ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

10.09.2015 справа № 908/4012/15

Суддя господарського суду Донецької області Гринько С.Ю. при секретарі судового засідання Предко А.В., розглянувши матеріали за позовом Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес-Трейд Плюс» м.Кривий Ріг» до відповідача - Приватне акціонерне товариство «Докучаєвський флюсо-доломітний комбінат» м.Докучаєвськ про стягнення 91 203,57грн.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач 09.05.215р. звернувся до господарського суду Запорізької області про стягнення заборгованості на суму 91203,57грн., з яких: загальний борг в сумі 57000,00грн., пеня в сумі 3457,48грн. за період з 28.08.2014р. по 28.02.2015р., 3% річних в сумі 1302,41грн. за період з 28.08.2014року по 01.06.2015р., інфляційні нарахування в сумі 29443,68грн. за період з вересня 2014року по квітень 2015року. Також просить суд стягнути з відповідача 5000,00грн. витрати за сплату послуг адвокату за договором.

Обґрунтовуючи вимоги позивач посилається на невиконання відповідачем грошових зобовязань, які виникли з договору № 312 від 04.08.2014року.

За територіальною підсудністю 09.07.2015р. справа передана на розгляд господарському суду Донецької області.

13.07.2015р. за автоматизованим розподілом судова справа передана на розгляд судді Гринько С.Ю.

27.07.2015р. надійшла заява (л.сп. 85) про зменшення розміру позовних вимог, в якої просить суд стягнути з відповідача 83322.81грн., з яких: 47000.00грн. загальний борг, пеня в сумі 3457,48грн., 3% річних в сумі 1519,89грн. за період з 28.08.2014р. по 24.07.2015р., інфляційні втрати за період з вересня 2014року по травень 2015року. в сумі 31345,44грн. і витрати на послуги адвоката в сумі 5000,00грн., обґрунтовуючи зміною періоду нарахувань річних і інфляційних, а також частковим перерахуванням боргу відповідачем.

Представник позивача ОСОБА_1 за довіреністю від 01.04.2015р. надав в судовому засіданні заяву від 18.08.2015р (л.сп.141), якою просить суд припинити провадження у справі в частині стягнення загального боргу в сумі 57000,00грн. у звязку з добровільною оплатою відповідачем, що засвідчує реєстром кредитових платежів № 204 (РКП) від 09.06.2015р. в сумі 5000,00грн., № НОМЕР_1 (РКП) від 26.06.2015р. на суму 5000,00грн., № НОМЕР_2 від 24.07.2015р. (РКП) в сумі 47000,00грн.

Представник відповідача не скористався своїм правом на участь в судовому засіданні, про час і місце якого був повідомлений через мережу Інтернету ухвалами господарського суду в електронному варіанті за адресою: http:// www.reyestr.court.gov.ua/. Розміщено інформацію на сторінці господарського суду Донецької області на офіційному веб-порталі «Судова влада в Україні».

Клопотанням від 04.08.2015р. відповідач просив господарський суд проводити судові засідання в режимі відеоконференції. Клопотання розглянуто і 18.08.2015р. винесена ухвала про відмову у задоволенні.

17.08.2015р. відповідач надіслав до господарського суду відзив на позовну заяву, в якої заперечує проти вимог позову за наступним: за договором № 312 від 04.08.2014року п.5.2 визначено, що оплата за поставлені ресурси здійснюються протягом строку, визначеного в специфікації, який обраховується з моменту поставки ресурсів. П.3 специфікації встановлений 7-денний термін для оплати поставлених ресурсів. Відповідно до п.6.5 зобовязання постачальника (позивача) по поставці ресурсів не вважаються виконаними до надання документів, визначених в п.6.4 договору. Цим пунктом постачальник зобовязався передати покупцю по початку приймання ресурсів наступні документи: рахунок на оплату ресурсів; транспортні та супроводжувальні документи; сертифікат чи паспорт якості; пакувальні документи; сертифікат санітарно-гігієнічного висновку та сертифікат радіологічної безпеки (у передбачених законодавством випадках); акт приймання-передачі ресурсів. До цього часу позивачем не надана більшість із зазначених документів, а тому його зобовязання за договором по поставці ресурсів не вважаються виконаними.

Справа неодноразово відкладалась у звязку з відсутністю представників сторін. Зокрема, позивача було попереджено, що відпустка адвоката, який за договором про надання юридичних послуг бере участь в судовому засіданні, не являється поважною причиною для відкладання розгляду справи.

Приймаючи до уваги достатність документів, наданих позивачем для вирішення спору по суті, господарський суд після завершення підготовки справи до розгляду (стаття 65 ГПК) відкриття судового засідання, роз'яснення стороні судового процесу їх прав та обов'язків і розгляду інших клопотань і заяв (про відкладення розгляду справи, витребування додаткових доказів, проведення відеоконференції тощо) переходить безпосередньо до розгляду позовних вимог, тобто до з'ясування у передбаченому ГПК порядку обставин справи та здійснення їх правової оцінки, про що зазначається в протоколі судового засідання. При цьому неявка у судове засідання однієї з сторін, за умови, що їх належним чином повідомлено про час і місце цього засідання, не перешкоджає такому переходові до розгляду позовних вимог.

Перевіряючи надані позивачем документи, якими він обґрунтовує позовні вимоги, господарський суд встановивши фактичні обставини та їх повноту, надавши юридичну оцінку цим обставинам,

ВСТАНОВИВ:

Предметом даного позову є стягнення з відповідача пені за прострочку виконання зобовязань за договором № 312 від 04.08.2014р. і нарахування 3% річних і інфляційних втрат відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу за несвоєчасне виконання грошових зобовязань. Стягнення витрат за оплату послуг адвоката.

Відповідно до ч. 1 ст. 67 Господарського кодексу України відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності, виконуються на підставі договорів.

При дослідженні матеріалів справи господарським судом встановлено, що за договором №312 від 04.08.2014року постачальник (позивач) поставляє, а покупець (відповідач) приймає і оплачує на умовах договору (далі Ресурси), кількість, асортимент і ціна яких зазначені в специфікації, яка є невідємною частиною договору.

Пунктом 5.2 договору визначено, зокрема, порядок розрахунків, яким передбачено, що оплата за поставлені ресурси буде проводитися в межах строку, вказаного в специфікації, який розраховується з моменту поставки ресурсів.

З урахуванням ст.628 і ст.638 Цивільного кодексу України (в подальшому за змістом ЦК) зміст договору поставки включає в себе наступні питання: 1) істотні умови договору, які мають бути погоджені сторонами; 2) інші умови договору, погоджені сторонами; 3) права і обовязки сторін, яких набувають постачальник і покупець в результаті укладення договору поставки.

Із ст.712 ЦК виплаває, що істотні умовами договору поставки є умови про предмет договору (товар, що має бути поставлений) та про ціну. Ст.265 Господарського кодексу України (в подальшому ГК) доповнює істотні умови договору умовою про строк передання (поставки) товарів. Більш конкретно у п.19 Положення про поставки продукції виробничо-технічного призначення і п.116 Положення про поставки товарів народного споживання вказується на те, що договором поставки мають встановлюватись умови про номенклатуру (розгорнутий асортимент) кількість, якість продукції (товарів), про строки поставки і ціну. Сторони не позбавлені права погодити в договорі будь-які інші умови договору.

Враховуючи, що договір має всі істотні умови для даного виду, він вважається судом укладеним.

За своїм змістом та правовою природою договір, на який позивач посилається як на підставу своїх вимог, є договором поставки та підпадає під правове регулювання норм статті 712 ЦК України та статей 264-271 ГК України. В частині, що не суперечить Договору, до вказаного правочину також застосовуються норми ЦК України, які регулюють правила купівлі-продажу (статті 655-697 ЦК України).

Господарським судом встановлено, що специфікацією № 1 від 04.08.2014р. сторонами передбачені номенклатура (найменування) ресурсів, виготовлювач, кількість, ціна за одиницю товару, строк поставки, загальна сума, умови поставки, строк оплати, гарантійний строк тощо.

Додатковою угодою № 1 від 05.08.2014р. сторонами доповнені найменування ресурсів із зазначенням кількості і ціни за поставки.

За умовами статті 193 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону і укладеного договору.

Відповідно довіреності № 0556 від 18.08.2014року представник відповідача отримав у позивача круг роликовий кр.1080.35.00сб в кількості 1 шт на суму 57000,00грн.(з ПДВ), що підтверджується видатковою накладною № РН80 від 20.08.2014р.

За п.9 специфікації визначено, що датою поставки вважається дата видаткової накладної з відміткою про прийняття. Таким чином, прийнятою вважається продукція 20.08.2014року.

Частина друга ст.268 ГК приписує зазначати в договорі поставки номери і індекси стандартів, технічних умов, або іншої документації про якість товарів. На постачальника покладається обовязок на вимогу покупця додавати копії відповідних документів до договору. Але невиконання викладених вимог ч.2 ст. 268 ГК не спричиняє визнання договору недійсним чи/або невизнання факту поставки. Ненадання постачальником при поставці визначених договором документів не може бути перешкодою для невиконання інших зобовязань, зокрема, грошового. Відповідач як отримувач ресурсів (товару) вправі звернутися як до постачальника, так і до господарського суду з вимогою про передачу документів, визначених договором.

У разі будь-якого порушення постачальником умов договору, зокрема, щодо передачі документів, визначених п.6.4 договору, покупець мав право застосувати п.6.6 договору, а саме: прийняти ресурси на відповідальне зберігання, про що своєчасно повідомити постачальника. Оскільки покупець прийняв ресурси без будь-яких зауважень зобовязання покупця щодо грошових зобовязань не припиняються.

Відповідно до ст.692 ЦК покупець зобовязаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати.

Оскільки відповідачем отриманий товар у позивача без будь-яких зауважень, оплата повинна здійснюватись в термін, передбачений сторонами у договорі, так як відповідно до загальних умов виконання зобовязання викладених в ст.ст. 526, 530 ЦК боржник повинен сплатити одержаний товар в строки, передбачені умовами договору.

Строк оплати передбачений п. 3 специфікації оплата поставлених ресурсів здійснюється в протягом 7 календарних днів з моменту поставки.

Приймаючи до уваги, що позивачем виконанні умови договору щодо поставки продукції і доведено, що відповідач не сплатив отриману продукцію у визначений договором строк, господарський суд вважає неправомірним заперечення відповідача стосовно ненастання терміну оплати.

Доведений факт оплати відповідачем прийнятих ресурсів витягом з банківського рахунку (л.сп.103): 09.06.2015р. 5000,00грн., 26.06.2015р. 5000,00грн. і платіжним дорученням № НОМЕР_2 від 14.07.2015р. 47000,00грн.

З печатки поштового відділення про відправку позовної заяви до господарського суду Запорізької області видно, що позивач звернувся за захистом своїх порушених інтересів 02.06.2015р., тобто сплачено борг відповідачем в повному обсязі після звернення позивача до господарського суду.

Заявою від 18.08.2015р (л.сп.141) позивач просить суд припинити провадження у справі в частині стягнення загального боргу в сумі 57000,00грн. у звязку з добровільною оплатою відповідачем заявленого до стягнення боргу. Заява підлягає задоволенню, оскільки доведений факт оплати боргу відповідачем в повному обсязі. На підставі п.1-1ст.80 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд припиняє провадження у справі в частині стягнення боргу в сумі 57000,00грн. за відсутністю спору на час його вирішення.

Оскільки, відповідачем не були виконанні належним чином зобовязання щодо оплати товару у встановлений договором строк, це стало підставою для застосування господарської санкції (пені), передбаченої п. 7.2 договору.

У відповідності зі ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобовязання може забезпечуватись неустойкою. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Доведено, що поставка ресурсів відбувалася за видатковою накладною № РН80 від 20.08.2014р. Відповідно п. 3 специфікації оплата поставлених ресурсів здійснюється в протягом 7 календарних днів з моменту поставки, тобто з 21.08.2014р. по 27.08.2014р. З 28.08.2014р. починається прострочка виконання грошових зобовязань. Факт прострочення оплати доведений витягами з банківських рахунків про перерахування відповідачем боргу частинами.

Пунктом 7.2 договору сторони визначили вид відповідальності за порушення строків оплати ресурсів більш як за 30 календарних днів у вигляді пені в розмірі 0,04% від суми заборгованості за кожен день прострочки, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у відповідному періоді.

Оскільки сторонами договором: а) встановлений строк виконання грошового зобовязання (п. 7.2 договору); б) вид відповідальності за прострочення грошового зобовязання; в) розмір пені п.7.2 договору), а також доведено факт прострочки виконання боржником грошового зобовязання, господарський суд задовольняє вимоги позивача в частині стягнення 3457,48грн. пені, оскільки вона розрахована в розмірі, що не суперечить вимогам Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошового зобов»язання, тобто з урахуванням шестимісячного терміну (за період з 28.08.2014р. по 28.02.2015р. з урахуванням терміну оплати за кожним платіжним документом та розміру пені, встановленого договором та облікової ставки НБУ.

Стаття 625 Цивільного кодексу України не звільняє боржника від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, що прострочив виконання грошового зобовязання, за вимогою кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом.

Відтак, встановлені статтею 625 ЦК України відсотки річних та інфляційні витрати підлягають нарахуванню до моменту фактичного виконання зобовязання. Таке нарахування є не зобовязанням кредитора, а його законним правом.

Позивач скористувався своїм правом і вимагає з винної сторони у простроченні грошового зобовязання сплати інфляційних втрат в сумі 31345,44грн за період з вересня 2014року по травень 2015року і 3% річних в сумі 1519,89грн. за період з 28.08.2014р.по 24.07.2015р.

Враховуючи, що матеріалами справи доведений факт порушення відповідачем строків оплати товару, господарський суд, провівши власний розрахунок, задовольняє вимоги позивача в частині стягнення інфляційних витрат і 3% річних в розмірі заявленому позивачем за весь зазначений період прострочення, так як обґрунтовані і основані на діючому законодавстві.

Відповідач надіслав клопотання від 14.09.2015р. про зменшення суми пені, посилаючись на добровільне погашення заборгованості, не виконання відповідачем зобовязань щодо надання документів визначених п.6.4 договору, та прийняти до уваги знаходження відповідача на тимчасово окупованій території, у звязку з чим не може повноцінно здійснювати свою господарську діяльність.

Розглядаючи це клопотання, господарський суд виходить з наступного:

Розмір неустойки може бути зменшений судом, якщо він значно перевищує розмір збитків кредитора.

У статті 233 ГК України закріплено право суду зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. Це кореспондується з ч.3 ст.551 ГК України.

При цьому, повинно бути взято до уваги: ??ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не тільки майнові, але й інші інтереси сторін, які заслуговують на увагу.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, суд з'ясовує наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об'єктивно оцінює чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення у виконанні зобов'язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

При вирішенні питання про можливість зменшення неустойки, суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, з розміром збитків кредитора. Практика застосування права суду на зменшення розміру санкцій викладена в постановах Вищого господарського суду році від 28.02.2013 року у справах №№16/5005/8055/2012, 11/5025/641/12.

Разом з тим, виходячи з положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3 % річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання.

Господарському суду надано право п.3 ст.83 ГПК надано право зменшувати в виняткових випадках розмір неустойки ( штрафу, пені ), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобовязання. Відтак, господарський суд застосовуючи цю норму зменшує суму нарахованої до стягнення пені на 80%, приймаючи до уваги стягненою з відповідача суму інфляційного нарахування та 3% річних. Таким чином з урахуванням зменшення суми пені, підлягає стягненню 691,50 грн.

Позивач у позові заявив вимоги про стягнення витрат за послуги адвоката в сумі 5000,00 грн., посилаючись на укладений між позивачем та адвокатом - фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 договір на юридичне обслуговування №01/04-15 від 01 квітня 2015 року, платіжне доручення №125 від 26.05.2015 року про перерахування позивачем ОСОБА_1 5000.00 грн. за юридичні послуги.

Вирішуючи цю вимогу, господарський суд виходить з наступного: cтаттею 44 ГПК України передбачено, що до складу судових витрат входить оплата адвоката. В контексті цієї норми судові витрати за участь адвоката при розгляді справи підлягають сплаті в тому випадку, якщо вони сплачені адвокату стороною, котрій такі послуги надавались, а їх сплату підтверджено відповідними фінансовими документами.

В контексті цієї норми, судові витрати за участю адвоката при розгляді справи підлягають сплаті лише в такому випадку, якщо вони сплачені адвокату стороною, котрій такі послуги надавались, та їх сплата підтверджується відповідними фінансовими документами. Платіжне доручення №125 від 26.05.2015р. підтверджує факт сплати позивачем адвокату 5000,00грн. за його послуги.

Відповідно до частини третьої статті 48 ГПК України витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України Про адвокатуру. Дія названого Закону поширюється тільки на осіб, які є адвокатами.

Поняття особи, яка є адвокатом, наводиться в статті 2 Закону України Про адвокатуру, де зазначено, що адвокатом може бути громадянин України, який має вищу юридичну освіту, стаж роботи за спеціальністю юриста або помічника адвоката не менше двох років, склав кваліфікаційні іспити, одержав свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю та прийняв Присягу адвоката України. Свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №0969 від 15.12.12008року підтверджує особу, якої виплачені юридичні послуги.

Господарським судом встановлено, що договір №01/04-15 від 01.04.2015р. про надання правової допомоги в судовому процесі укладений позивачем з фізичною особою-підприємцем, який є адвокатом.

Як вбачається з представленого позивачем платіжного доручення № 125 від 26.05.2015р. грошові кошти були перераховані позивачем як плата за надання правової допомоги в судовому процесі згідно договору №01/04-15 від 01.04.2015р. на рахунок фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

Оскільки доведений факт виконання договору надання юридичної допомоги адвокатом при розгляді даної справи, господарський суд вважає доведеними підстави для задоволення цих вимог.

Але господарський суд вважає можливим ці витрати покласти на обидві сторони, оскільки з вини адвоката справа була неодноразово відкладена у зв»язку з його відсутністю в судовому засіданні, про час і місце якого він був належним чином повідомлений, а його знаходження у визначений судом час у відпустці не являється поважною причиною для відкладення розгляду справи.

Оскільки позов задоволений в повному обсязі, господарський суд стягує судові витрати з відповідача в розмірі витрат за оплату судового збору в сумі 1827,00грн. і 2500,00грн. за сплату адвокату юридичних послуг.

На підставі ст.ст.526,530,546,549,610,612,625 Цивільного кодексу України, ст. ст. 67,193 Господарського кодексу України та, керуючись статтями 49, 82,84, 81-1, 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Задовольнити позов в повному обсязі.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Докучаєвський флюсо-доломітний комбінат», , м.Докучаєвськ -85740, Донецької області, вул.Тельмана,2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес-Трейд Плюс», , м.Кривий Ріг 50075, Дніпропетровська область пеню в розмірі 691,50грн., 3%річних в сумі 1519,89грн., інфляційні витрати в сумі 31345,44грн., судові витрати в сумі 4327,00грн.

Припинити провадження у справі в частині стягнення боргу в сумі 57000,00грн. за відсутністю спору.

Рішення господарського суду, повний текст якого оголошений та підписаний 10.09.2015року, може бути оскаржено до Донецького апеляційного господарського суду через місцевий господарський суд в десятиденний термін.

Суддя С.Ю. Гринько