ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2015 року Справа № 47/279

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючогоПлюшка І.А.,
суддів :Самусенко С.С., Татькова В.І. (доповідача),
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта"
на постанову Київського апеляційного господарського суду від 22.06.2015 р.
у справі№ 47/279 господарського суду міста Києва
за позовом Приватного акціонерного товариства "МТС Україна" (надалі - ПрАТ "МТС Україна")
доПублічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" (надалі - ПАТ "НАСК "Оранта")
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю "Лугана-Сервіс" (надалі - ТОВ "Лугана-Сервіс")
простягнення 10 000 000 грн.
за участю представників:
від позивача- Гаєвська Т.А.
від відповідача- Кучма О.Л.
від третьої особи- не з'явилися

В С Т А Н О В И В:

У березні 2010 року ПрАТ "МТС Україна" звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до ПАТ "НАСК "Оранта", третя особа без самостійних вимог на предмет спору ТОВ "Лугана-Сервіс", про стягнення страхової суми в розмірі 10 000 000 грн.

Рішенням господарського суду міста Києва від 01.10.2014 р., залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 25.11.2014 р., позовні вимоги задоволено повністю, стягнуто з ПАТ "НАСК "Оранта" на користь ПрАТ "МТС Україна" страхове відшкодування в сумі 10 000 000 грн.

Постановою Вищого господарського суду України від 21.01.2015 р. рішення господарського суду міста Києва від 01.10.2014 р. та постанова Київського апеляційного господарського суду від 25.11.2014 р. скасовані, а справу № 47/279 передано на новий розгляд до господарського суду міста Києва.

За результатами нового розгляду, рішенням господарського суду міста Києва від 16.03.2015 р. (суддя Мельник В.І.) в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Приймаючи рішення, місцевий господарський суд, зазначив, що оскільки позивач у справі несвоєчасно повідомив ПАТ "НАСК "Оранта" про настання страхового випадку, останній правомірно відмовив у виплаті страхового відшкодування на підставі п. 6.2. договору добровільного страхування відповідальності перед третіми особами № 809 від 30.03.2009 р., а тому підстав для стягнення з відповідача суми страхового відшкодування немає.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 22.06.2015 р. (головуючий суддя Жук Г.А., судді: Мальченко А.О., Суховий В.Г.) рішення господарського суду міста Києва від 16.03.2015 р. скасовано, позов задоволено повністю, стягнуто з ПАТ "НАСК "Оранта" на користь ПрАТ "МТС" 10 000 000 грн. страхового відшкодування.

Не погоджуючись з прийнятою постановою, ПАТ "НАСК "Оранта" звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій, з урахуванням додаткових пояснень, просить її скасувати, а рішення місцевого господарського суду залишити в силі, мотивуючи скаргу порушенням і неправильним застосуванням господарським судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 20.07.2015 р. (головуючий суддя Татьков В.І. (доповідач), судді: Демидова А.М., Шевчук С.Р.) касаційну скаргу ПАТ "НАСК "Оранта" на постанову Київського апеляційного господарського суду від 22.06.2015 р. прийнято до провадження, розгляд скарги призначено на 18.08.2015 р.

Розпорядженням секретаря першої судової палати від 18.08.2015 р. № 02-05/586 у зв'язку з виходом з відпусток суддів Плюшка І.А. та Самусенко С.С., для розгляду справи № 47/279 сформовано колегію суддів у складі: головуючого судді Плюшка І.А., суддів: Самусенко С.С., Татькова В.І. (доповідача).

Ухвалою Вищого господарського суду України від 18.08.2015 р., у зв'язку з клопотанням заявника касаційної скарги, розгляд скарги відкладено на 08.09.2015 р.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 08.09.2015 р. розгляд справи № 47/279 повторно відкладено, у зв'язку з хворобою представника ПАТ "НАСК "Оранта" та, відповідно, неможливістю взяти участь у судовому засіданні, розгляд скарги призначено на 15.09.2015 р.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши доводи касаційної скарги (з урахуванням додаткових пояснень), перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що подана касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами, 01.02.2008 р. між ПрАТ "МТС Україна" (продавець) та ТОВ "Лугана-Сервіс" (покупець) укладено Договір № 27, за умовами якого продавець зобов'язався поставити, а покупець прийняти, оплатити та реалізувати кінцевому споживачеві на території м. Київ та Київської області стартові пакети МТС, стартові пакети ДЖИНС, стартові пакети та ваучери ЕКОТЕЛ та єдині ваучери.

З метою захисту майнових інтересів, які пов'язані з обов'язком ТОВ "Лугана-Сервіс" відшкодувати ПрАТ "МТС Україна" пряму шкоду у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням договірних зобов'язань за Договором № 27, між ВАТ "НАСК "Оранта" (страховик), ТОВ "Лугана-Сервіс" (страхувальник) та ПрАТ "МТС Україна" (вигодонабувач) укладено Договір добровільного страхування відповідальності перед третіми особами № 809 від 30.03.2009 р. (надалі - Договір добровільного страхування), предметом якого є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону і пов'язані з його обов'язком відповідно до законодавства України відшкодувати третім особам пряму шкоду, за ненавмисне заподіяння якої несе відповідальність страхувальник. Застрахованою вважається цивільно-правова відповідальність страхувальника, пов'язана із виконанням нею застрахованої діяльності. Застрахованою діяльністю за цим Договором є виконання (повністю або частково) договірних зобов'язань страхувальника (тільки в межах положень, що стосуються своєчасної сплати страхувальником платежів його контрагенту - вигодонабувачеві, відповідно до укладеного між ними Договору № 27 від 01.02.2009 р.

Згідно з п. 2.1. Договору добровільного страхування страховим випадком за цим Договором є ризик невиконання або неналежного виконання договірних зобов'язань за Договором № 27, і, як наслідок, завдання матеріальних збитків вигодонабувачу внаслідок: банкрутства страхувальника, яке підтверджене таким, що вступило в законну силу рішенням господарського суду про визнання страхувальника банкрутом; неплатоспроможності страхувальника.

Відповідно до п. 2.2. Договору добровільного страхування страховий випадок вважається таким, що настав, якщо страхувальник не сплатив чи не виконав зобов'язання після останнього дня строку, визначеного в Договорі № 27, більш ніж 30 календарних днів.

Пунктом 2.3. Договору добровільного страхування передбачено, що страховик звільняється від виплати страхового відшкодування при настанні страхових випадків внаслідок: ядерного вибуху, впливу радіації або радіоактивного забруднення; громадянської війни, народних заворушень різного роду та страйків всякого роду військових дій або військових заходів та їх наслідків, повстань, заколотів, масових безпорядків та страйків; конфіскації, націоналізації та інших подібних заходів політичного характеру, здійснених за наказом військової або цивільної влади та політичних організацій; невиконання або неналежного виконання страхувальником своїх обов'язків перед вигодонабувачем, крім випадків, зазначених в п. 2.1.1., 2.1.2. цього Договору; неприйняття або повернення страхувальником товарів, робіт, послуг чи грошових коштів вигодонабувачеві в порядку, установленому Договором № 27 та законодавством.

У відповідності до п. 2.4. Договору добровільного страхування страхування не поширюється на курсову різницю, неустойки, відсотки за прострочення, штрафи та інші непрямі витрати.

Відповідно до п. 2.5. Договору добровільного страхування не відшкодовуються збитки вигодонабувача, які мали місце після закінчення строку дії цього Договору та збитки, які мали місце до набуття чинності цього Договору.

У пункті 2.6. Договору добровільного страхування визначено, що страховик не покриває своїм захистом: збитки, що стали наслідком будь-яких помилок у розрахунках між страхувальником та вигодонабувачем за Договором № 27; збитки, що є наслідком прихованого банкрутства, фіктивного банкрутства чи доведення до банкрутства; неустойку, штрафи, пеню, інфляційну різницю, судові та інші непрямі витрати; збитки, що виникли внаслідок внесення змін до Договору № 27 без попередження страховика та такі, що можуть вплинути на розмір страхового ризику, в тому числі щодо його дострокового припинення або вимоги дострокового виконання зобов'язань з Договором № 27, навіть якщо є можливість виконання такої вимоги; неотримання грошових коштів внаслідок банкрутства банка або ліквідації банківської установи, через яку проводились платежі згідно з умовами Договору № 27; неодержані доходи (упущену вигоду), моральну шкоду вигодонабувача; навмисних дій страхувальника, порушення страхувальником законодавства України; збитки, що виникли у вигодонабувача до укладання цього Договору, а також збитки за поставками товару від вигодонабувача страхувальнику, що бути оформлені та здійснені до моменту укладання цього Договору; існуюча на момент укладання цього Договору заборгованість страхувальника перед вигодонабувачем.

Згідно з п. 3.1. Договору добровільного страхування страхова сума за цим Договором є граничною сумою щодо сплати страховиком страхових відшкодувань. Страхова сума за цим Договором становить 10 000 000 грн.

Пунктами 3.2. та 3.3. Договору добровільного страхування передбачено, що страховий тариф становить 15,32 % від страхової суми, встановленої пунктом 3.1. Договору. Загальний страховий платіж становить 1 532 000 грн.

Відповідно до п. 3.4. Договору добровільного страхування загальний страховий платіж, встановлений пунктом 3.3. Договору, сплачується трьома частинами: перша частина - сплачується до 08.04.2009 р. у розмірі 532 000 грн., друга частина сплачується до 15.04.2009 р. у розмірі 500 000 грн., третя частина сплачується до 22.04.2009 р. у розмірі 500 000 грн.

У відповідності з п. 3.5. Договору добровільного страхування франшиза є безумовною і вираховується при настанні кожного (одного) страхового випадку із суми страхового відшкодування та становить нуль відсотків від страхової суми, встановленої пунктом 3.1. Договору.

Стаття 4 Договору добровільного страхування встановлює, що дія Договору починається в 00 годин 00 хвилин 03.04.2009 р. та закінчується о 24 години 00 хвилин 02.04.2010 р. В будь-якому випадку Договір набуває чинності з моменту зарахування загального страхового платежу, передбаченого пунктом 3.3. Договору на розрахунковий рахунок страховика. Відповідальність страховика закінчується при виконання страхувальником своїх зобов'язань в повному обсязі перед вигодонабувачем за Договором № 27, але не пізніше строку дії Договору. Несплата страхового платежу або неповна сплата, а також сплата після обумовленого в Договорі строку тягне за собою нечинність цього Договору страхування.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, Договір добровільного страхування вступив в силу 03.04.2009 р., з огляду на те, що страховий платіж надійшов на поточний рахунок відповідача у повному обсязі згідно з платіжними дорученнями № 756 від 03.04.2009 р., № 757 від 03.04.2009 р., № 758 від 03.04.2009 р.

Також, судами було встановлено, що на виконання умов Договору № 27 позивач поставив третій особі, а третя особа прийняла продукцію МТС на загальну суму 15 740 099,19 грн., що підтверджується відповідними накладними та рахунками-фактурами, наявними в матеріалах справи.

Позивач виставив покупцеві рахунки на оплату поставленої продукції із встановленням строків з розстрочкою в 15 календарних днів або 30 календарних днів на вибір покупця з правом на отримання знижки у розмірі 1% в разі сплати коштів за товар в п'ятнадцятиденний строк.

Таким чином, за отриманий товар третя особа мала розрахуватися з позивачем у наступні граничні терміни відповідно: за накладними від 08.09.2009 року до 08.10.2009 року включно; за накладними від 29.09.2009 року до 29.10.2009 року включно; за накладними від 30.09.2009 року до 30.10.2009 року включно.

Однак, як з'ясовано місцевим та апеляційним господарськими судами, матеріалами справи не підтверджено належного виконання третьою особою обов'язку щодо сплати поставленого позивачем товару згідно Договору № 27.

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні(страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Статтею 8 Закону України "Про страхування" визначено, що під страховим випадком розуміється подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій особі.

Згідно зі ст. ст. 988, 990 ЦК України, ст.ст. 20, 25 Закону України "Про страхування" страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором в межах страхової суми, яка встановлюється в межах вартості майна на момент укладення договору. Страхова виплата здійснюється відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника або іншій особи, визначеної договором.

Так, з матеріалів справи вбачається, що зважаючи на факт невиконання ТОВ "Лугана-Сервіс" грошових зобов'язань за договором поставки більше ніж 30 календарних днів, позивач і звернувся до відповідача із заявою № FD-09-41922 від 25.11.2009 р. про виплату страхового відшкодування, яка була отримана останнім 07.12.2009 р.

Листом від 28.12.2009 р. відповідач, на підставі підпункту 6.4.5. п. 6.4. Договору добровільного страхування, витребував додаткові документи, які були надані позивачем листом від 11.01.2010 р.

Водночас, листом від 11.01.2010 р. страхова компанія повідомила позивача про відсутність правових підстав для виплати страхового відшкодування з посиланням на п. 8.12. Договору добровільного страхування, зазначивши при цьому, що у разі подання додаткових документів рішення щодо виплати страхового відшкодування може бути переглянуто.

На лист позивача від 19.01.2010 р. щодо уточнення причин відмови у виплаті страхового відшкодування ПАТ "НАСК "Оранта" повідомила, що відмовляє у виплаті страхового відшкодування на підставі підпунктів 8.12.1., 8.12.2., 8.12.4., 8.12.6., 8.12.7. пункту 8.12. Договору добровільного страхування та на підставі п. 1, 2, 3 ст. 26 Закону України "Про страхування", а саме: у зв'язку з тим, що третя особа за участю позивача надала до страхової компанії неправдиві відомості про предмет страхування у вигляді ряду підроблених документів, а саме: Додаткової угоди № 2 від 10.06.2009 р. до договору страхування та повідомлення № 05-02-06/16136 від 10.06.2009 р., які направлені на суттєве збільшення страхової суми, і відповідно відповідальності відповідача.

Водночас, як вбачається з листа від 11.01.2010 р. та листа від 19.01.2010 р., відповідачем не заперечується факт настання страхового випадку, при цьому він вважає, що існують підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування згідно з підпунктами 8.12.1., 8.12.2., 8.12.4., 8.12.6., 8.12.7. пункту 8.12. Договору добровільного страхування.

Положеннями підпунктів 8.12.1., 8.12.2., 8.12.4. пункту 8.12. Договору добровільного страхування передбачено, що підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування є: вчинення посадовою особою страхувальника або вигодонабувача умисного злочину, який привів до страхового випадку; навмисні дії страхувальника, вигодонабувача, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на дії, пов'язані з виконанням ними громадянського чи службового обов'язку, в стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або захисту майна, життя, здоров'я, честі, гідності та ділової репутації. Кваліфікація дій страхувальника або вигодонабувача встановлюється відповідно до чинного законодавств України. Подання страхувальником або вигодонабувачем свідомо неправдивих відомостей про предмет страхування або про факт настання страхового випадку.

Відповідно до п.п. 8.12.6. п. 8.12. Договору добровільного страхування підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування є створення страхувальником (третьою особою у справі) та вигодонабувачем (позивачем у справі) перешкод страховикові у визнанні обставин, характеру та розміру збитків.

Згідно з підпунктом 8.12.7. пункту 8.12. Договору добровільного страхування підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування є ненадання страхувальником та вигодонабувачем запрошених страховиком документів, що підтверджують настання страхового випадку і розміри збитків.

Колегія суддів касаційної інстанції погоджується з правомірним висновком апеляційного господарського суду про те, що позивачем у даній справі були надані страховій компанії (відповідачу) всі необхідні документи, передбачені укладеним між сторонами Договором добровільного страхування, та інші витребувані документи, необхідні для підтвердження настання страхового випадку та розміру відповідного відшкодування, що в свою чергу спростовує доводи ПАТ "НАСК "Оранта" про те, що позивач, не надавши документів, створив умови, які не дають змоги прийняти рішення щодо визнання події страховим випадком та перешкоджають у визнанні обставин, характеру та розміру збитків.

Так, в силу пунктів 1-3 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про страхування" підставою для відмови страховика у здійсненні страхових виплат або страхового відшкодування є: навмисні дії страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на дії, пов'язані з виконанням ними громадянського чи службового обов'язку, в стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або захисту майна, життя, здоров'я, честі, гідності та ділової репутації. Кваліфікація дій страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, встановлюється відповідно до чинного законодавства України; вчинення страхувальником - фізичною особою або іншою особою, на користь якої укладено договір страхування, умисного злочину, що призвів до страхового випадку; подання страхувальником свідомо неправдивих відомостей про предмет договору страхування або про факт настання страхового випадку.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно відзначено судом апеляційної інстанції, ПАТ "НАСК "Оранта", посилаючись на підроблення директором ТОВ "Лугана-Сервіс" повідомлення НАСК "Оранта" від 10.06.2009 р. № 05-02-06/16136 та Додаткової угоди № 2 від 10.06.2009 р. до Договору добровільного страхування, стверджувало про вчинення третьою особою навмисних дій, спрямованих на заволодіння майном та настання страхового випадку, що є підставою відмови у виплаті страхового відшкодування.

Разом з тим, судова колегія зазначає, що вироком Подільського районного суду міста Києва від 12.08.2013 р. у кримінальній справі № 1-730/11 визнано повідомлення НАСК "Оранта" від 10.06.2009 р. № 05-02-06/16136 та Додаткову угоду № 2 від 10.06.2009 р. до Договору добровільного страхування підробними та визнано винним ОСОБА_6 (генерального директора ТОВ "Лугана-Сервіс") у вчиненні злочинів, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 212, ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 366, ч. 4 ст. 358 КК України. Вироком встановлено, що ОСОБА_6 виконуючи організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські функцій, умисно, маючи намір заволодіти товарно-матеріальними цінностями ЗАТ "УМЗ" (на сьогодні - ПрАТ "МТС Україна"), передав експерту по розрахункам із дилерами ПрАТ "МТС Україна" завідомо підроблені документи - повідомлення від 10.06.2009 р. про надходження страхового платежу та Додаткову угоду № 2 до Договору добровільного страхування з проставленими реквізитами ТОВ "Лугана-Сервіс" та ВАТ "НАСК "Оранта". У подальшому, службові особи ПрАТ "МТС Україна", не усвідомлюючи злочинних намірів ОСОБА_6, помилково вважаючи, що цивільно-правова угода є правомірною, підписали Додаткову угоду від 10.06.2009 р. № 2 до Договору добровільного страхування, яка передбачала збільшення суми страхового відшкодування на 8 000 000 грн., та збільшили максимальну суму, на яку ТОВ "Лугана-Сервіс" надавалась відстрочка оплати поставленої партії продукції торгової марки "МТС" (кредитний ліміт) на 8 000 000 грн. Після збільшення кредитного ліміту, генеральний директор ТОВ "Лугана-Сервіс" ОСОБА_6 отримав від ПрАТ "МТС Україна" за умовами договору № 27 поставки продукції та Додаткової угоди продукцію на загальну суму 5 236 744,73 грн., яку привласнив та розпорядився продукцією на зазначену суму за власним розсудом, заподіявши ПрАТ "МТС Україна" матеріальні збитки на загальну суму 5 236 744,73 грн.

З вказаного вироку також вбачається, що ПрАТ "МТС Україна" пред'явлено до ОСОБА_6 цивільний позов про відшкодування шкоди в сумі 5 236 744,73 грн., який задоволено Подільським районним судом міста Києва частково в розмірі 3 961 193,45 грн., оскільки завдана ОСОБА_6 шкода на суму 1 275 551,28 грн. була відшкодована ПрАТ "МТС Україна" добровільно.

Вищий господарський суд України вважає обґрунтованим твердження суду апеляційної інстанції, що вказаним вироком суду не було встановлено умислу чи умисних дій, які були б спрямовані на заволодіння майном вигодонабувача та настання страхового випадку за спірною сумою, що заявлена позивачем на підставі діючого Договору добровільного страхування в межах граничної суми страхового відшкодування 10 000 000 грн.

Водночас, як вірно підкреслено судом, дійсність Договору добровільного страхування, який є підставою позову у даній господарській справі, не оспорювалася ані сторонами у справі, ані іншими особами, страховий платіж за даним договором сплачено страхувальником в повному обсязі та у строки, встановлені договором, що також підтверджує його чинність. При цьому, встановлення підробною Додаткову Угоду № 2 від 10.06.2009 р. не звільняє сторони від виконання обов'язку за Договором добровільного страхування від 30.03.2009 р.

Також, господарський суд апеляційної інстанції правомірно дійшов висновку, що порушення ТОВ "Лугана-Сервіс" зобов'язання щодо оплати вартості продукції за Договором № 27, жодним чином не пов'язана зі злочином, вчиненим директором ТОВ "Лугана-Сервіс" ОСОБА_6, а тому відмова відповідача у виплаті страхового відшкодування з посиланням на п.п. 8.12.1., 8.12.2. Договору добровільного страхування є необґрунтованою та безпідставною, враховуючи і те, що інших підстав відмови у виплаті страхового відшкодування ПАТ "НАСК "Оранта" не було зазначено.

Крім того, відповідно до п. 6.1. Договору добровільного страхування страхувальник або вигодонабувач зобов'язаний в разі несплати рахунків більше 5 робочих днів після настання терміну їх сплати повідомити страховика або його представника про такі обставини на електронну адресу або по телефону.

Київський апеляційний господарський суд правильно вказав, що даним пунктом договору сторони передбачили інформування страховика не про страховий випадок, який у відповідності з п. 2.2. Договору добровільного страхування настає через тридцять днів несплати, а лише про несплату третьою особою рахунків більше, ніж на п'ять днів після настання строку їх оплати.

При цьому, суд, дослідивши умови Договору добровільного страхування, підставно дійшов висновку, що сторонами взагалі не визначений строк, протягом якого страхувальник чи вигодонабувач зобов'язаний повідомити страховика - відповідача у справі, про настання страхового випадку.

Так, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України "Про страхування" страховик зобов'язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Нормами Цивільного кодексу України та Закону України "Про страхування" передбачено підстави для відмови страховика у здійсненні страхових виплат або страхового відшкодування, зокрема, несвоєчасне повідомлення страхувальником без поважних причин про настання страхового випадку або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків.

Відповідно до ст. 989 ЦК України на страхувальника покладено обов'язок повідомити страховика про настання страхового випадку у строк, встановлений договором.

Судова колегія зазначає, що для вирішення питання щодо виплати страхового відшкодування правове значення має факт повідомлення страховика про настання страхового випадку в строк, який дає страховику можливість дослідити обставини випадку і дійти висновку про визнання його страховим випадком чи про відмову в цьому. Сам лише факт порушення страхувальником визначеного договором порядку повідомлення про настання страхового випадку за наявності повідомлення страховика про настання такого випадку, не може бути підставою для відмови у здійсненні страхової виплати.

Тобто, у разі настання страхового випадку, страховик зобов'язаний виплатити страхове відшкодування. Порушення страхувальником інших умов договору є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування лише в тому разі, якщо таке порушення положень договору страхувальником перешкодило страховику переконатися, що ця подія є страховим випадком.

Враховуючи викладене, оскільки настання страхового випадку підтверджено належними та допустимими доказами у справі, Київський апеляційний господарський суд дійшов обґрунтованого та правомірного висновку, що ПАТ "НАСК Оранта" було зобов'язане здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов Договору добровільного страхування в розмірі 10 000 000 грн., у зв'язку з чим суд і задовольнив позовні вимоги ПрАТ "МТС", скасувавши при цьому рішення господарського суду міста Києва про відмову в задоволенні заявленого позову як таке, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до п. 1 ст. 1119 ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити постанову апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Касаційна скарга залишається без задоволення, коли суд визнає, що оскаржуваний судовий акт прийнятий з дотриманням, зокрема, вимог процесуального права.

Посилання оскаржувача на інші обставини не приймаються колегією суддів до уваги, з огляду на положення ст. 1117 ГПК України та з підстав їх суперечності матеріалам справи.

Твердження оскаржувача про порушення і неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваної постанови не знайшли свого підтвердження, в зв'язку з чим підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 22.06.2015 р. у справі № 47/279 залишити без змін.

Головуючий суддя І.А. Плюшко

Суддя С.С. Самусенко

Суддя (доповідач) В.І. Татьков