ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.09.15р. Справа №914/2847/15

Господарський суд Львівської області у складі судді Іванчук С.В., при секретарі судового засідання Білані О.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за позовом: Управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради, м.Львів

до відповідача: Спільного підприємства Товариства з обмеженою відповідальності «Ком-Еко-Львів», м.Львів

про стягнення неустойки.

За участю представників:

від позивача: Грицин Я.М. - представник;

від відповідача: Курилас М.С. - представник.

Права та обов'язки сторін передбачені ст.ст.20, 22 ГПК України роз'яснено, заяви про відвід судді не поступали, за клопотанням присутніх представників в судовому засіданні не проводилася технічна фіксація судового процесу.

Суть спору: На розгляд господарського суду Львівської області поступив позов Управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради до Спільного підприємства Товариства з обмеженою відповідальності «Ком-Еко-Львів» про стягнення неустойки в розмірі 6674грн. 10коп.

Ухвалою суду від 20.08.2015р. порушено провадження у справі та призначено її до судового розгляду на 07.09.2015р. З метою повного і всестороннього з'ясування всіх обставин спору, для забезпечення принципу змагальності, в судовому засіданні 07.09.2015р. оголошувалась перерва до 08.09.2015р.

В судове засідання 08.09.2015р. представник позивача явку забезпечив, позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві та просить суд позов задоволити.

В судове засідання 08.09.2015р. представник відповідача явку забезпечив, проти позову заперечив з підстав, викладених у заяві (вх.№37328/15 від 07.09.2015р.) щодо застосування строків позовної давності. В обґрунтування своїх заперечень, відповідач зазначає, що спірні правовідносини між позивачем та відповідачем ґрунтуються на договорі оренди нерухомого майна №Л-7092-9 від 27.03.2009р. Термін дії договору оренди було припинено 29.03.2012р., орендоване приміщення було звільнене та передане позивачу згідно акту приймання-передачі (який відсутній у матеріалах справи). Таким чином, на думку відповідача, строк позовної давності починає відлік з 29.03.2012р., отже спеціальний строк позовної давності у 1 рік про стягнення неустойки за договором сплив 27.03.2013р. Позивач звернувшись із позовною заявою від 03.07.2015р. пропустив однорічний строк позовної давності, що є підставою для відмови від позову. Відтак, відповідач просить суд застосувати строк позовної давності та відмовити у позові.

Дослідивши подані суду документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, господарський суд Львівської області,

в с т а н о в и в:

27.03.2009р. між Управлінням комунальної власності департаменту економічної політики Львівської обласної ради (орендодавець) та Спільним підприємством Товариством з обмеженою відповідальністю «Ком-Еко-Львів» (орендар) укладено договір №Л-7092-9 оренди нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень) (далі за текстом - договір №Л-7092-9 від 27.03.2009р.), відповідно до п.1 якого орендодавець, на підставі наказу управління комунальної власності від 20.03.2009р. №54-А, передає, а орендар приймає в строкове платне користування нерухоме майно, що знаходиться на балансі ЛКАП №1339" (надалі балансоутримувач). Об'єктом оренди є приміщення, що знаходяться за адресою: м.Львів, вул.Пасіки Галицькі, 7, загальною площею 40,5м2, у тому числі: підвал - 0,00кв.м., напівпідвал - 0,00кв.м., перший поверх - 0,00кв.м., другий поверх - 0,00кв.м., мансарда - 0,00кв.м., третій поверх - 40,5кв.м., з індексами приміщень 85а, 86, 86а, 87, 88, 89 відповідно до даних технічного паспорта ЛОДК БТІ та ЕО від 16.12.2003р. №717. Вартість об'єкта оренди, відповідно до звіту про експертну оцінку, затвердженого наказом від 09.02.2009р. №78-е, станом на 01.01.2009р. становить 141150грн. 00коп.

Відповідно до п.2.1. договору оренди №Л-7092-9 від 27.03.2009р. об'єкт оренди буде використовуватись орендарем як офіс.

Згідно із п.4.1. договору оренди №Л-7092-9 від 27.03.2009р. термін договору оренди визначений на 2 роки 364 дні з 27 березня 2009 року до 26 березня 2012 року.

Підстави припинення договору оренди перелічено у п.4.8. договору оренди №Л-7092-9 від 27.03.2009р., зокрема, закінчення строку, на який його було укладено.

Пунктом 13.1. договору оренди №Л-7092-9 від 27.03.2009р. сторони передбачили, що після закінчення строку дії договору його переоформлення буде здійснюватись у порядку, передбаченому ст.17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна". Інших умов, які б передбачали порядок продовження строку дії договору оренди сторони в договорі не передбачили.

У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором (п.4.3 даного договору оренди).

29.03.2012р. позивач, на адресу відповідача надіслав повідомлення №2302-вих-1178, тобто до закінчення дії договору оренди №Л-7092-9 від 27.03.2009р., про припинення договірних стосунків у зв'язку із закінченням терміну дії договору оренди, яким повідомлялось відповідача, що договір №Л-7092-9 від 27.03.2009р. оренди нежитлових приміщень за адресою: м.Львів, вул.Пасіки Галицькі, 7 припинив свою дію з 26.03.2012р. та протягом 15 днів відповідач зобов'язаний повернути балансоутримувачу орендоване приміщення у належному санітарно-технічному стані по акту приймання-передачі.

У позовній заяві позивач зазначив, що згідно довідки №2302-вих-1765 від 06.08.2015р. неустойка нарахована позивачем відповідачу за період з 02.06.2012р. по 01.08.2012р. становить 6674грн. 10коп.

Рішенням господарського суду Львівської області від 25.09.2012р. у справі №5015/3054/12 позов Прокурора Личаківського району м. Львова в інтересах держави в особі Управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради, м. Львів до Спільного підприємства Товариства з обмеженою відповідальністю "Ком-Еко-Львів", м. Львів про зобов'язання звільнити і повернути об'єкт оренди, та стягнення неустойки в розмірі 6010,00грн. задоволено частково, вирішено стягнути з СП ТзОВ "Ком-Еко-Львів" на користь УКВ ДЕП ЛМР 2046 грн. неустойки за неповернення об'єкта оренди станом на травень 2012 року, стягнути з СП ТзОВ "Ком-Еко-Львів" в державний бюджет 1609,5грн. судового збору, а у решті позовних вимог - припинено провадження.

В даному рішенні судом встановлено, що згідно акту приймання-передачі від 01.08.2012р. відповідач звільнив та повернув орендоване приміщення.

Відповідно до ч.3 ст.35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно із ст.765 ЦК України наймодавець зобов'язаний передати наймачеві майно у користування негайно, або у строк, встановлений договором. Передача майна наймачу може посвідчуватися актом приймання-передачі або відповідними конклюдентними діями. Надання майна в розумінні даної статті буде вважатися не тільки передача майна у володіння наймача, але і допуск наймача до користування майном, якщо за умовами договору найму майно у володіння наймача не передається. Згідно із ст.762 ЦК України зазначено, що за користування майном з наймача справляється плата. Наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

Відповідно до ч.1 ст.283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Відповідно до ст.287 ГК України орендодавцями щодо комунального майна є органи, уповноважені місцевими радами управляти майном, яке є у комунальній власності.

Згідно із ст.526 ЦК України та ст.193 ГК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином згідно умов договору та актів цивільного законодавства, а при відсутності таких вказівок - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно із ст.785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Якщо наймач не виконує обов'язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Відтак, як вбачається з матеріалів справи, відповідач повернув об'єкт оренди 01.08.2012р., отже підставним є нарахування позивачем неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення у період з 02.06.2012р. до 01.08.2012р.

Станом на день прийняття рішення суду, доказів оплати неустойки суду не представлено.

У заяві (вх.№37328/15 від 07.09.2015р.) щодо застосування строків позовної давності відповідач просить суд застосувати строк позовної давності та відмовити у позові. В даній заяві відповідач вважає, позивачем пропущено спеціальний строк позовної давності, терміном в 1 рік про стягнення неустойки за договором. З таким твердженням відповідача суд погодитись не може, оскільки у пункті 5.4. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. №12 "Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна" роз'яснено, що застосовуючи приписи статті 785 ЦК України у розгляді справ зі спорів про стягнення неустойки за прострочення виконання зобов'язань з повернення об'єкта оренди, господарським судам слід звертати увагу на те, що неустойка, стягнення якої передбачено частиною другою статті 785 ЦК України, є самостійною майновою відповідальністю у сфері орендних правовідносин і визначається як подвійна плата за користування річчю за час прострочення. Ця неустойка не може бути ототожнена з неустойкою (штрафом, пенею), передбаченою пунктом 1 частини другої статті 258 ЦК України, оскільки, на відміну від приписів статті 549 ЦК України, її обчислення не здійснюється у відсотках від суми невиконання або неналежного виконання зобов'язання (штраф), а також у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (пеня). Таким чином, застосування до відповідних позовів спеціальної позовної давності, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 258 ЦК України, є неправильним. Отже, з огляду на вищевикладене, до правовідносин у даній справі застосовується загальна позовна давність, яка встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.1 ст.251, ст.ст.253, 256, 257 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частинами 1 та 5 ст.261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Враховуючи те, що позовна заява у даній справі була подана до господарського суду лише 19.08.2015р., відтак строк позовної давності для звернення до суду з вимогами про стягнення неустойки за користування річчю позивачем пропущено, а також відсутні докази в підтвердження наявності причин, які б об'єктивно перешкоджали такому зверненню в межах, визначених законом, що є безумовною підставою для відмови в позові. Жодних доказів підтвердження вчинення дій, які б свідчили про переривання строку позовної давності суду не представлено, обґрунтування заяви щодо визнання причин пропуску строків позовної давності поважними до суду не поступало.

Частиною 3 ст.267 ЦК України та п.2.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» від 29.05.2013р. №10 передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення судом. Сплив строку позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови від позову (ч.4 ст.267 ЦК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (ст.33 ГПК України). Відповідно до ст.34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи викладене, подані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову належить відмовити у зв'язку із пропуском строків позовної давності.

Судовий збір необхідно віднести на позивача відповідно до ст.49 ГПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 3, 4-3, 12, 33, 34, 35, 43, 44, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Суддя Іванчук С.В.

Повне рішення складено 09.09.2015р.