КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" вересня 2015 р. Справа№ 910/15639/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Рудченка С.Г.

суддів: Чорногуза М.Г.

Агрикової О.В.

від позивача - Кацер Ю.І., Рибак-Сікорський А.Б.,

від відповідача - Мануілова Я.І.,

від третьої особи - не з'явились,

розглянувши апеляційну скаргу

UniCredit Bank Austria AG (УніКредит Банк Австрія АГ)

на ухвалу господарського суду міста Києва від 29.07.2015

у справі №910/15639/14 (суддя Літвінова М.Є.)

за позовом UniCredit Bank Austria AG (УніКредит Банк Австрія АГ),

Австрія, м. Відень,

до публічного акціонерного товариства «Укрнафта», м. Київ,

третя особа приватне акціонерне товариство

«Фінансова компанія «Укрнафтогаз», м. Київ,

про стягнення 20678647,54 грн.,

за заявою публічного акціонерного товариства «Укрнафта» про розстрочення виконання рішення господарського суду міста Києва 15.10.2014,-

ВСТАНОВИВ:

UniCredit Bank Austria AG (УніКредит Банк Австрія АГ) подало до господарського суду міста Києва позов до ПАТ «Укрнафта» про звернення стягнення заборгованості з виплати дивідендів за 2006 та 2007 роки у сумі 20678647,54 грн., інфляційні втрати - 2481437,71 грн., 3% річних - 1855985,04 грн., збитки - 10084057,50 грн.

Рішенням господарського суду міста Києва від 15.10.2014 у справі №910/15639/14, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 17.12.2014 та постановою Вищого господарського суду України від 25.02.2015, позов задоволено частково, стягнуто з ПАТ «Укрнафта» на користь UniCredit Bank Austria AG (УніКредит Банк Австрія АГ) суму заборгованості з виплати дивідендів у розмірі 18610782,79 грн., інфляційні втрати у розмірі 3074960,95 грн., 3% річних у розмірі 1785101,62 грн. та судовий сбір у розмірі 48228,13 грн., в іншій частині в задоволенні позову відмовлено.

26.12.2014 року на примусове виконання рішення господарського суду міста Києва від 15.10.2014 у справі №910/15639/14 видано наказ.

У липні 2015 року ПАТ «Укрнафта» подало до господарського суду міста Києва заяву про розстрочення виконання рішення господарського суду міста Києва 15.10.2014 у справі №910/15639/14.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 29.07.2015 у справі №910/15639/14 частково задоволено заяву ПАТ «Укрнафта». Розстрочено виконання рішення господарського суду міста Києва від 15.10.2014 у справі №910/17932/14 виходячи з наступного графіка: до 30.08.2015 - 3919845,58 грн., до 30.09.2015 - 3919458,58 грн., до 31.10.2015 - 3919845,58 грн., до 30.11.2015 - 3919845,58 грн., до 31.12.2015 - 3919845,58 грн., до 31.01.2016 - 3919845,58 грн. В іншій часині заяви відмовлено.

При прийнятті вказаної ухвали суд першої інстанції послався на те, що ПАТ «Укрнафта» є власником, в тому числі 2061805,134 тис. куб.м. природного газу власного видобутку 2006 року (рішення господарського суду міста Києва 20.01.2011 у справі №6/521, яке залишено в силі постановою Вищого господарського суду від 19.05.2014). Вказане рішення суду не виконано, тому боржник не може реалізувати своє майно та погасити заборгованість, в тому числі і по виконавчому провадженню №46133814.

Розмір суми, яку повинен сплатити відповідач за рішенням господарського суду міста Києва від 15.10.2014 у справі №910/15639/14, становить 23519073,49 грн., що є значною сумою, одночасна сплата якої може призвести до негативного впливу на господарську діяльність боржника.

Разом з цим, місцевий господарський суд зазначив про те, що розстрочення виконання рішення господарського суду міста Києва від 15.10.2014 у справі №910/15639/14 на 9 місяців також порушить права позивача як стягувача, що також може призвести до негативних наслідків для нього.

На підставі наведеного, суд першої інстанції дійшов до висновку про часткове задоволення заяви боржника та розстрочення виконання рішення на шість місяців шляхом сплати заборгованості рівними частинами.

Не погодившись з прийнятою ухвалою, UniCredit Bank Austria AG (УніКредит Банк Австрія АГ) подало до Київського апеляційного господарського суду скаргу, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду міста Києва від 29.07.2015 у справі №910/15639/14 та прийняти нове рішення, яким у задоволенні заяви ПАТ «Укрнафта» від 08.07.2015 №10/1979 про розстрочення виконання рішення господарського суду міста Києва від 15.10.2014 у справі №910/15639/14 відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги (з урахуванням додаткових пояснень до неї) позивач посилається на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, а також на невідповідність висновків, викладених в оскаржуваному рішенні, обставинам справи. Зокрема, скаржник стверджує, що боржник отримує прибутки, а доводи боржника про тяжкий фінансовий стан є необґрунтованими. При цьому, на думку скаржника, доводи боржника про те, що стягувана у справі №910/15639/14 сума є значною для нього - не відповідають дійсності. Також, за твердженням стягувача, боржник тривалий час не вчинив жодних дій щодо сплати боргу та ухиляється від такої сплати.

У своєму відзиві, поданому суду 09.09.2015 та долученому до матеріалів справи, відповідач заперечує проти задоволення вимог апеляційної скарги, вважає спірну судову ухвалу законною та обґрунтованою, просить суд залишити її без змін.

Третя особа не скористалась своїм правом згідно ч. 1 ст. 96 ГПК України та не надала суду відзив на апеляційну скаргу, що, згідно ч. 2 ст. 96 ГПК України, не перешкоджає перегляду рішення місцевого господарського суду.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 26.08.2015 у справі №910/15639/14 апеляційну скаргу UniCredit Bank Austria AG (УніКредит Банк Австрія АГ) на ухвалу господарського суду міста Києва від 27.07.2015 у справі №910/15639/14 прийнято до провадження, розгляд справи призначений на 09.09.2015.

В судовому засіданні 09.09.2015 представники позивача підтримали вимоги апеляційної скарги та просили їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні 09.09.2015 заперечила проти задоволення вимог апеляційної скарги з підстав, викладених у своєму відзиві, просила спірне судове рішення залишити в силі. В судове засідання 09.09.2015 представники третьої особи не з'явились, третя особа про причини неявки суд не повідомила, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про що свідчить відповідне повідомлення про вручення поштового відправлення. Приймаючи до уваги обізнаність третьої особи про дату, час та місце розгляду справи, колегія суддів, враховуючи положення ст. 102 ГПК України, дійшла до висновку про можливість розгляду справи за відсутності представників третьої особи.

Частиною 5 ст. 106 ГПК України передбачено, що апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення місцевого господарського суду.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм процесуального права при прийнятті оскаржуваної ухвали, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала місцевого господарського суду підлягає скасуванню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 115 ГПК України, рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому цим Кодексом та Законом України «Про виконавче провадження».

Згідно з приписами ч. 1 ст. 121 ГПК України при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, прокурора чи його заступника або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора чи його заступника і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання.

Відповідно до ст. 36 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, державний виконавець за власною ініціативою чи за заявою сторін, а також самі сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання, а також про встановлення або зміну способу і порядку виконання.

Вказаними нормами визначено процесуальну можливість вирішення питань, пов'язаних з проблемами, що виникають під час виконання рішення господарського суду. У процесі виконання рішення ймовірне виникнення обставин, що ускладнюють виконання чи роблять його неможливим.

Також, у рішенні Європейського суду з прав людини від 17.05.2005 у справі «Чіжов проти України» (заява №6962/02) зазначено, що позитивним обов'язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантій, які закріплені в параграфі 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

При цьому, відповідно до п. 7.1.2. та п. 7.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» від 17.10.2012 року №9, застосовуючи заходи, передбачені статтею 121 ГПК, господарські суди повинні мати на увазі, зокрема, розстрочка означає виконання рішення частками, встановленими господарським судом, з певним інтервалом у часі. Строки виконання кожної частки також повинні визначатись господарським судом. При цьому слід мати на увазі, що розстрочка можлива при виконанні рішення, яке стосується предметів, що діляться (гроші, майно, не визначене індивідуальними ознаками; декілька індивідуально визначених речей тощо).

Як визначено у вказаній постанові Пленуму, підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, як встановлено ст. 34 ГПК України. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно з ч. 1 ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Чинні норми ГПК України не визначають відповідного переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнюють його виконання, у зв'язку з чим господарський суд на підставі ст. 43 ГПК України повинен оцінювати надані стороною в порядку ст.ст. 33, 34 ГПК України належні і допустимі докази, що підтверджують відповідні обставини.

Таким чином, заявник має довести викладені у заяві обставини щодо неможливості чи утруднення виконання рішення саме належними і допустимими доказами, надавши такі докази суду.

Відстрочка або розстрочка виконання рішення, ухвали, постанови, зміна способу та порядку їх виконання допускаються у виняткових випадках і залежно від обставин справи.

До заяви мають бути додані докази, які підтверджують обставини, викладені в заяві щодо неможливості чи утруднення виконання рішення.

Особа, яка подала заяву про розстрочку або відстрочку виконання рішення, повинна довести наявність обставин, що ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення господарського суду у даній справі, тобто тягар доказування покладається саме на особу, яка подала заяву про розстрочку виконання рішення. Доказування повинно здійснюватися за загальними правилами відповідно до статей 32, 33 ГПК України.

Зі змісту наведеного можна дійти висновку про те, що законодавець у будь-якому випадку пов'язує розстрочення виконання судового рішення у судовому порядку з об'єктивними, непереборними, іншими словами - виключними обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення.

Так, боржник, обґрунтовуючи заяву про розстрочку виконання судового рішення, посилається, зокрема, на: неможливість реалізації належних ПАТ «Укрнафта» 2061805,134 тис. куб.м. природного газу власного видобутку 2006 року через дії третіх осіб; звернення боржника до Міжрегіонального головного управління Державної фіскальної служби України із заявами про розстрочення своїх грошових податкових зобов'язань; великий розмір суми, яка підлягає сплаті за рішенням господарського суду міста Києва від 15.10.2014 у справі №910/15639/14.

Колегія суддів встановила, що спір у даній справі виник у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем (боржником) своїх зобов'язань з виплати заборгованості по дивідендах. Доказів, які б свідчили про поважність причин непогашення заборгованості, яка виникла на підставі рішення господарського суду міста Києва від 15.10.2014 у справі №910/15639/14, матеріали справи не містять і боржником суду не надано.

При цьому, матеріали справи також не містять доказів про те, що боржником вчинялись якісь дії з 15.10.2014 (дата прийняття рішення господарським судом міста Києва у справі №910/15639/14) по теперішній час щодо сплати боргу позивачеві.

Також колегія суддів звертає увагу на те, що заявником не надано документально підтвердженого обґрунтування доцільності надання відстрочки виконання рішення саме за заявленим ним графіком сплати боргу.

Крім цього, згідно з постановою від 01.07.2015 ВП №46133814 відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України накладено арешт на кошти боржника у межах суми 23519073,49 грн. на підставі рішення господарського суду міста Києва від 15.10.2014 у справі №910/15639/14.

Згідно виписки з банківського рахунку боржника від 05.08.2015 грошові кошти в сумі 23519073,49 грн., що визначена рішенням суду у даній справі, у примусовому порядку в повному обсязі були списані органом державної виконавчої служби з рахунку боржника.

Отже, судом встановлено, що боржник має достатньо грошових коштів для розрахунку з позивачем та мав таку можливість, а також не подав суду доказів в порядку ст.ст. 33, 34 ГПК України, що свідчили б про наявність негативних наслідків для боржника внаслідок такого списання.

Окрім наведеного, на переконання колегії суддів, тривале невиконання рішення господарського суду міста Києва від 15.10.2014 у справі №910/15639/14 може мати несприятливі наслідки для самого боржника, про що свідчить подана боржником суду апеляційної інстанції копія позовної заяви стягувача до боржника про стягнення додаткових інфляційних нарахувань та 3% річних у зв'язку з невиплатою дивідендів за 2006 та 2007 роки, яка подана на підставі рішення від 15.10.2014 у справі №910/15639/14.

Відтак, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла до висновку про те, що обставини, на які посилається відповідач, лише вказують на несприятливість виконання рішення суду для нього у даний час та можливість настання для нього негативних наслідків у зв'язку з цим, а не на обставини, що унеможливлюють або утруднюють виконання рішення суду у даній справі.

При цьому, судова колегія вважає, що невиконання протягом тривалого часу рішення суду порушує матеріальні інтереси позивача, що може призвести до негативних наслідків для нього. Тривале невиконання рішення, ухваленого на користь позивача може привести до порушення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини та статті 1 Першого протоколу до Конвенції, а неможливість для заявника отримати результат виконання рішення суду, винесеного на його або її користь, складає втручання у право на мирне володіння майном, яке викладене у першому параграфі статті 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав і основних свобод людини (see, among other authorities, Burdov v. Russia, no. 59498/00, §40, ECHR 2002-III; Jasiыnienл v. Lithuania, no. 41510/98, §45, 6 2003).

Підсумовуючи наведене, колегія суддів, керуючись ст.ст. 103, 104 ГПК України, скасовує ухвалу господарського суду міста Києва від 27.07.2015 у справі №910/15639/14 та приймає нове рішення суду про відмову в задоволенні заяви публічного акціонерного товариства «Укрнафта» про розстрочення виконання рішення господарського суду міста Києва 15.10.2014 у справі №910/15639/14.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 49, 99, 101, 103-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу UniCredit Bank Austria AG (УніКредит Банк Австрія АГ) на ухвалу господарського суду міста Києва від 27.07.2015 у справі №910/15639/14 задовольнити.

2. Ухвалу господарського суду міста Києва від 27.07.2015 у справі №910/15639/14 скасувати.

3. В задоволенні заяви публічного акціонерного товариства «Укрнафта» про розстрочення виконання рішення господарського суду міста Києва 15.10.2014 у справі №910/15639/14 відмовити.

4. Стягнути з публічного акціонерного товариства «Укрнафта» на користь UniCredit Bank Austria AG (УніКредит Банк Австрія АГ) 609,00 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

5. Господарському суду міста Києва видати наказ.

6. Справу №910/15639/14 повернути до господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя С.Г. Рудченко

Судді М.Г. Чорногуз

О.В. Агрикова