операції, визначені як такі законом про банки і банківську діяльність.

Статтею 42 Господарського кодексу України визначено, що підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Крім того, відповідно до постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 24.11.2014р. №1 «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з кредитних договорів» визначено, що зміна економічної ситуації та коливання курсу іноземної валюти стосовно національної валюти України є комерційними ризиками сторін договору та не можуть бути підставами для зміни чи розірвання кредитного договору, оскільки це не є істотною зміною обставин у розумінні статті 652 ПК України.

Статтею 4-3 Господарського процесуального кодексу України визначено, що сторони обґрунтовують свої вимоги та заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст.33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст.34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Ст.36 ГПК України зазначає, що письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Враховуючи викладене, вимоги позивача про внесення змін до кредитного договору № 197/30/13-KLMV, є такими, що не підлягають задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору, згідно ст.49 ГПК України, при відмові в задоволенні позовних вимог покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 32, 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову відмовити повністю.

2. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

(Повний текст рішення складено: 18.09.2015р.)

Суддя Мельник В.І.