РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.08.2015Справа №910/15448/15
За позовом Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна страхова компанія «Оранта»

до Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «Інго Україна»

про стягнення 5800,84 грн.

Суддя Сташків Р.Б.

Представники сторін:

від позивача - Галіч Ж.В. (представник за довіреністю);

від відповідача - Подкуйко О.Ю. (представник за довіреністю).

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» (далі - Позивач) звернулося до суду з позовом про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «Інго Україна» (далі - Відповідач) заборгованості з відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, в розмірі 5800,84 грн., оскільки Відповідач, як страховик винної в ДТП особи, всупереч вимогам Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не відшкодував Позивачу шкоду, завдану страхувальником Відповідача внаслідок ДТП.

Відповідач проти позову заперечує, оскільки вважає, що до позову не додано належних доказів виплати 5800,84 грн. страхового відшкодування саме вигодонабувачу за Договором, що шкоду автомобілю було завдано четвертим учасником ДТП, водієм автомобіля «Мітсубіші», д.р.н. НОМЕР_1, ОСОБА_3., а не ОСОБА_4, відповідальність якого застрахував Відповідач. І як на відсутність у Відповідача обов'язку виплачувати страхове відшкодування, останній посилається на ст. 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані докази та оцінивши їх в сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

21.11.2013 по Набережному шосе, в м. Києві, була скоєна ДТП, а саме відбулося зіткнення, зокрема, автомобіля «Шкода», д.р.н. НОМЕР_2, яким керував ОСОБА_4, з автомобілем «Шкода», д.р.н. НОМЕР_3, яким керував ОСОБА_5, з автомобілем «ВАЗ11193», д.р.н. НОМЕР_4, яким керував ОСОБА_6 Причинами ДТП стало те, що водій ОСОБА_4, керуючи автомобілем «Шкода», д.р.н. НОМЕР_2, не дотримався безпечної дистанції та не врахував дорожньої обстановки, що призвело до зіткнення та пошкодження автомобіля «ВАЗ11193», д.р.н. НОМЕР_4, чим ОСОБА_4 порушив п. 13.1 ПДР України. Дані обставини підтверджуються довідками ДАІ про ДТП, копії яких у справі.

Внаслідок вказаної ДТП було пошкоджено автомобіль «ВАЗ11193», д.р.н. НОМЕР_4 (Застрахований автомобіль), який відповідно до залученої до матеріалів справи копії реєстраційного талону належить ОСОБА_6 на праві власності, був під його керуванням на час ДТП, та який був застрахований Позивачем на підставі Договору добровільного страхування, копія якого залучена до справи (далі - Договір добровільного страхування). Вигодонабувачем за вказаним договором є страхувальник.

На підставі вищевказаного, за умовами Договору добровільного страхування, враховуючи Звіт оцінювача від 11.12.2013 (розмір завданого збитку, дорівнює вартості відновлювального ремонту застрахованого автомобіля - 6631,21 грн., коефіцієнт зносу 0,47) Позивачем було складено страховий акт, відповідно до якого Позивач розрахував та виплатив страхове відшкодування в розмірі 5800,84 грн. вигодонабувачу за Договором.

Заперечення Відповідача щодо відсутності належних доказів виплати 5800,84 грн. саме вигодонабувачу за Договором (до позову додано платіжне доручення за сумою та розшифровку Позивача щодо розщеплення виплат), спростовано наданими до матеріалів справи 04.08.2015 відомостями банку про підтвердження отримання суми страхового відшкодування особисто ОСОБА_6, як вигодонабувачем за Договором страхування.

Статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 ЦК України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відтак, Позивач, здійснивши виплату страхового відшкодування, набув права потерпілої особи в межах здійсненої виплати.

Як убачається з матеріалів справи, шкоду було заподіяно водієм автомобіля «Шкода», д.р.н. НОМЕР_2, ОСОБА_4, під час експлуатації вказаного автомобіля, і його вину у вчиненні ДТП та скоєнні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП встановлено залученою до матеріалів справи постановою районного суду.

Посилання Відповідача, що страхувальнику Позивача була завдана шкода четвертим учасником ДТП, водієм автомобіля «Мітсубіші», д.р.н. НОМЕР_1, ОСОБА_3. судом відхиляється, оскільки відповідно до довідки ДАІ та залучених до справи постанов судів, винними у ДТП було визнано дві особи, але винним у завданні пошкоджень Застрахованому автомобілю є саме ОСОБА_4, та його було визнано винним у вчиненні цього зіткнення, порушенні ПДД та скоєнні адміністративного правопорушення.

На час скоєння вищевказаної ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4, як особи, яка експлуатує автомобіль «Шкода», д.р.н. НОМЕР_2, на законних підставах, була застрахована Відповідачем на підставі договору (полісу) № АС/5403590 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних ТЗ (ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну третіх осіб - 50000 грн., франшиза - 0 грн.).

Отже, на Відповідача вказаним полісом покладено обов'язок з відшкодування шкоди, завданої під час експлуатації автомобіля «Шкода», д.р.н. НОМЕР_2, на час ДТП.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Отже, до Позивача у зв'язку зі здійсненою страховою виплатою за вищеописаним ДТП перейшло право вимоги на суму відшкодування в розмірі 5800,84 грн.

Відповідачем не надано суду доказів на спростування встановленої Позивачем вартості відновлювального ремонту Застрахованого автомобіля, внаслідок його пошкодження в ДТП, та завданої страхувальнику майнової шкоди, і також Відповідач не спростував розраховану Позивачем суму страхового відшкодування.

Клопотання про витребування доказів в порядку ст. 38 ГПК України та/або про призначення експертизи в порядку ст. 41 ГПК України Відповідачем також не заявлялося.

Судом встановлено, що наведені у вищеописаному звіті оцінювача матеріли, деталі та роботи знаходяться у причинно-наслідковому зв'язку з завданими Застрахованому автомобілю пошкодженнями внаслідок ДТП, що відображені в довідках ДАІ, і Відповідачем не надано доказів протилежного, а також не доведено, що обрахований Позивачем розмір страхового відшкодування є необґрунтованими або завищеними.

Відповідно до п. 12.1 ст. 12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Аналогічну позицію викладено в ст. 9 Закону України «Про страхування».

Враховуючи вищезазначені обставини, умови полісу № АС/5403590 та положення статей 12, 22, 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», статей 9, 27 Закону України «Про страхування» та статей 993, 1192 ЦК України, у Відповідача в зв'язку з настанням ДТП виник обов'язок відшкодувати Позивачу шкоду у межах ліміту відповідальності Відповідача, як страховика, за спірним страховим випадком (50000 грн.), не більше фактичної вартості відновлювального ремонту Застрахованого автомобіля та виходячи з суми, право на вимогу якої перейшло до Позивача в зв'язку з виплатою страхового відшкодування (5800,84 грн.), за мінусом франшизи (0 грн.), та отже в сумі 5800,84 грн.

У Відповідача з часу настання ДТП було достатньо часу для дослідження спірного страхового випадку, проте Відповідач, як страховий випадок ДТП не визнав, суми страхового відшкодування на користь Позивача не виплатив, обґрунтованих заперечень до Позивача не висунув, і до суду також не подав. Матеріали справи не місять доказів протилежного.

Заперечення Відповідача проти позову, що не звернення до нього протягом року з часу настання ДТП з заявою про виплату страхового відшкодування є підставою для відмови у позові про виплату страхового відшкодування на підставі ст. 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» судом відхиляються, оскільки ст. 37 вказаного Закону стосуються виключно страховика, що видав поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, страхувальника, цивільно-правова відповідальність якого застрахована полісом, та потерпілої особи, якій заподіяно шкоду в результаті ДТП. Аналогічну правову позицію викладено в постанові Вищого господарського суду України від 08.10.2014 у справі № 910/9030/14.

При цьому суд також зауважує, що Позивач у справі, що розглядається, отримав право вимоги потерпілої особи після виплати останній страхового відшкодування та не був зобов'язаний звертатися безпосередньо до особи, відповідальної за заподіяний збиток, або до особи, у якої застраховано її цивільно-правову відповідальність, з вимогою виплати матеріального відшкодування, та може реалізувати своє право шляхом подачі позову до суду. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 04.11.2014 (справа № 3-165гс14), і відповідно до ст. 111-28 ГПК України вона є обов'язковою до застосування та для всіх судів України.

З огляду на все вищенаведене, позовні вимоги про стягнення 5800,84 грн. визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають повному задоволенню.

Судовий збір відповідно до статті 49 ГПК України покладається на Відповідача.

Виходячи з викладеного та керуючись статтями 32-34, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «Інго Україна» (м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 33; ідентифікаційний код 16285602) на користь Публічного акціонерного товариства «Національної акціонерної страхової компанії «Оранта» (м. Київ, вул. Здолбунівська, 7-Д; ідентифікаційний код 00034186) 5800 (п'ять тисяч вісімсот) грн. 84 коп. відшкодування матеріальної шкоди (виплати страхового відшкодування), а також 1827 (одну тисячу вісімсот двадцять сім) грн. судового збору.

Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 15.09.2015

Суддя Сташків Р.Б.