ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.09.15 Справа№ 914/2108/15

За позовом: Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Львівгаз», м. Львів

до відповідача: Дочірнього підприємства «Санаторно-курортний комплекс «Моршинкурорт» Закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця», м. Моршин Львівської обл.

про: стягнення 3 449 488,02 грн.

Суддя Король М.Р.

За участю представників:

від позивача: ОСОБА_1 - представник (довіреність від 03.04.15р.);

від відповідача: ОСОБА_2 представник (довіреність від 10.02.15р.);

В судовому засіданні 16.09.2015 р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення

Суть спору:

позов заявлено Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації «Львівгаз» (м. Львів) до Дочірнього підприємства «Санаторно-курортний комплекс «Моршинкурорт» Закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» (м. Моршин Львівської обл.) про стягнення 3 449 488,02 грн.

Позовні вимоги обґрунтовуються невиконанням відповідачем обовязку по оплаті поставленого природного газу згідно договору на постачання природного газу за регульованим тарифом № 2014/ТП-ПР 15-525 від 02.01.2014 року.

Ухвалою суду від 30.06.2015 року порушено провадження у справі. Розгляд справи призначено на 16.07.2015 року. Вимоги до сторін по підготовці справи до розгляду в судовому засіданні висвітлено в зазначеній ухвалі, в тому числі визнано участь повноважних представників сторін в судове засідання.

В судове засідання 16.07.2015 року позивач участь повноважного представника забезпечив, через відділ обліку та документального забезпечення суду подав клопотання (вх. №29610/15/15) про долучення документів до матеріалів справи, яке суд задоволив, а також клопотання, в якому повідомив суд про відсутність обставин, передбачених п.2 ч.1 ст.62 ГПК України та п.2 ч.1 ст. 81 ГПК України.

Відповідач участь повноважного представника в судовому засіданні не забезпечив. 15.07.2015 року на адресу суду від відповідача надійшла факсокопія клопотання (вх. №29374/15) про відкладення розгляду справи, котре зареєстроване відділом обліку та документального забезпечення суду.

Суд відклав розгляд справи на 06.08.2015 року.

В судове засідання 06.08.2015р. позивач участь повноважного представника забезпечив, через відділ обліку та документального забезпечення суду подав клопотання (вх. №3456/15 від 06.08.2015р.) про продовження строку розгляду справи та додаткові пояснення (вх. №32641/15 від 06.08.2015р.).

Відповідач участь повноважного представника в судовому засіданні не забезпечив. 06.08.2015 року на адресу суду від відповідача надійшла факсокопія клопотання (вх. №32628/15) про відкладення розгляду справи, котре зареєстроване відділом обліку та документального забезпечення суду.

Строк розгляду спору продовжено та розгляд справи відкладено на 15.09.2015 року.

В судовому засіданні оголошено перерву до 16.09.2015 року.

В судовому засіданні представники сторін повідомили про часткове погашення відповідачем суми основного боргу.

Позовні вимоги про стягнення з відповідача 381 977,97 грн. заборгованості, 68 609,51 грн. інфляційних втрат, 39 699,28 грн. 3% річних та 439 201,27 грн. пені представник позивача підтримав, просив позовні вимоги задоволити, через відділ обліку та документального забезпечення суду подав додаткові пояснення (вх. №38933/15 від 16.09.2015 року).

Представник відповідача наявність суми заборгованості перед позивачем в розмірі 381 977,97 грн. визнав, подав клопотання (вх. №38789/15) про зменшення розміру неустойки та довідку (вх. №38791/15) про стан заборгованості перед відповідачем станом на 15.09.2015 року.

Представник позивача проти вищевказаного клопотання про зменшення розміру неустойки заперечив.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, повно та обєктивно дослідивши докази в їх сукупності, суд встановив наступне:

02.01.2014 року між Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації «Львівгаз», від імені якого діє Стрийське УЕГГ (повчальник, згідно договору) та Дочірнім підприємством «Санаторно-курортний комплекс «Моршинкурорт» Закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» (споживач, згідно договору) укладено договір на постачання природного газу за регульованим тарифом № 2014/ТП-ПР 15-525, відповідно до умов якого постачальник постачає природній газ споживачу в обсягах і порядку, передбачених договором для забезпечення споживача, а споживач оплачує за цим договором вартість газу у розмірах, строках, порядку та умовах, передбачених договором (п.1.1. договору).

Передача газу за цим ОСОБА_3 здійснюється на межах балансової належності обєктів споживача відповідно до актів розмежування ділянок обслуговування (далі пункти призначення). Перелік комерційних вузлів обліку газу та газоспоживного обладнання визначається сторонами в додатку 1 до ОСОБА_3 (п.п.1.2., 1.2.1 ОСОБА_3).

Відповідно до п.2.1. ОСОБА_3 договірні обсяги постачання газу споживачу наводяться в додатку 2 до ОСОБА_3.

Послуги з газопостачання газу підтверджуються підписаним Сторонами актом приймання передачі газу, що оформляється за даними вузлів обліку, визначених в додатку 1 до ОСОБА_3 (п.2.6. ОСОБА_3).

Відповідно до п.2.7. ОСОБА_3 постачальник до 5-го числа, наступного за звітним місяцем, направляє споживачу два примірника акта приймання передачі газу за звітний місяць, підписані уповноваженим представником та скріплені печаткою постачальника. Споживач протягом двох робочих днів з дати одержання акта приймання-передачі газу зобовязується повернути постачальнику один примірник оригіналу акту приймання передачі газу, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою споживача, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта приймання-передачі газу(п.2.8. ОСОБА_3).

Відповідно до п.2.9. ОСОБА_3 приймання передачі газу є підставою для остаточних розрахунків споживача з постачальником.

На виконання умов ОСОБА_3 постачальником постачався, а споживачем приймався газ, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу, що підписані сторонами та скріплені печатками без жодних застережень(копії актів долучено до матеріалів справи).

Відповідно до п.4.6. договору, оплата вартості послуг з постачання газу здійснюється споживачем авансовими платежами до 25 числа місяця, що передує розрахунковому у розмірі 100% із розрахунку договірного обсягу постачання газу відповідно до додатка 2 до договору.

Споживач самостійно розраховує суму платежу, виходячи з ціни газу на наступний розрахунковий період та відповідної величини договірного обсягу газу, заявленого на наступний розрахунковий період. У разі відсутності інформації про ціну газу на наступний розрахунковий період до дати здійснення оплати споживач розраховує суму платежу за ціною, що діяла у попередньому.

У випадку недоплати вартості послуг з постачання газу за розрахунковий період споживача проводиться остаточний розрахунок не пізніше 5 числа місяця, наступного за розрахунковим.

Відповідно до п. 4.8.1. у разі відсутності графіка погашення заборгованості постачальник має право грошові кошти, отримані від споживача за газ у поточному розрахунковому періоді, зарахувати в рахунок погашення існуючої заборгованості споживача відповідно до черговості її виникнення.

Договір набирає чинності з дати його підписання та діє до 31 грудня 2014 року, а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення. Договір вважається продовженим на аналогічний період, якщо за місяць до закінчення строку дії договору жодного із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов (п. 10.1. договору).

Відповідач взяті на себе зобовязанні, щодо оплати вартості поставлено газу в повному обсязі не виконав, частково здійснив оплату за поставлений газ.

Після порушення провадження у справі відповідач частково погасив суму основного боргу в розмірі 2 519 999,99 грн. (докази містяться в матеріалах справи).

На суму основного боргу позивачем нараховано 439 201,27грн. пені, 68 609,51 грн. інфляційних втрат та 39 699,28 грн. 3% річних.

Оцінивши подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 664 Цивільного кодексу України обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар.

Матеріалами справи підтверджено факт поставки природного газу згідно ОСОБА_3 2014/ТП-ПР 15-525 від 02.01.2014р. та існування у відповідача перед позивачем заборгованості станом на момент звернення з позовом до суду в сумі 2 901 977,96 грн., що підтверджується позивачем та не заперечується відповідачем.

Відповідно до п.4.6. договору, оплата вартості послуг з постачання газу здійснюється споживачем авансовими платежами до 25 числа місяця, що передує розрахунковому у розмірі 100% із розрахунку договірного обсягу постачання газу відповідно до додатка 2 до договору.

Ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу передбачає, що якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобовязання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до частини першої статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

З урахуванням пункту 30.1 статті 30 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» моментом виконання грошового зобов'язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою, а згідно з пунктом 8.1 статті 8 цього Закону банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження.

Стаття 610 Цивільного кодексу України зазначає, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України одностороння відмова від виконання зобовязання недопустима. Частиною 1 ст. 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

В процесі розгляду справи відповідачем здійснено погашення суми заборгованості в розмірі 2 519 999,99 грн., що є підставою для припинення провадження у справі в цій частині відповідно до п.1.1 ст. 80 ГПК України.

Докази оплати суми боргу в розмірі 381 977,97 грн. в матеріалах справи відсутні.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. А ч. 1 ст. 547 визначає, що правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом згідно ч. 1 ст. 548 ЦК України.

Відповідно до ч.ч. 1,3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 6.2.2. договору сторони визначили, що у разі порушення споживачем строків оплати, передбачених розділом 4 договору, із споживача стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми прострочення платежу за кожен день прострочення платежу.

Правильність нарахування пені, інфляційних втрат та 3% річних судом перевірено.

Із врахуванням викладеного, позовні вимоги про стягнення 381 977,97 грн. основного боргу, 439 201,27 грн. пені, 68 609,51 грн. інфляційних втрат та 39 699,28 грн. 3% річних є підставними, обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

Клопотання відповідача про зменшення розміру неустойки суд відхилив з наступних підстав.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Ч. 3. ст 551 ЦК України зазначає, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Положеннями частини першої статті 233 ГК України передбачено, що у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно зі збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» № 18 від 26.12.2011р., в п. 3.17.4 зазначено, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (п. 3 ст. 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків).

У поданому клопотанні відповідач вважає підставою для зменшення нарахованої позивачем неустойки вкрай скрутне становище підприємства, яке мало місце в зимово весняний період через низький рівень завантаженості оздоровниць у звязку з відсутністю закупівлі санаторно курортних послуг Фондом соціального страхування з тимчасової втрати працездатності України перед ДП «СКК «Моршинкурорт» ЗАТ «Укрпрофоздоровниця» для застрахованих осіб та членів їх сімей на 2015 р., комерційна завантаженість санаторіїв за період січень травня 2015 року у порівнянні за цей же період 2014 року суттєво зменшилась інфляція, значне підвищення цін на комунальні послуги (водопостачання та водо-відведення, газо- та електропостачання), промислові товари, сільськогосподарську продукцію також збільшились витрати підприємства, які в зимово-весняний період перевищували доходи.

Разом з тим доказів важкого фінансового стану підприємства протягом спірного періоду відповідачем суду не надано.

В матеріалах справи наявний звіт про фінансові результати позивача за 2014 р., який підтверджує важке фінансове становище Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Львівгаз», наявність заборгованості перед господарюючими субєктами та ін.

Підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку (ст. 42 ГК України).

Сторони, укладаючи договори повинні розраховувати на власну платоспроможність. А у випадку стягувача - на своєчасніть та повноту оплати наданих послуг чи товару.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Судовий збір покладається на відповідача відповідно до ст. 49 ГПК України.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст. 4, 33, 34, 35, 44, 49, п.1.1 ст. 80, ст.ст. 82 - 85 ГПК України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

1.Позовні вимоги задоволити частково.

2.Стягнути з Дочірнього підприємства «Санаторно-курортний комплекс «Моршинкурорт» Закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» (82482, Львівська область, м.Моршин, вул. Паркова площа, буд. 3, ідентифікаційний код 02649905) на користь Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Львівгаз» (79039, м. Львів, Золота, 42, ідентифікаційний код 03349039) 381 977,97 грн. основного боргу, 439 201,27 грн. пені, 68 609,51 грн. інфляційних втрат, 39 699,28 грн. - 3% річних та 68 989,76 грн. судового збору.

3. В решті позовних вимог провадження у справі припинити.

4. Наказ видати згідно ст. 116 ГПК України.

Повне рішення складено 21.09.2015 р.

Суддя Король М.Р.