ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

14.09.2015 Справа № 920/67/13
Господарський суд Сумської області, у складі судді Левченка П.І. при секретарі судового засідання Чепульській Ю.В. розглянув матеріали справи № 920/67/13

за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Суми,

до відповідача фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, м. Суми,

про зобовязання вчинити певні,

за участю представників:

позивача ОСОБА_3, ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2

Суть спору: позивач у своїй позовній заяві просив суд зобов`язати відповідача здійснити дії по введенню в експлуатацію нежитлового приміщення, розташованого за адресою: м. Суми, вул. Харківська, між Харківська 101 та Харківська 103, відповідно до вимог статті 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та Постанови Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 року № 461 «Питання прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів» з розподілом часток співвласників 50/50 згідно до акту від 23.05.2008 року.

Відповідно до заяви про доповнення позовних вимог позивач просить суд зобов`язати відповідача ввести в експлуатацію нежитлове приміщення, розташоване за адресою: м. Суми, вул. Харківська, між будинками по вул. Харківська 101 та вул. Харківська 103, загальною площею 1712,4 м.кв., відповідно до вимог статті 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та Постанови Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 року № 461 «Питання прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів» з розподілом часток співвласників ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_4 50/50 згідно до акту від 23.05.2008 року, шляхом подання до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Сумській області декларації про готовність обєкта до експлуатації протягом семи днів з дати набрання законної сили рішенням суду.

У додаткових запереченнях проти позову відповідач, посилаючись на частину другу статті 331 Цивільного кодексу України, зазначив, що обєкт незавершеного будівництва не є приміщенням автосалону (нерухомим майном) і зобовязувати зареєструвати його частину на позивача неможливо, оскільки таке право в останнього виникає тільки після завершення будівництва та введення в експлуатацію приміщення автосалону. Разом з тим, відповідач зазначив, що він не оспорює право позивача набути право власності за договором про спільне фінансування на 50 % обєкта нерухомості (приміщення автосалону) після того як він буде введений в експлуатацію і позивач відшкодує, як це передбачено договором, 50% усіх витрат повязаних з його створенням, а саме: оплатою послуг будівельної компанії «Акцент», наданих відповідачем будівельних матеріалів, сплаченою орендною платою, погашеною заборгованістю за землю, витрат, повязаних із добудовою обєкта, витрат, повязаних із введенням його у експлуатацію.

На підставі наведеного, відповідач вважає, що позивач не довів, що його права порушено, а тому позовні вимоги, на думку відповідача, задоволенню не підлягають.

Ухвалою Господарського суду Сумської області від 15.07.2013 року було зупинено провадження у справі № 920/67/13 до вирішення повязаною з нею справи № 920/1175/13 за позовом фізичної особи підприємця ОСОБА_1, м. Суми до фізичної особи підприємця ОСОБА_4, м. Суми, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Державний реєстратор Реєстраційної служби Сумського міського управління юстиції Сумської області ОСОБА_5, м. Суми, про скасування свідоцтва про право власності.

08.12.2014 року рішенням Господарського суду Сумської області у справі № 920/1175/13 було позов задоволено та скасовано свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 13.03.2013 року, індексний номер 1183181, про реєстрацію за ОСОБА_2 права власності на обєкт незавершеного будівництва 83 відсотки готовності за адресою: Сумська область, м. Суми, вул. Харківська, 101-103, також скасовано запис номер 334235 від 13.03.2013 року в Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про право власності ОСОБА_2 на обєкт незавершеного будівництва 83 відсотки готовності за адресою: Сумська область, м. Суми, вул. Харківська, 101-103.

28.01.2015 року Харківським апеляційним господарським судом у справі № 920/1175/13 прийнято ухвалу, якою апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 повернуто скаржнику.

Ухвалою від 02.07.2015 року Господарським судом Сумської області поновлено провадження у справі № 920/67/13 та призначено зазначену справу до розгляду у судовому засіданні.

09.09.2015 року представник позивача подав до суду письмові пояснення, відповідно до яких позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд задовольнити позовні вимоги повністю з урахуванням заяви про доповнення позовних вимог.

Від відповідача надійшла до суду заява про припинення провадження у справі у звязку з припиненням позивачем підприємницької діяльності за власним рішенням, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Проте, провадження у даній справі не підлягає припиненню, оскільки позивач звернувся до суду з даним позовом 09.01.2013 року, а припинив свою підприємницьку діяльність пізніше, а саме 15.01.2015 року, про що здійснено запис про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 за № 4000729.

Згідно абзацу четвертого підпункту 4.7 пункту 4 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року за № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» (в редакції постанови пленуму Вищого господарського суду України від 10.07.2014 року № 6), громадянин, який мав статус субєкта підприємницької діяльності, але на дату подання позову втратив такий статус, не може бути стороною в судовому процесі у господарському суді, якщо немає визначених законом підстав для його участі в такому процесі. Однак у разі коли відповідна зміна статусу відбулася після порушення провадження у справі, вона не тягне за собою наслідків у вигляді зміни підвідомчості такої справи і, відповідно, - припинення провадження у ній, оскільки на час порушення господарським судом такого провадження її розгляд належав до юрисдикції цього суду; наведене стосується й випадку подання відповідним громадянином, що був відповідачем у справі, зустрічного позову в тій же справі. У будь-якому разі у суду немає й правових підстав для застосування при цьому положень статті 25 ГПК та залучення до участі у справі як правонаступника фізичної особи - підприємця тієї ж таки фізичної особи, оскільки правонаступництво передбачає перехід прав та обов'язків від одного суб'єкта до іншого, а не зміну правового статусу однієї й тієї ж самої особи. У разі задоволення позову до фізичної особи, яка в процесі розгляду справи втратила статус суб'єкта підприємницької діяльності, резолютивна частина відповідного судового рішення, крім відомостей, передбачених частинами другою - сьомою статті 84 ГПК, повинна містити дані, визначені в пункті 2 частини другої статті 54 цього Кодексу для фізичної особи (без зазначення її колишнього статусу суб'єкта підприємницької діяльності).

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

15.10.2004 року між сторонами укладено договір про спільне фінансування будівельних робіт (далі договір), відповідно до пункту 1.1 якого сторони зобовязувались спільно фінансувати проведення будівельних робіт нежитлового приміщення, розташованого адресою: м. Суми. вул. Харківська, між будинками по вул. Харківська 101 та вул. Харківська 103, а відповідач зобовязаний компенсувати позивачу 50 % понесених витрат.

Пунктом 1.3 договору передбачено, що дії по забезпеченню будівництва вчиняються відповідачем від свого імені, але також в інтересах позивача.

Відповідно до пункту 2.1.6 договору на відповідача було покладено обовязок організувати проведення робочої та державної комісії по введенню обєкта в експлуатацію.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач зазначає, що в період з лютого 2005 року по грудень 2007 року позивачем та відповідачем, в порядку встановленому діючим на той час законодавством, було здійснено будівництво нежитлового приміщення розташованого за адресою: м. Суми, вул. Харківська між будинками по вул. Харківська 101 та вул. Харківська 103, що підтверджується актом від 23.05.2008 року, який підписано та скріплено печатками сторін, але відповідач не виконав свого обовязку за договором, передбаченого пунктом 2.1.6 договору, а саме, не вчинив дії по введенню в експлуатацію нежитлового приміщення, розташованого за адресою: м. Суми, вул. Харківська, між будинками по вул. Харківська 101 та вул. Харківська 103; по реєстрації права власності на вказане нежитлове приміщення у відповідності до вимог діючого законодавства.

Відповідно до приписів статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обовязки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені актами цивільного законодавства, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки, а як визначено приписами статті 509 цього ж Кодексу, зобовязання виникають із підстав встановлених вищевказаною правовою нормою.

За приписами частини першої статті 1130 Цивільного кодексу України, за договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобовязуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобовязання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один субєкт (зобовязана сторона, у тому числі боржник) зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший субєкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку.

Відповідно до наданих сторонами матеріалами, нежитлове приміщення, що розташоване за адресою: м. Суми. вул. Харківська, між будинками вул. Харківська 101 та вул. Харківська 103, відноситься до IІІ категорії складності обєктів будівництва.

Відповідно до частини другої статті 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, що належать до IІІ категорії складності, здійснюється шляхом подання до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю декларації про готовність обєкта до експлуатації.

За змістом статті 526 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться і в частині першій статті 193 Господарського Кодексу України, яка також передбачає, що субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

За приписами статті 525 Цивільного кодексу України та частини сьомої статті 193 Господарського Кодексу України, одностороння відмова від зобовязання не допускається.

Відповідно до частини другої статті 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обовязку не встановлений або визначений моментом предявлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня предявлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно з положеннями статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Частина перша статті 612 названого Кодексу визначає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обовязковим для виконання сторонами.

15.11.2012 року позивачем, в порядку вимог статті 6 Господарського процесуального кодексу України, на адресу відповідача направлено вимогу про виконання обовязку передбаченого пунктом 2.1.6 договору, проте, зазначену вимогу відповідачем залишено без задоволення.

Факт виконання позивачем належним чином умов укладеного між сторонами договору повністю підтверджується матеріалами справи, зокрема, актом про спільне фінансування будівельних робіт від 23.05.2008 року (а.с. 10), який підписано та скріплено печатками сторін без жодних зауважень та заперечень.

Відповідно до статті 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статей 33, 34 названого Кодексу, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються учасниками судового процесу. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 43 цього ж Кодексу визначено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Зважаючи на все вищевикладене, позовні вимоги позивача у даній справі є правомірними, обґрунтованими та підлягаючими задоволенню.

Відповідно до вимог статті 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 32-34, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Зобовязати фізичну особу-підприємця ОСОБА_2 (40000, м. Суми, вул. Чапаєва, 68, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) ввести в експлуатацію нежитлове приміщення, розташоване за адресою: м. Суми, вул. Харківська, між будинками по вул. Харківська 101 та вул. Харківська 103, загальною площею 1712,4 м.кв., відповідно до вимог статті 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та Постанови Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 року № 461 «Питання прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів» з розподілом часток співвласників ОСОБА_1 (40000, м. Суми, вул. Польова, 63, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) та ФОП ОСОБА_4 (40000, м. Суми, вул. Чапаєва, 68, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) 50/50 згідно до акту від 23.05.2008 року, шляхом подання до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Сумській області декларації про готовність обєкта до експлуатації протягом семи днів з дати набрання законної сили рішенням суду.

Стягувач: ОСОБА_1 (40000, м. Суми, вул. Польова, 63, ідентифікаційний номер НОМЕР_2).

3. Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (40000, м. Суми, вул. Чапаєва, 68, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (40000, м. Суми, вул. Польова, 63, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) витрати по сплаті судового збору в сумі 1147,00 грн.

4. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 18.09.2015 року.

Суддя ОСОБА_6