РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.09.2015Справа №910/16651/15
За позовом Публічного акціонерного товариства "Банк "Київська Русь"

до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Авенір-Інвест",

2) Публічного акціонерного товариства «Закритий недиверсифікований корпоративний інвестиційний фонд «Сатурн»

про зобов'язання вчинити дії, визнання права власності

за зустрічним позовом Публічного акціонерного товариства "Закритий недиверсифікований корпоративний інвестиційний фонд "Сатурн"

до Публічного акціонерного товариства "Банк "Київська Русь"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Авенір-Інвест"

про визнання добросовісним набувачем

Суддя Демидов В.О.

Представники сторін:

від позивача (відповідача 1 за зустрічним позовом) - Кулініч А.П.,

від відповідача 1 (третьої особи за зустрічним позовом) - не прибув

від відповідача 2 (позивача за зустрічним позовом) - Гордієнко С.М.

в с т а н о в и в:

30.06.2015 позивач звернувся до суду із позовною заявою, в якій просив зобов'язати Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Авенір-Інвест" повернути в натурі у власність Публічному акціонерному товариству "Банк "Київська Русь" нежитлові приміщення з №1 по №10 (групи приміщень №212) (літера А) загальною площею 95,4 кв. м, що знаходяться за адресою: м. Київ, вул. Срібнокільська, 2-А; визнати за Публічним акціонерним товариством "Банк "Київська Русь" право власності на зазначені нежитлові приміщення.

Позовні вимоги обґрунтовані позивачем за первісним позовом фактом порушення під час укладення між ПАТ «Банк «Київська Русь» та ПАТ «Закритий недиверсифікований корпоративний інвестиційний фонд «Сатурн» договору купівлі-продажу нерухомого майна від 20.03.2015 № 782 вимог ч. 1 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», що відповідно до ч. 3 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є підставою для висновку про нікчемність вказаного правочину та повернення придбаного за нікчемною угодою майна.

Відповідачем - 1 суду надані письмові заперечення від 10.08.2015 проти позову, у яких у задоволенні первісного позову просив відмовити з підстав презумпції правомірності набуття відповідачем-2 права власності на спірне майно за договором купівлі-продажу від 20.03.2015 № 782, оскільки ані вказаний договір, ані попередній договір купівлі-продажу спірного майна від 19.03.2015 № 3 недійсними у судовому порядку не визнавалися. Крім того, відповідач-1 послався на те, що він не знав і не міг знати про будь-які обмеження щодо відчуження майнових прав ПАТ «Банк «Київська Русь», а тому відповідач-1 є добросовісним набувачем спірного майна.

10.08.2015 до відділу діловодства господарського суду міста Києва надійшла зустрічна зустрічна позовна заява Публічного акціонерного товариства "Закритий недиверсифікований корпоративний інвестиційний фонд "Сатурн" до Публічного акціонерного товариства "Банк "Київська Русь", у якій позивач за зустрічним позовом просить визнати Публічне акціонерне товариство "Закритий недиверсифікований корпоративний інвестиційний фонд "Сатурн" добросовісним набувачем об'єкта нерухомого майна - нежилих приміщень з №1 по №10 (групи приміщень 212), загальною площею 95,4 кв.м. (літера «А»), що знаходяться за адресою: вул. Срібнокільська, буд. 2А.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.08.2015 у даній справі зустрічний позов прийнятий до розгляду спільно з первісним позовом.

В обґрунтування вимог зустрічного позову позивач за зустрічним позовом послався на те, що укладенню договору купівлі-продажу від 20.03.2015 № 782 передувало укладення попереднього договору купівлі-продажу спірного майна від 19.03.2015 № 3, під час укладення якого позивачем за зустрічним позовом було сплачено гарантійний платіж у сумі 15564 грн. 27 коп. Прийняття коштів відповідачем за зустрічним позовом є підтвердженням чинності та визнанням правочину. Позивач за зустрічним позовом не знав і не міг знати про будь-які обмеження щодо відчуження майнових прав ПАТ «Банк «Київська Русь», а тому є добросовісним набувачем спірного майна.

Додатковими письмовими поясненнями у справі від 21.08.2015 № 7550/16 позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом) проти вимог зустрічного позову заперечив, посилаючись на те, що станом на 20.03.2015 - дату укладення сторонами у справі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 20.03.2015 № 782 між ПАТ «Банк «Київська Русь» в особі голови правління Братка Віктора Івановича та ПАТ «ЗНКІФ «Сатурн», що діяв від імені, за рахунок та в інтересах ТОВ «Компанія з управління активами «Авенір-Інвест», Голова правління Банку В.І. Братко не мав повноважень на підписання будь-яких угод від імені банку.

Представник відповідача 1 за первісним позовом у судове засідання не прибув, причини неявки суду не повідомив, про час та місце судового розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом надсилання за належною юридичною адресою ухвали господарського суду.

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, вислухавши присутніх під час судового розгляду справи представників учасників судового процесу, суд встановив такі фактичні обставини.

19.03.2015 між ПАТ «Банк «Київська Русь» в особі голови правління Братка Віктора Івановича як Продавцем та ПАТ "Закритий недиверсифікований корпоративний інвестиційний фонд "Сатурн", що діяв від імені, за рахунок та в інтересах ТОВ «Компанія з управління активами «Авенір-Інвест», як Покупцем укладено попередній договір купівлі-продажу № 3 (далі за текстом - попередній договір), предметом якого є нежитлові приміщення з №1 по №10 (групи приміщень №212) (літера А) загальною площею 95,4 кв. м, що знаходяться за адресою: м. Київ, вул. Срібнокільська, 2-А.

Відповідно до умов пункту 1 попереднього договору його сторони зобов'язалися у строк до 23.03.2015 укласти договір купівлі-продажу зазначеного вище нерухомого майна.

20.03.2015 між ПАТ «Банк «Київська Русь» в особі голови правління Братка Віктора Івановича та ПАТ "Закритий недиверсифікований корпоративний інвестиційний фонд "Сатурн", що діяв від імені, за рахунок та в інтересах ТОВ «Компанія з управління активами «Авенір-Інвест», укладено договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Новохатньою Н.С. та зареєстрований в реєстрі за № 782 далі за текстом - договір).

Відповідно до пункту 1 договору позивач за первісним позовом продав, а ПАТ "Закритий недиверсифікований корпоративний інвестиційний фонд "Сатурн", що діяв від імені, за рахунок та в інтересах ТОВ «Компанія з управління активами «Авенір-Інвест», купив (прийняв у власність) нежитлові приміщення з №1 по №10 (групи приміщень №212) (літера А) загальною площею 95,4 кв. м, що знаходяться за адресою: м. Київ, вул. Срібнокільська, 2-А, та сплатив ціну вказаного майна відповідно до умов договору.

Вартість майна, що є предметом договору, відповідно до пункту 4 договору становить 1556427 грн. 00 коп. Станом на дату укладення договору вартість майна сплачена Покупцем у повному обсязі.

Право власності на придбане за договором майно зареєстроване за відповідачем-2.

Судом встановлено, що на підставі постанови Правління Національного банку України від 19.03.2015 № 190 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Банк "Київська Русь" до категорії неплатоспроможних". Виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 19.03.2015 № 61 "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "Банк "Київська Русь", згідно з яким з 20.03.2015 запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду - Волкова О.Ю.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду № 116 від 15.06.2015 продовжено строк здійснення тимчасової адміністрації у Банку до 19.07.2015 включно.

Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 16.07.2015 №460 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк "Київська Русь", виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 17.07.2015 № 138 "Про початок процедури ліквідації ПАТ "Банк "Київська Русь" та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку".

Зазначена інформація відображена на офіційному сайті Фонду (http://www.fg.gov.ua), є загальновідомою та в силу положень ст. 35 Господарського процесуального кодексу України не потребує доказування.

Таким чином, на час розгляду в суді даного спору відбувається ліквідація Банку.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які мають значення для вирішення спору, господарський суд дійшов висновку про обґрунтованість первісних позовних вимог, необхідність задоволення первісного позову у повному обсязі та необхідність відмови у задоволенні зустрічного позову з таких підстав.

Відповідно до ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

На підставі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Положеннями ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Вказана норма серед підстав виникнення цивільних прав та обов'язків передбачає договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Як встановлено ст. 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені положеннями ст. 203 Цивільного кодексу України. Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

При цьому правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 Цивільного кодексу України).

Як встановлено судом, сторонами у справі 19.03.2015 укладений попередній договір купівлі-продажу нерухомого майна.

Відповідно до ст. 635 Цивільного кодексу України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

Iстотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства.

Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі.

Сторонами у справі дотримано умови ст. 635 Цивільного кодексу України та у встановлений попереднім договором строк - 20.03.2015, укладено та нотаріально посвідчено договір купівлі-продажу спірного майна.

Судом встановлено, що на підставі постанови Правління Національного банку України від 19.03.2015 № 190 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Банк "Київська Русь" до категорії неплатоспроможних" виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 19.03.2015 № 61 "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "Банк "Київська Русь", згідно з яким з 20.03.2015 запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду - Волкова О.Ю.

Статтею 1 закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" від 23.02.2012 № 4452-VI визначено, що цим законом встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Таким чином, процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків врегульована Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", який є спеціальним законом у даних правовідносинах.

Пунктом 16 статті 2 зазначеного Закону встановлено, що тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відтак, у спорах пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація чи почата процедура його ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" є спеціальними, а даний Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Відповідно до ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Фонд набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення. Протягом 15 днів, але не пізніше строків, встановлених Фондом, керівники банку забезпечують передачу уповноваженій особі Фонду печаток і штампів, матеріальних та інших цінностей банку, а також протягом трьох днів - передачу печаток і штампів бухгалтерської та іншої документації банку. У разі ухилення від виконання зазначених обов'язків винні особи несуть відповідальність відповідно до закону. На період тимчасової адміністрації усі структурні підрозділи, органи та посадові особи банку підпорядковуються у своїй діяльності Фонду та уповноваженій особі Фонду в межах повноважень, встановлених цим Законом та делегованих Фондом, і діють у визначених Фондом/уповноваженою особою Фонду межах та порядку.

Відповідно до ч. 3 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» правочини, вчинені органами управління та керівниками банку після початку процедури виведення Фондом банку з ринку, є нікчемними.

З урахуванням викладеного вище станом на дату укладення сторонами у справі спірного правочину, а саме 20.03.2015, Голова правління Банку В.І. Братко не мав повноважень на підписання будь-яких угод від імені Банку.

Відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недотримання в момент його здійснення стороною вимог правомірності правочину (ст. 203 Цивільного кодексу України), зокрема, зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства і моральним принципам суспільства.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Згідно зі ст. 236 Цивільного кодексу України моментом недійсності нікчемного правочину є момент його вчинення. Але якщо недійсним правочином права та обов'язки передбачалися на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється.

Відповідно до ст. 216 Цивільного кодексу України нікчемний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, які пов'язані з його недійсністю.

З урахуванням положень ч. 3 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», факту прийняття виконавчою дирекцією Фонду рішення від 19.03.2015 № 61 "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "Банк "Київська Русь", згідно з яким з 20.03.2015 запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду - Волкова О.Ю., суд доходить висновку про нікчемність укладеного сторонами у справі договору купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Новохатньою Н.С. та зареєстрованого в реєстрі за № 782.

Доводи відповідача - 2 за первісним позовом про необізнаність станом на дату укладення договору про факт запровадження у позивача за первісним позовом з 20.03.2015 тимчасової адміністрації не можуть бути підставою для висновку суду про дійсність вказаного правочину, оскільки ч. 3 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» містить імперативні приписи щодо нікчемності таких угод.

За таких обставин є обґрунтованою вимога позивача за первісним позовом щодо повернення на його користь спірного майна, що є предметом нікчемної угоди, оскільки визнання недійсною нікчемної угоди для цього законом не вимагається.

У зв'язку з фактом реєстрації за першим відповідачем у справі права власності на спірне майно внаслідок укладення договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Новохатньою Н.С. та зареєстрованого в реєстрі за № 782, є доведеним факт оспорення права власності позивача за первісним позовом на спірне нерухоме майно.

Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

З урахуванням викладеного вище є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, вимога первісного позову про визнання за ПАТ «Банк «Київська Русь» права власності на спірне майно - нежитлові приміщення з №1 по №10 (групи приміщень №212) (літера А) загальною площею 95,4 кв. м, що знаходяться за адресою: м. Київ, вул. Срібнокільська, 2-А.

Таким чином, первісний позов підлягає задоволенню у повному обсязі з покладенням на відповідачів за первісним позовом судових витрат у справі у рівних частках на підставі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Судові витрати відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судом з відповідачів за первісним позовом не стягуються, оскільки спір виник не внаслідок їх винних дій чи порушень закону, а внаслідок неправомірних дій посадової особи позивача за первісним позовом.

Щодо вимог зустрічного позову про Публічного акціонерного товариства "Закритий недиверсифікований корпоративний інвестиційний фонд "Сатурн" до Публічного акціонерного товариства "Банк "Київська Русь", у якій позивач за зустрічним позовом просить визнати Публічне акціонерне товариство "Закритий недиверсифікований корпоративний інвестиційний фонд "Сатурн" добросовісним набувачем спірного майна суд вважає за необхідне зазначити таке.

Згідно статті 41 Господарського процесуального кодексу України господарські суди вирішують господарські спори у порядку позовного провадження, передбаченому цим Кодексом. Одним з елементів позову є предмет позову. Предмет позову - це матеріально правова вимога, заявлена позивачем у суд до відповідача відносно усунення допущеного відповідачем порушення права позивача.

Відповідно до частини 1 статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з частиною 2 статті 16 Цивільного кодексу України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим, ніж зазначено в цій статті, способом, що встановлений договором або законом.

Статтею 16 Цивільного кодексу України визначено, якими способами захисту цивільних прав та інтересів здійснюється усунення допущеного відповідачем порушення права позивача, а саме: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових осіб; суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Статтею 20 Господарського кодексу України також визначено, якими способами захисту прав та інтересів здійснюється усунення допущеного відповідачем порушення права позивача, а саме: визнання наявності або відсутності права; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемляють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єктів господарювання;припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов'язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом.

Таким чином, господарські суди вирішують спори у порядку позовного провадження, коли склад учасників спору відповідає статті 1 Господарського процесуального кодексу України, а правовідносини, щодо яких виник спір, носять господарський характер. Проте захист таких інтересів повинний вчинюватись у спосіб, передбачений законодавством, у тому числі процесуальним.

Позивачем за зустрічним позовом заявлено вимогу про визнання його добросовісним набувачем спірного майна.

Вказана вимога не відповідає встановленим ст. 16 Цивільного кодексу України та ст. 20 Господарського кодексу України способам захисту порушеного права (не відповідає жодному способу захисту прав та інтересів, яким здійснюється усунення порушення права позивача), що є підставою для відмови у її задоволенні.

Крім того, в обґрунтування вимог зустрічного позову позивач за зустрічним позовом послався на те, що укладенню договору купівлі-продажу від 20.03.2015 № 782 передувало укладення попереднього договору купівлі-продажу спірного майна від 19.03.2015 № 3, під час укладення якого позивачем за зустрічним позовом було сплачено гарантійний платіж у сумі 15564 грн. 27 коп. Прийняття коштів відповідачем за зустрічним позовом, за доводами позивача за зустрічним позовом, є підтвердженням чинності та визнанням правочину. Позивач за зустрічним позовом не знав і не міг знати про будь-які обмеження щодо відчуження майнових прав ПАТ «Банк «Київська Русь», а тому є добросовісним набувачем спірного майна.

Вказані доводи позивача за зустрічним позовом не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки станом на 20.03.2015 - дату укладення сторонами у справі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 20.03.2015 № 782, Голова правління ПАТ «Банк «Київська Русь» В.І. Братко не мав повноважень на підписання будь-яких угод від імені банку і, як зазначалося вище, необізнаність Покупця за договором не може бути підставою для висновку суду про дійсність вказаного правочину, оскільки ч. 3 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» містить імперативні приписи щодо нікчемності таких угод.

Враховуючи викладене вище, у задоволенні зустрічного позову слід відмовити у повному обсязі, судові витрати за зустрічним позовом покласти на позивача за зустрічним позовом відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

в и р і ш и в :

1. Первісний позов задовольнити у повному обсязі.

2. Зобов'язати Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Авенір-Інвест" (м. Київ, вул. Кудрявська, 23-а, код 35266430) повернути у натурі на користь Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» (м. Київ, вул. Хорива, 11, код 24214088) нежитлові приміщення з №1 по №10 (групи приміщень №212) (літера А) загальною площею 95,4 кв. м, що знаходяться за адресою: м. Київ, вул. Срібнокільська, 2-А. Видати наказ позивачу за первісним позовом після набрання рішенням законної сили.

3. Визнати за Публічним акціонерним товариством «Банк «Київська Русь» (м. Київ, вул. Хорива, 11, код 24214088) право власності на нежитлові приміщення з №1 по №10 (групи приміщень №212) (літера А) загальною площею 95,4 кв. м, що знаходяться за адресою: м. Київ, вул. Срібнокільська, 2-А.

4. У задоволенні зустрічного позову відмовити у повному обсязі.

5. Судові витрати за зустрічним позовом покласти на позивача за зустрічним позовом.

В судовому засіданні 08.09.2015 оголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Дата складення та підписання повного рішення - 14.09.2015.

Суддя В.О. Демидов