ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

10.09.2015 Справа № 905/1331/15

Господарський суд Донецької області у складі головуючої судді Демідової П.В.

При секретарі судового засідання Дейнегі В.В.

Розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Приватного акціонерного товариства "Азовелектросталь", м.Маріуполь Донецької області

до відповідача: Публічного акціонерного товариства "ОТП Банк", м. Київ

за участю третіх осіб які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Публічне акціонерне товариство "Маріупольський завод важкого машинобудування" та Публічне акціонерне товариство "Азовзагальмаш".

про визнання поруки припиненою.

За участю представників сторін:

Від позивача: не з'явився.

Від відповідача: Дубровська Г.В. -за дов. б/н від 27.08.2015р.

Від третіх осіб: не з'явилися.

Суд перебував в нарадчій кімнаті 10.09.2015р. з 10.35 год. по 10.40 год.

Суть справи:

Приватне акціонерне товариство "Азовелектросталь", м.Маріуполь Донецької області звернулося з позовом до Публічного акціонерного товариства "ОТП Банк", м. Київ про визнання поруки припиненою.

Ухвалою суду від 10.08.2015р. за вказаним позовом порушено провадження по справі № 905/1331/15 та залучено до участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Публічне акціонерне товариство "Маріупольський завод важкого машинобудування" та Публічне акціонерне товариство "Азовзагальмаш".

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на збільшення без його згоди обсягу відповідальності за договором про надання кредиту №CR 11-026/28-4 від 24.02.2011р., у зв'язку з чим, просить суд визнати припиненою поруку за договором поруки №SR11-040/28-4 від 24.02.2011р. на підставі ст. 559 ЦК України.

Враховуючи неявку представника позивача, невиконання сторонами вимог ухвали про порушення провадження та ненадання позивачем витребуваних документів згідно зі ст. 77 ГПК України судові засідання неодноразово відкладалось.

28.08.2015 року представником відповідача надані заперечення на позовну заяву №12-4-8/2636 від 28.08.2015р., в яких останній просить суд відмовити у задоволенні позову з у зв'язку із тим, що твердження про збільшення обсягу відповідальності для поручителя не відповідають фактичним обставинам, які мали місце між учасниками спірних відносин.

В судовому засіданні 10.09.2015р. представник відповідача просив відмовити в задоволенні позову, представники позивача та третіх осіб у судове засідання не з'явились.

Представники третіх осіб та позивача у жодне судове засідання не з'явились, про час, дату та місце судового засіданні були повідомлені належним чином. За змістом правової позиції Вищого господарського суду України, викладеної в п.3.9.2 постанови №18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору. При цьому неявка у судове засідання однієї з сторін, належним чином повідомленої про час і місце цього засідання, не перешкоджає такому переходові до розгляду позовних вимог, якщо у господарського суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, передбачені частиною першою статті 77 ГПК України (п.3.12 постанови).

Оскільки у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору та сторонами не надано доказів в підтвердження поважності причин неявки його повноважного представника в судове засідання, справа розглядається відповідно до ст.75 ГПК України без явки позивача та третіх осіб за наявними в ній матеріалами.

Перед початком розгляду справи по суті представника відповідача було ознайомлено з правами та обов'язками, передбаченими ст.22 ГПК України. Судом, відповідно до вимог ст.81-1 ГПК України, складено протокол, який долучено до матеріалів справи.

У відповідності до п.п.2, 3, 4 ч.2 ст.129 Конституції України, ст.ст.42,43 ГПК, ст.33 ГПК України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст.34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. За приписами ст.43 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд -

ВСТАНОВИВ:

24 лютого 2011р. між Публічним акціонерним товариством "ОТП Банк" (далі - Банк) та Відкритим акціонерним товариством "Маріупольський завод важкого машинобудування" (далі - позичальник 1), та Відкритим акціонерним товариством "Азовзагальмаш" (далі - позичальник 2) укладено договір про надання кредиту СR 11-026/28-4 (далі кредитний договір), відповідно до п.1.1 якого, банк прийняв на себе зобов'язання надати позичальникам кредит в розмірі, що не перевищує ліміт фінансування, а позичальники зобов'язуються належним чином використати та повернути банку кредит, а також сплатити проценти та виконати інші зобов'язання, встановлені у цьому договорі. Лімітом фінансування встановлена максимально дозволена сума заборгованості позичальників за кредитом в розмірі 23 500 000,00 доларів США. Згідно п. 1.4. проценти за кредит розраховуються банком від суми кредиту на підставі процентної ставки в розмірі 11,5% річних із розрахунку 360 днів на рік, якщо інше не буде погоджено сторонами. Порядок нарахування процентів визначений п.п.1.4.4-1.4.6 в редакції договору № 4 від 14 вересня 2012 року.

За змістом договору отримання кредитних коштів може бути здійснено третьою особою 1 та/або третьою особою 2, але в межах спільного ліміту фінансування.

Строк користування кредитними коштами встановлений до 31.12.2012 року. При цьому, у випадку укладання додаткової угоди строк виконання зобов'язань встановлюється до 31.12.2015 року (п.1.6 договору).

Договорами про зміну договору про надання кредиту № 3 від 23 серпня 2012 року, № 6 від 30.04.2013 року, № 7 від 29 липня 2013 року сторони змінювали ліміт кредитування в бік його зменшення в залежності від строку користування кредитом (встановлено поетапне погашення заборгованості рівними частками).

27.09.2013 року між сторонами укладено договір № 8 про зміну договору про надання кредиту. Згідно п. 1.1.3, в редакції зазначеного договору, сторони дійшли згоди про загальне зменшення ліміту фінансування до 18 739 199,66 дол. США., та встановили, що починаючи з 30.09.2014 року погашення Кредиту здійснюється щоквартально рівними платежами від розміру заборгованості Позичальника, що існуватиме перед Банком станом на 30.09.2014 року. Згідно п.1.6 договору позичальники прийняли на себе зобов'язання виконати Боргові зобов'язання в строк до 29.12.2016 року, з урахуванням щоквартальних погашень рівними частками , в порядку встановленому п. 1.1.3 Кредитного договору.

Відповідно до п. 1.12. договору сторони, домовились, що позичальник 1 та позичальник 2 зобов'язуються перед банком виступати солідарними боржниками по цьому договору. Солідарна відповідальність позичальників існуватиме перед банком до тих пір, поки боргові зобов'язання не будуть виконані у повному обсязі. Банк може звернутися з вимогою про виконання боргових зобов'язань до позичальника 1 або позичальника 2 або до всіх одночасно.

Оцінивши договір, з якого виникли цивільні права та обов'язки сторін, суд дійшов висновку, що укладений між сторонами правочин за своїм змістом та правовою природою є змішаним договором, в якому містяться елементи договору кредиту та поруки, який підпадає під правове регулювання норм §2 глави 71 Цивільного кодексу України та ст. 345-346 Господарського кодексу України (далі - ГК України) та §3 гл. 49 Цивільного кодексу України.

Як вбачається зі змісту кредитного договору № СR 11-026/28-4 від 24.02.2011р., сторонами погоджено всі істотні умови вищевказаних правочинів. Оскільки сторонами не надано доказів їх припинення або визнання у встановленому порядку недійсними, виходячи зі встановленої ст.204 Цивільного кодексу України презумпції правомірності правочину, суд вважає вищевказану угоду дійсною та обов'язковими для виконання сторонами.

Судом встановлено , що на виконання умов кредитного договору № СR 11-026/28-4 від 24.02.2011р. ПАТ "ОТП Банк" надав третій особі-2 грошові кошти в сумі 23 500 000,00 доларів США, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями меморіальних ордерів №817152611 від 25.02.2011р. на суму 3 614 002,66 доларів США, №817152610 від 25.02.2011р. на суму 19 125 197,00 доларів США, №87120 від 30.04.2013р. на суму 1 600 000,00 доларів США, №5903936 від 30.07.2013р. на суму 3 200 000,00 доларів США, №1147 від 30.09.2013р. на суму 3 200 000,00 доларів США в межах кредитного договору.

24.02.2011р. між Публічним акціонерним товариством «ОТП банк» та Закритим акціонерним товариством «Азовелектросталь» (далі - поручитель або позивач) було укладено договір поруки №SR11-040/28-4.

Відповідно до п. 1.1. договору поруки сторони врахували, що Кредитор уклав кредитний договір про зобов'язання з третьою особої-1 та третьою особою-2 , відповідно до положень якого, повне, своєчасне та неналежне виконання зобов'язань має бути забезпечене поручителем; беручи до уваги, що поручитель ознайомлений з текстом кредитного договору, цілком розуміє його зміст та погоджується поручитися перед кредитором. Цим поручитель безумовно та безвідклично приймає на себе зобов'язання відповідати перед кредитором за повне своєчасне та неналежне виконання боржником зобов'язань у повному обсязі.

У відповідності до розділу «Визначення термінів» договору поруки, сторони визначили, що під поняттям «боржник», яке застосоване в договорі, вони розуміють як боржника -1 ВАТ «Маріупольський завод важкого машинобудування» , так и боржника-2 ВАТ «Азовзагальмаш».

Згідно з п. 2.1. договору поруки, порука за цим договором забезпечує вимоги кредитора щодо виконання боржником зобов'язань, що підлягають виконанню за кредитним договором та/або пов'язані з кредитним договором, у такому розмірі, у такій валюті, у такий строк і в такому порядку, як це встановлено в кредитному договорі, в тому числі будь-якими змінами та доповненнями до договору, які можуть бути укладені сторонами договору в майбутньому.

За змістом п. 2.1.7 договору поруки, сторони встановили, що за обставини укладання сторонами кредитного договору змін та/або доповнень до кредитного договору, в тому числі, але не виключно, щодо зміни суми кредиту, процентної ставки, порядку та строку виконання зобов'язань, сторони цим погоджуються та виражають свою згоду на забезпечення цією порукою та розповсюдження цієї поруки на забезпечення виконання боржником зобов'язання з врахуванням таких змін та/або доповнень, незалежно від того чи відображені такі зміни в договорі поруки чи ні.

Сторони також визначили, що у разі зміни розміру зобов'язання за кредитним договором після укладання договору поруки,в тому числі збільшення, таке зобов'язання забезпечується порукою в повному обсязі (п.2.3).

14 вересня 2012 року між сторонами договору поруки був укладений договір № 1 про внесення змін до договору, зі змістом якого вбачається, що поручитель погоджується із положенням Договору № 4 від 14 вересня 2012 року про внесення змін до кредитного договору та повністю забезпечує зобов'язання, що випливають із кредитного договору.

27 вересня 2013 року позивач та відповідач уклали договір про зміну договору поруки та визначили остаточний строк повернення кредиту до 29.12.2016 року в порядку та на умовах, встановлених кредитним договором.

Договір поруки від 24.02.2011р. №SR11-040/28-4 та договори про внесення змін до нього підписані та скріплені печатками сторін без зауважень.

Сторонами на надано доказів визнання договору поруки недійсним.

Підставою для звернення з позовом до суду Позивач визначає факт неотримання третьою особою-1 кредитних коштів, про що останный повыдомив позивача листом выд 03.08.2015р. №201-27.

Позивач посилаючись на відповідь, вважає, що кредитний договір № СR 11-026/28-4 від 24.02.2011р. відносно третьої особи-1 є неукладеним.

Як встановлено судом, за змістом кредитного договору отримання кредитних коштів може бути третьою особою 1 та/або третьою особою 2, але в межах спільного ліміту фінансування. Проте, зі змісту п. 1.12 кредитного договору, зазначені особи, відповідають за виконання зобов'язання за договором солідарно.

Відповідач виконав власті зобов'язання за кредитним договором та надав грошові кошті третій особі -2, що не суперечить договору № СR 11-026/28-4 від 24.02.2011р., у зв'язку з чим у третіх осіб виникло зобов'язання забезпечити повернення відповідачеві кредитних коштів, сплати процентів та інших платежів в порядку та на умовах, визначених договором.

В свою чергу, як зазначено вище, позивач зобов'язувався відповідати за виконання зобов'язань за кредитним договором як за ПАТ «МЗВМ», так і ПАТ «Азовзагальмаш» за кожного окремо або загалом.

Таким чином, суд не погоджується з позицією позивача про те, що у ПАТ «МЗВМ» не виникли зобов'язання за кредитним договором, у зв'язку з чим договір відносно нього є неукладеним, що тягне за собою неукладеність поруки.

До того ж, за змістом ст. 638 ЦК України, ст. 181 ГК України, договір вважається неукладеним (таким що не відбувся) тільки у випадку, коли сторони не досягли згоди з усіх його істотних умов.

Позивачем, в порушення ст.33, 54 ГПК України, не наведено жодної підстави та доказів для висновку про неукладеність кредитного договору № СR 11-026/28-4 від 24.02.2011р.

В позовної заяві позивач посилається на збільшення обсягу відповідальності боржників за кредитним договором без його згоди, не посилаючись на конкретні обставини, з якими він пов'язує таке збільшення. Ухвалою від 10.08.2015р. про порушення провадження у справі №905/1331/15 від позивача, зокрема, було витребувані докази на підтвердження конкретного випадку збільшення основного зобов'язання, з яким позивач пов'язує збільшення власних зобов'язань за договором поруки №SR11-040/28-4. Проте, останній вимоги ухвали не виконав, у судове засідання не з'являвся.

За змістом ст. 559 ЦК України порука припиняється у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Згідно з п. 4.1.6 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з кредитних договорів» зміна умов зобов'язання, забезпеченого порукою, без згоди поручителя може припинити поруку лише у випадку, коли зазначене призвело до збільшення обсягу відповідальності поручителя за забезпеченим порукою зобов'язанням. Під збільшенням обсягу відповідальності поручителя внаслідок зміни забезпеченого порукою зобов'язання слід розуміти: підвищення розміру процентів або встановлення нових умов щодо порядку зміни розміру процентної ставки, що призведе до її збільшення; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти; установлення або збільшення розміру неустойки; розширення змісту основного зобов'язання щодо дострокового повернення кредиту та плати за користування ним тощо. У разі якщо поручитель під час укладення договору поруки погодив встановлення у майбутньому розміру процентної ставки за кредитним договором на підставі додаткових договорів, то таке встановлення процентної ставки за додатковими договорами не є збільшенням обсягу відповідальності поручителя і не може бути підставою для припинення договору поруки згідно із ст.559 ЦК України.

Суд зазначає, що згідно п.п. 2.1.7, 2.3 договору поруки, сторони передбачили можливість зміни зобов'язань, що випливають з кредитного договору, після укладання договору поруки та погодили таке збільшення без необхідності попереднього погодження таких змін з позивачем, та визначили що останній відповідає по зобов'язаннях з урахуванням такого збільшення. До того, ж 27.09.2014 року, між позивачем та відповідачем укладено договір № 2 про внесення змін до договору поруки, з якого вбачається про обізнаність та погодження позивача із зміною умов основаного зобов'язання.

За змістом ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Проте, в порушення зазначеної норми позивач не навів жодних законних підстав для задоволення позову.

Враховуючи викладене, суд відмовляє в задоволені позову в повному обсязі.

Відповідно до ст.49 ГПК України судовий збір покладається на позивача.

Керуючись ст.129 Конституції України, ст.ст. 192, 559, 638, §2 Глави 71 Цивільного кодексу України, ст.ст.181, 193 Господарського кодексу України, ст.ст.1, 4, 22, 33, 34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства "Азовелектросталь", м.Маріуполь Донецької області до відповідача Публічного акціонерного товариства "ОТП Банк", м. Київ, за участю третіх осіб які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Публічного акціонерного товариства "Маріупольський завод важкого машинобудування" та Публічного акціонерного товариства "Азовзагальмаш" про визнання припиненою поруки, що виникла на підставі договору поруки 24.02.2011р. №SR11-040/28-4 - відмовити.

В судовому засіданні 10.09.2015р. оголошено вступну та резолютивну чистини рішення. Повний текст рішення за правилами ст.ст.84-85 ГПК України підписано 11.09.2015р.

Суддя П.В. Демідова