РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.09.2015Справа №910/18780/15

За позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Саламандра - Україна"
до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Еталон"
про стягнення 17 407,00 грн. матеріальної шкоди

Суддя Грєхова О. А.

Представники сторін:

від позивача: Бабак А.С. - представник за довіреністю;

від відповідача: не з'явилися.

СУТЬ СПОРУ:

Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Саламандра - Україна" (далі - позивач) заявлено позов про стягнення з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Еталон" (далі - відповідач) 17 407,00 грн. матеріальної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем на підставі Договору добровільного комбінованого страхування наземного транспорту №05.0005045.0001 від 12.11.2014 внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди (надалі - ДТП) виплачено страхове відшкодування власнику автомобіля марки "RENAULT", реєстраційний номер ВІ8785ВН, а тому позивачем відповідно до положень статті 27 Закону України "Про страхування" та статті 993 Цивільного кодексу України отримано право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду, якою є відповідач у справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.07.2015 порушено провадження у справі №910/18780/15, розгляд справи призначено на 07.09.2015.

04.09.2015 позивач через відділ діловодства суду подав документи на виконання вимог ухвали суду про порушення провадження у справі.

В судовому засіданні 07.09.2015 представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив їх задовольнити. Крім того, подав додаткові документи до матеріалів справи.

Відповідач в засідання суду 07.09.2015 своїх представників не направив, про причини неявки суду не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином; заяв чи клопотань до господарського суду не подавав.

Відповідно до п. 3.9. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на те, що неявка представника відповідача не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

На виконання вимог ст. 81-1 ГПК України складено протокол судового засідання, який долучено до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 82 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 07.09.2015 відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, на яких ґрунтується позов, заслухавши пояснення представника позивача, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

12.11.2014 між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Саламандра - Україна", як страховиком, та Синиця Сергієм Васильовичем, як страхувальником, укладено Договір добровільного комбінованого страхування наземного транспорту №05.0005045.0001, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом - автомобілем марки "RENAULT", реєстраційний номер ВІ8785ВН.

Договором визначено, що до страхових випадків відноситься, зокрема, ДТП, а вигодонабувачем є страхувальник.

Строк дії договору встановлено з 13.11.2014 до 12.11.2015.

17.04.2015 о 21 год. 40 хв. в м. Полтава по вул. Фрунзе на перехресті з вул. 1100-річчя Полтави, відбулась дорожньо-транспортна пригода, а саме: Крамар Є.С. керуючи автомобілем марки «BMW», реєстраційний номер АА1136МР, виконуючи поворот ліворуч не дав дороги та скоїв зіткнення з автомобілем марки "RENAULT", реєстраційний номер ВІ8785ВН, під керуванням водія Синиця С.В. який рухався прямо в зустрічному напрямку. В результаті ДТП автомобілі отримали технічні пошкодження.

Постановою Київського районного суду м. Полтави від 18.05.2015 у справі №552/2301/15-п Крамара Євгенія Станіславовича визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено стягнення у вигляді штрафу.

21.04.2015 власник застрахованого автомобіля марки "RENAULT", реєстраційний номер ВІ8785ВН, звернувся до позивача з заявою про страховий випадок, в якій повідомив про факт ДТП, а також просив виплатити відшкодування згідно умов страхування на рахунок СТО.

Згідно з рахунком-фактурою №51 від 27.04.2015, складеним СТО - ФОП Божко Віктором Леонідовичем, вартість відновлювального ремонту автомобіля марки "RENAULT", реєстраційний номер ВІ8785ВН, в результаті його пошкодження при ДТП складає 17407,00 грн. з ПДВ.

Зі Звіту про оцінку вартості (розміру) збитків, завданих пошкодженням транспортного засобу №34/04/15 від 27.04.2015, складеного оцінювачем Швацьким В.М. (сертифікат суб'єкта оціночної діяльності №16945 від 19.09.2014) вбачається, що вартість (розмір) збитків, завданих пошкодженням транспортного засобу "RENAULT", реєстраційний номер ВІ8785ВН, в результаті його пошкодження, станом на дату оцінки, складає 14886,41 грн. з ПДВ.

У відповідності до норм чинного законодавства та з урахуванням умов Договору добровільного комбінованого страхування наземного транспорту №05.0005045.0001 від 12.11.2014, позивач склав страховий акт №9904.04.15 від 29.04.2015, згідно з яким пошкодження транспортного засобу автомобіля марки "RENAULT", реєстраційний номер ВІ8785ВН, внаслідок ДТП визнано страховим випадком та призначено до виплати страхове відшкодування в розмірі 17407,00 грн.

На підставі складеного страхового акту №9904.04.15 від 29.04.2015 ПрАТ "СК "Саламандра - Україна" сплатило суму страхового відшкодування в розмірі 17407,00 грн. на рахунок СТО - ФОП Божко В.Л., що підтверджується наявною в матеріалах справи копією платіжного доручення №99 від 29.04.2015.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Таким чином, до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія "Саламандра - Україна" перейшло в межах виплаченої суми право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

З матеріалів справи вбачається, що транспортний засіб - автомобіль марки «BMW», реєстраційний номер АА1136МР, яким спричинено ДТП, належить Андрощук Ірині Вікторівні та знаходився під керуванням Крамара Є.С., вина якого у скоєнні ДТП підтверджується матеріалами справи.

Доказів того, що Крамар Є.С. не мав права керування транспортним засобом автомобілем марки «BMW», реєстраційний номер АА1136МР, та притягувався до адміністративної відповідальності за ст. 126 КУпАП матеріали справи не містять, а відтак, враховуючи положення статті 62 Конституції України, що закріплюють принцип презумпції невинуватості особи, суд дійшов висновку, що Крамар Є.С. керував вказаним транспортним засобом на законних підставах.

Згідно зі ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частинами першою та другою статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Відтак, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Вина Крамара Є.С. встановлена у судовому порядку, а тому шкода, заподіяна внаслідок експлуатації автомобіля марки «BMW», реєстраційний номер АА1136МР, відшкодовується ним як законним володільцем цього транспортного засобу, оскільки зворотного суду не доведено.

Під час розгляду справи встановлено, що Андрощук Андрій Васильович уклав Договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспорту (поліс) №АІ/1553755 з Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Еталон", предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «BMW», реєстраційний номер АА1136МР строк дії якого з 11.05.2014 до 10.05.2015.

Згідно з п.п. 1.1, 1.4 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхувальниками є юридичні особи та дієздатні громадяни, що уклали із страховиками договори обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу, а особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду.

Отже, оскільки Крамар Є.С. експлуатував автомобіль марки «BMW», реєстраційний номер АА1136МР на законних підставах, що встановлено вище, то відповідальність за шкоду, заподіяну майну внаслідок експлуатації цього автомобіля була застрахована Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Еталон".

Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

За умовами п. 12.1 ст. 12 вказаного Закону страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

З наявної в матеріалах справи копії полісу №АІ/1553755 вбачається, що ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну становить 50 000,00 грн., франшиза - 0 грн.

Статтею 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Як зазначалося вище, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, переходить право вимоги до страховика, який здійснив обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власника транспортного засобу, у розмірі виплаченого страхового відшкодування. Отже, визначальним моментом для звернення з такою вимогою є сам факт виплати страхового відшкодування за договором майнового страхування.

Здійснення позивачем виплати страхового відшкодування в сумі 17407,00 грн. (на підставі рахунку особи, яка здійснювала ремонт) на користь страхувальника за договором добровільного страхування не суперечить вимогам ст. 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", оскільки вказаний закон не поширюється на правовідносини, що виникли за Договором добровільного комбінованого страхування наземного транспорту №05.0005045.0001 від 12.11.2014, а Закон України "Про страхування" відповідних застережень не містить.

При цьому, доказом фактично здійснених позивачем витрат по виплаті страхового відшкодування, які (витрати) виникли внаслідок ДТП є платіжне доручення №99 від 29.04.2015.

Аналогічну правову позицію у подібних правовідносинах викладено в постанові Верховного Суду України від 15.04.2015 у справі № 910/7163/14.

Матеріалами справи підтверджено, що вартість відновлювального ремонту автомобіля марки "RENAULT", реєстраційний номер ВІ8785ВН, в результаті його пошкодження при ДТП складає 17 407,00 грн. з ПДВ., а до позивача перейшло право зворотної вимоги в межах виплаченої суми.

Позивач звертався до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» з заявою про виплату страхового відшкодування №836 від 09.06.2015, в якій просив сплатити завдану шкоду в розмірі 17 407,00 грн. Вказана заява отримана відповідачем 15.06.2015, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення.

Втім, листом №01-04-918 від 19.06.2015 ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» повідомила позивача про неможливість виплати страхового відшкодування.

За таких обставин, враховуючи розмір права зворотної вимоги, який перейшов до позивача (17407,00 грн.), а також визначені полісом №АІ/1553755 розміри лімітів відповідальності (50000,00 грн.) та франшизи (0 грн.), суд дійшов висновку, що відповідач зобов'язаний відшкодувати позивачу витрати в розмірі 17407,00 грн.

Згідно зі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Зокрема, в силу вимог ст. ст. 33, 34 цього Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду жодних доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги, як і не надав доказів часткової або повної сплати заявленої до стягнення суми.

З урахуванням вищевикладеного, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі, з покладенням судового збору на відповідача, в порядку ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 43, 32, 33, 34, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Еталон" (03057, м. Київ, вулиця Дегтярівська, будинок 33-Б, 2 під'їзд, ідентифікаційний код 20080515) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Саламандра-Україна" (36000, Полтавська обл., місто Полтава, вулиця Пушкіна, будинок 47; ідентифікаційний код 13934129) матеріальну шкоду в сумі 17407 (сімнадцять тисяч чотириста сім) грн. 00 коп. та витрати по сплаті судового збору в сумі 1827 (одна тисяча вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп.

3. Після набрання рішенням Господарського суду міста Києва законної сили видати відповідний наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 14.09.15

Суддя О.А. Грєхова