ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" вересня 2015 р.Справа № 922/3987/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Добрелі Н.С.

при секретарі судового засідання Савукова М.Ю.

розглянувши справу

за позовом Приватного підприємства "Імпексмаш", м. Кіровоград
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Альфа-Продукт", м. Харків
про стягнення 34672,74 грн.
за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1, за довіреністю від 29.04.2014 року;

відповідача - не з`явився;

в порядку ст. 74-1 ГПК України участь представника позивача в судовому засіданні проводиться в режимі відео-конференції; серійний номер носія відеозапису DVDX-00089, який є додатком до протоколу судового засідання

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство "Імпексмаш" звернулось до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Альфа-Продукт" про стягнення 45862,85 грн. за неналежне виконання умов договору поставки № 14/01/2015 від 14.01.2015 року. Судові витрати позивач просить суд покласти на відповідача.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 10.07.2015 року було прийнято вищезазначену позовну заяву до розгляду та призначено до розгляду у судовому засіданні на 03.08.2015 року о 10:45.

Приватне підприємство "Імпексмаш" 24.07.2015 року звернулось до суду з клопотанням про проведення судового засідання, яке відбудеться 03.08.2015 року о 10:45 у справі в режимі відеоконференції.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 27.07.2015 року задоволено клопотання позивача про проведення судового засідання, яке відбудеться 03.08.2015 року о 10:45 у справі в режимі відеоконференції.

03.08.2015 року на адресу господарського суду Харківської області (електронною поштою) від представника позивача надійшли документи, які були долучені судом до матеріалів справи.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 03.08.2015 року розгляд справи було відкладено на 26.08.2015 року.

Приватне підприємство "Імпексмаш" 18.08.2015 року звернулось до господарського суду Харківської області з клопотанням (вх. № 33035) про проведення судових засідань у справі в режимі відеоконференції, а також надав клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 19.08.2015 року клопотання позивача про проведення судових засідань у справі в режимі відеоконференції задоволено.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 25.08.2015 року від представника відповідача надійшов відзив на позов (вх. № 33775), в якому відповідач проти позову заперечує, посилаючись на те, що позивач, на думку відповідача, грубо порушив чинне законодавство та умови договору поставки № 14/01/2015 від 14.01.2015 року, як кредитор прострочило зобов`язання за ним, поставивши неякісний товар, не забезпечивши явку свого представника для складання акту про недоліки товару, не склавши даний акт, не усунувши недоліки товару, не відшкодувавши витрати на усунення недоліків. Також відповідач зазначає про те, що оплата у розмірі 21720,60 грн. за договором поставки № 14/01/2015 від 14.01.2015 року не була здійснена відповідачем на підставі ст. 594 ЦК України, у зв`язку з притриманням даних грошей як забезпечення виконання зобов`язання позивача по усуненню недоліків якості товару. Крім того, відповідач вказує на те, що 24.07.2015 року відповідачем було направлено на адресу позивача заяву про зарахування зустрічних вимог, з посиланням на акт від 10.02.2015 року про недоліки по якості товару. Відповідач у своєму відзиві просив суд розглядати справу без участі представника відповідача.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 26.08.2015 року розгляд справи було відкладено на 07.09.2015 року.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 07.09.2015 року розгляд справи було відкладено на 15.09.2015 року.

Через канцелярію господарського суду Харківської області представник позивача надав заяву про зменшення позовних вимог (вх. № 36816, факс), в якій просить суд стягнути з відповідача 34672,74 грн., з яких 21720,60 грн. основного боргу, 4883,13 грн. пені, 624,22 грн. 3% річних, 7804,79 грн. інфляційних втрат.

Суд, розглянувши заяву позивача про зменшення позовних вимог, зазначає наступне.

Згідно статті 22 Господарського процесуального кодексу України, позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

У п. 3.10. Постанови Пленуму ВГСУ № 18 від 26.12.2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" зазначено, що, передбачені частиною четвертою статті 22 ГПК України права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Згідно з частиною третьою статті 55 ГПК України ціну позову вказує позивач. Отже, у разі прийняття судом зміни (в бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір, - з обов'язковим зазначенням про це як у вступній, так і в описовій частині рішення. При цьому питання щодо повернення зайво сплаченої суми судового збору у зв'язку із зменшенням позовних вимог вирішується господарським судом на загальних підставах і в порядку, визначеному законодавством.

Враховуючи викладене, суд приймає заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог та зазначає, що подальший розгляд справи ведеться з її урахуванням.

Представник позивача в судовому засіданні 15.09.2015 року позовні вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання 15.09.2015 року не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Ухвалу суду від 07.09.2015 року було надіслано відповідачу на адресу, вказану у Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

Згідно п.п. 4.1.3 п. 4.1. Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень та поштових переказів, затверджених наказом Міністерства транспорту та зв'язку України №1149 від 12.12.2007р. нормативні строки пересилання простої письмової кореспонденції операторами поштового зв'язку (без урахування вихідних днів об'єктів поштового зв'язку) між районними центрами різних областей України (у тому числі для міст обласного підпорядкування) - Д+4, де Д - день подання поштового відправлення до пересилання в об'єкті поштового зв'язку або опускання простого листа чи поштової картки до поштової скриньки до початку останнього виймання.

Відповідно до п.4.2. Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень та поштових переказів, затверджених наказом Міністерства транспорту та зв'язку України №1149 від 12.12.2007р. при пересиланні рекомендованої письмової кореспонденції зазначені в пункті 4.1 нормативні строки пересилання збільшуються на один день.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що ним вжито всі заходи для належного повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи, в той час як відповідач правами, передбаченими ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, не скористався, процесуальне право на участь у судовому засіданні не реалізував, про причини неможливості направити у судове засідання свого представника не повідомив, тому суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності відповідача за наявними в справі матеріалами.

Зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані учасниками судового процесу докази, суд встановив наступне.

14.01.2015 року між Приватним підприємством "Імпексмаш" (позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Альфа-Продукт" (відповідач) було укладено договір поставки № 14/01/2015, відповідно до умов якого позивач зобов`язався поставити машину тістомісильну МТУ-50 та здійснити пусконалагоджувальні роботи.

Відповідно до п. 2.1 договору, поставка товару здійснюється за адресою: м. Харків, вул. Сергія Грицевця, 29.

Відповідно до п. 4.1 договору загальна ціна договору складає 68000,00 грн., включаючи ПДВ.

Відповідно до п. 4.3 договору оплата за товар, що поставляється за даним договором здійснюється в національній валюті України шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок позивача в наступному порядку: 70% від загальної ціни - протягом 1 календарного дня з моменту підписання сторонами договору та отримання від позивача рахунку-фактури; 30% від загальної ціни - після отримання відповідачем товару, документів, згідно умов договору та здійснення позивачем пусконалагоджувальних робіт без зауважень з боку відповідача.

На виконання умов вищезазначеного договору, передало відповідачу товар, що підтверджується видатковою накладною № 25 від 27.01.2015 року (а.с. 14), товарно-транспортною накладною № 2 від 27.01.2015 року та експрес - накладною № 2 від 27.01.2015 року (а.с. 11-12), яка підтверджує, що товар доставлено за адресою: м. Харків, вул. Сергія Грицевця, 29.

Відповідачем товар був отриманий на підставі довіреності № Р-9286 від 19.01.2015 року (а.с. 15).

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем здійснено пусконалагоджувальні роботи, що підтверджується актом № 30/01 від 30.01.2015 року (а.с. 13).

За вимогами ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до 2 ст. 712 Цивільного кодексу України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю - продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За вимогами ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як свідчать матеріали справи, відповідач порушив умови договору та не здійснив оплату поставленого товару, в строки передбачені договором, у зв`язку з чим у нього утворилась заборгованість, яка складає 21720,60 грн.

Враховуючи неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором, позивач звернувся до суду з відповідним позовом про стягнення заборгованості.

Заперечення відповідача ґрунтуються на тому, що позивач, на думку відповідача, грубо порушив чинне законодавство та умови договору поставки № 14/01/2015 від 14.01.2015 року, як кредитор прострочив зобов`язання за ним, поставивши неякісний товар, не забезпечивши явку свого представника для складання акту про недоліки товару, не склавши даний акт, не усунувши недоліки товару, не відшкодувавши витрати на усунення недоліків. Також відповідач зазначає про те, що оплата у розмірі 21720,60 грн. за договором поставки № 14/01/2015 від 14.01.2015 року не була здійснена відповідачем на підставі ст. 594 ЦК України, у зв`язку з притриманням даних грошей як забезпечення виконання зобов`язання позивача по усуненню недоліків якості товару. Крім того, відповідач вказує на те, що 24.07.2015 року відповідачем було направлено на адресу позивача заяву про зарахування зустрічних вимог, з посиланням на акт від 10.02.2015 року про недоліки по якості товару.

Проте, як зазначає позивач їм не було отримано відповідного акту та зави про зарахування зустрічних вимог, замість цих документів останнім було отримано 07.05.2015 року та 28.04.2015 року повідомлення про недоліки товару, також позивач зазначає, що у відповідності до ст. 601 ЦК України не відбулося зарахування та ці вимоги не є однорідними.

Суд, не погоджується також з твердженнями відповідача, щодо того, що між позивачем та відповідачем було проведено зарахування зустрічних позовних вимог, з огляду на наступне.

Статтею 601 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

З вказаної норми випливає, що заяви однієї сторони достатньо для проведення зарахування.

За правовою природою припинення зобов'язання зарахуванням зустрічної вимоги це - одностороння угода, яка оформляється заявою однієї з сторін, і, якщо інша сторона не погоджується з проведенням такого зарахування, вона вправі на підставі статті 16 Цивільного кодексу України та статті 20 Господарського кодексу України звернутися за захистом своїх охоронюваних законом прав до господарського суду.

Крім того, згідно із ч. 3 ст. 203 Господарського кодексу України господарське зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування. Для зарахування достатньо заяви однієї сторони.

Таким чином, зарахування здійснюється за наявності наступних умов:

1) вимоги сторін мають бути зустрічні, тобто такі, які випливають з двох різних зобов'язань, між двома особами, де кредитор одного зобов'язання є боржником іншого. Те саме повинно бути і з боржником;

2) вимоги мають бути однорідними, тобто в обох зобов'язаннях повинні бути речі одного роду;

3) необхідно, щоб за обома вимогами настав строк виконання, оскільки не можна пред'явити до зарахування вимоги за таким зобов'язанням, яке не підлягає виконанню.

Однорідними є вимоги, коли в обох зобов'язаннях є речі одного роду, як правило, мова йде про взаємні вимоги грошових сум в одній і тій самій валюті.

Проте, в даному випадку, відповідач зазначає про те, що позивачем було поставлено неякісний товар, у зв`язку з чим відповідачем було пред`явлено вимогу на підставі ст. 678 ЦК України щодо відшкодування витрат на усунення недоліків товару.

В той час, як позивачем було заявлено до стягнення з відповідача заборгованість за поставлений товар в сумі 21720,60 грн.

Дійсно, наявність заперечень однієї сторони не є перешкодою для проведення зарахування зустрічних однорідних вимог за заявою іншої сторони.

Однак, припинення зобов'язання зарахуванням можливе лише за умов однорідності та безспірності зустрічних вимог сторін. Адже, за відсутності безспірності вимог відповідний спір має бути вирішений у судовому порядку з дотриманням вимог процесуального закону.

В свою чергу, наявність спірних питань щодо взагалі неякісного товару поставленого позивачем відповідачем недоведені, оскільки останнім взагалі не було отримано акту про недоліки товару , що виключає можливість застосування до спірних правовідносин ст.601 ЦК України.

Отже, суд дійшов висновку, що вимоги, які відповідач вважає зарахованими, не є однорідними та безспірними в розумінні статті 203 Господарського кодексу України та ст. 601 ЦК України, а тому вони не можуть бути погашеними відповідно до заяви відповідача про зарахування зустрічних вимог.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить із наступного.

Згідно зі ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до вимог ст. 32 ГПК України: доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

В силу вимог ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України та ст. 174 Господарського кодексу України.

Названі норми передбачають, що господарські зобов'язання можуть виникати безпосередньо з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

За змістом ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Частиною 3 статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За приписами ст.193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Враховуючи, що у відповідності до ст. 526 ЦК України та ст. 193 ГК України зобов`язання повинні виконуватись сторонами у встановлених договором або законом порядку і строках, приймаючи до уваги викладені обставини; доведеність з боку позивача факту порушення відповідачем умов договору та діючого законодавства, - суд визнає вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за договором поставки № 14/01/2015 від 14.01.2015 року у розмірі 21720,60 грн. обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню.

Щодо стягнення з відповідача, нарахованих позивачем 264,22 грн. 3% річних та 7804,79 грн. інфляційних втрат, суд зазначає наступне.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Приймаючи до уваги встановлений факт прострочення відповідачем виконання основного грошового зобов'язання, вимоги про стягнення 3% річних в сумі 264,22 грн. та 7804,79 грн. інфляційних втрат за період з 02.02.2015 року по 26.06.2015 року заявлені позивачем обґрунтовано, доведені матеріалами справи, вірно нараховані та підлягають задоволенню.

Щодо стягнення з відповідача, нарахованих позивачем 4883,13 грн. пені, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 6.8 договору, відповідач за порушення обов`язку, визначеного у п. 4.3, п.п. 4.3.2 даного договору, за вимогою позивача зобов`язаний сплатити останньому пеню у розмірі 0,5% від простроченої суми за кожен дань прострочки, без застосування норм ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України.

Відповідно до ст. 611 ЦК одним з наслідків порушення зобов'язань є сплата неустойки, розмір якої встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Зважаючи на вищевикладене, позивачем обґрунтовано нараховано відповідачу пеню на суму заборгованості у розмірі 4883,13 грн. за період з 02.02.2015 року по 29.06.2015 року, розрахунок пені перевірено судом з урахуванням вимог діючого законодавства, тому суд приходить до висновку щодо її задоволення.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 ГПК України. У спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, судовий збір у даній справі покладається на відповідача.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України; ст.ст. 11, 526, 549, 611, 612, 623-629, 712 Цивільного кодексу України; ч. 1 ст. 174, ст. 193 Господарського кодексу України; ст.ст. 1, 4, 12, 33, 43, 44, 47-49, 65, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Алтфа-Продукт" (61010, м. Харків, провулок Донецький, буд. 18, ) на користь Приватного підприємства "Імпексмаш" (25005, м. Кіровоград, вул. Добровольського, 2, ) 21720,60 грн. основного боргу, 4883,13 грн. пені, 264,22 грн. 3% річних, 7804,79 грн. інфляційних втрат та 1827,00 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 17.09.2015 р.

Суддя ОСОБА_2

922/3987/15