ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2015 року Справа № 910/9741/13

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:
головуючого:Короткевича О. Є.(доповідач у справі),
суддів:Коваленка В.М., Погребняка В.Я.
розглянувши касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Едвайс"
на постанову Київського апеляційного господарського суду від 16.07.2015 року
та ухвалуГосподарського суду міста Києва від 27.05.2015 року
у справі№ 910/9741/13
за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Залар"
доДержавного підприємства "Українська авіаційна транспортна компанія"
пробанкрутство,

В судовому засіданні взяли участь представники:

ТОВ "Едвайс" - Спіцин І.О.,

арбітражний керуючий Швачка С.В.,

Військова частина НОМЕР_1 - Єрмоленко Ю.В.,

ДП "Українська авіаційна транспортна компанія" - Колєсін М.М.,

ПАТ "Державний ощадний банк України" - Юрків Р.В.,

ДК "Укроборонпром" - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 , ОСОБА_4

ВСТАНОВИВ:
За результатами нового розгляду Господарським судом міста Києва у справі № 910/9741/13 від 27.05.2015 року прийнято ухвалу (судді: Івченко А.М. - головуючий, Чеберяк П.П., Босий В.П.), якою відмовлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Едвайс" у визнанні кредитором Державного підприємства "Українська авіаційна транспортна компанія".

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 16.07.2015 року (судді: Гарник Л.Л. - головуючий, Доманська М.Л., Шипко В.В.) апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Едвайс" залишено без задоволення, ухвалу Господарського суду міста Києва від 27 травня 2015 року у справі № 910/9741/13 - без змін.

Не погоджуючись з прийнятими у справі рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, скаржник Товариство з обмеженою відповідальністю "Едвайс" звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, якою просить скасувати зазначені рішення та визнати кредиторські вимоги скаржника повністю.

Доводи касаційної скарги зводяться до порушення судом норм матеріального права, зокрема, ст.ст. 1, 9, 10, 11, 16, 17, 23 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", ст.ст. 35, 86, 87, 11110 Господарського процесуального кодексу України.

В свою чергу, кредитори Державний концерн "Укроборонпром" та ПАТ "Державний ощадний банк України" проти вимог касаційної скарги заперечують з підстав, викладених у запереченнях на касаційну скаргу, вважають ухвалу Господарського суду міста Києва від 27 травня 2015 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 16 липня 2015 року законними, прийнятими з дотриманням норм матеріального та процесуального права та просять процесуальні акти залишити без змін, а касаційну скаргу без задоволення.

Заслухавши пояснення учасників судового засідання, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи, проаналізувавши застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, Товариство з обмеженою відповідальністю "Залар" звернулося до суду із заявою про порушення справи про банкрутство Державного підприємства "Українська авіаційна транспортна компанія" у зв`язку з неспроможністю останнього сплатити борг.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.05.2013р. заяву про порушення справи про банкрутство прийнято до розгляду, призначено підготовче засідання суду та зобов`язано арбітражного керуючого Швачку С.В., визначеного автоматизованою системою з відбору кандидатів на призначення арбітражного керуючого у справах про банкрутство, подати заяву про участь у справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.06.2013р. порушено провадження у справі № 910/9741/13 про банкрутство Державного підприємства "Українська авіаційна транспортна компанія" з відповідними процесуальними наслідками, якою, зокрема, визнано безспірні грошові вимоги ініціюючого кредитора до боржника, призначено розпорядником майна боржника арбітражного керуючого Швачку С.В., визначено дату проведення попереднього засідання та інше.

Судами встановлено, що в газеті "Голос України" № 116 (5616) від 22.06.2013 опубліковано оголошення про порушення провадження про банкрутство у даній справі.

Крім того, на підставі наявних в матеріалах справи документів судами першої та апеляційної інстанцій з`ясовано, що 17.04.2014 до Господарського суду міста Києва від розпорядника майна надійшов на затвердження уточнений реєстр вимог.

Ухвалою попереднього засідання Господарський суд міста Києва від 17.04.2014 року у справі № 910/9741/13 затвердив реєстр вимог кредиторів на загальну суму 119 833 201,67 грн., зокрема, судом визнано кредитором Державного підприємства "Українська авіаційна транспортна компанія" Товариство з обмеженою відповідальністю "Едвайс" на суму 54 704 092,00 грн. вимог ІV черги.

Разом з тим, апеляційний господарський суд постановою від 01.07.2014 року ухвалу попереднього засідання в частині визнання кредитором ТОВ "Едвайс" на суму 54 704 092,00 грн. вимог ІV черги скасував та прийняв в цій частині нове рішення, яким відхилив зазначені вимоги.

Постановою Вищого господарського суду України від 05.08.2014 названі судові акти скасовано в частині розгляду вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Едвайс" до Державного підприємства "Українська авіаційна транспортна компанія", справу в цій частині передано на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Скасовуючи процесуальні акти судів попередніх інстанцій, колегія суддів Вищого господарського суду звернула увагу, що при новому розгляді справи суду першої інстанції належить з`ясувати чи реалізувало Товариство з обмеженою відповідальністю "Едвайс" набуте, як ним стверджується, право вимоги проведення реституції за недійсним контрактом № UCA/ЛТ/293-07 від 28.09.2007, тобто, чи зверталося товариство до суду за захистом свого майнового права та інтересу у визначений законом спосіб, яким є реституція (частина перша статті 216 ЦК України), шляхом вчинення прямого речово-правового позову до боржника, і чи приймалося судом відповідне рішення до дня порушення провадження у справі про банкрутство про зобов`язання боржника відшкодувати заявнику вартість авіаційного обладнання.

За результатами нового розгляду Господарським судом міста Києва, висновки якого підтримав і суд апеляційної інстанції, у справі № 910/9741/13 відмовлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Едвайс" у визнанні кредитором Державного підприємства "Українська авіаційна компанія".

Колегія суддів Вищого господарського суду України погоджується із висновками судів першої та апеляційної інстанцій щодо відмови у задоволенні кредиторських вимог ТОВ "Едвайс" на суму 54 704 092,00 грн., з огляду на наступне.

Згідно із ст. 4-1 ГПК України, господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Частиною 1 ст. 2 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" встановлено, що провадження у справах про банкрутство регулюється цим Законом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законодавчими актами України.

Відповідно до вимог ст. 1 цього Закону, сторонами у справі є конкурсні кредитори (представник комітету кредиторів), боржник (банкрут).

Кредитор - юридична або фізична особа, а також органи доходів і зборів та інші державні органи, які мають підтверджені у встановленому порядку документами вимоги щодо грошових зобов`язань до боржника;

конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли до порушення провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника;

поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли після порушення провадження у справі про банкрутство;

забезпечені кредитори - кредитори, вимоги яких забезпечені заставою майна боржника (майнового поручителя).

Частиною 1 ст. 23 Закону встановлено, що конкурсні кредитори за вимогами, які виникли до дня порушення провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом тридцяти днів від дня офіційного оприлюднення оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство.

Згідно із частиною 6 ст. 23 Закону заяви з вимогами конкурсних кредиторів або забезпечених кредиторів, у тому числі щодо яких є заперечення боржника чи інших кредиторів, розглядаються господарським судом у попередньому засіданні суду. За наслідками розгляду зазначених заяв господарський суд ухвалою визнає чи відхиляє (повністю або частково) вимоги таких кредиторів.

Відповідно до ч. 2 ст. 25 Закону у попередньому засіданні господарський суд розглядає всі вимоги кредиторів, у тому числі щодо яких були заперечення боржника і які не були внесені розпорядником майна до реєстру вимог кредиторів, а також ті, що визнані боржником та внесені розпорядником майна до реєстру вимог кредиторів, і вирішує питання про його затвердження.

За результатами розгляду вимог кредиторів господарський суд виносить ухвалу, в якій зазначається, зокрема, розмір та перелік усіх визнаних судом вимог кредиторів, які вносяться розпорядником майна до реєстру вимог кредиторів; розмір та перелік не визнаних судом вимог кредиторів.

Отже, обов`язковими умовами для звернення конкурсного кредитора з вимогами до боржника є наявність у нього, по-перше, підтверджених належними документами розміру саме грошових вимог та підстав їх виникнення, а по-друге, доведеність факту того, що ці грошові вимоги виникли до дня порушення провадження у справі про банкрутство. Саме ці обставини є предметом дослідження господарським судом під час розгляду у попередньому засіданні заяв кредиторів з вимогами до боржника, результатом якого є, у разі їх доведеності, визнання судом кредитора конкурсним і внесення його вимог до реєстру кредиторів.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Едвайс" з вимогами до боржника обґрунтована невиконанням останнім встановленого частиною 1 ст. 216 ЦК України обов`язку повернути одержане ним за недійсним контрактом № UCA/ЛТ/293-07 від 28.09.2007 майно, а саме: авіаційне обладнання, яке, як вбачається з матеріалів справи, є індивідуально визначеним майном у розумінні ст. 184 ЦК України.

Суди з`ясували, що 28.09.2007 компанією "Innovative Trading Co. FZC" укладено з боржником контракт № UCA/ЛТ/293-07, за умовами якого компанія продала, а боржник придбав авіаційну техніку, обладнання та комплектуючі частини для літаків та вертольотів.

Відповідно до угоди про відступлення права вимоги від 22.12.2008 компанія "Innovative Trading Co. FZC" передала свої права та обов`язки за контрактом № UCA/ЛТ/293-07 від 28.09.2007 компанії "Globest FZC".

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 06.04.2011 у справі № 8/221 позов Компанії "Globest FZC" про визнання недійсним вищезазначеного контракту № UCA/ЛТ/293-07 від 28.09.2007 задоволено.

Постанова набрала законної сили та у касаційному порядку оскаржена не була.

14.04.2011 товариством з обмеженою відповідальністю "Едвайс" та компанією "Globest FZC" укладено договір про відступлення права вимоги, за умовами якого остання передала свої права та обов`язки за контрактом № UCA/ЛТ/293-07 від 28.09.2007 Товариству з обмеженою відповідальністю "Едвайс".

Внаслідок неповернення вказаного майна, за твердженням заявника, у боржника виникло зобов`язання відшкодувати його вартість.

Відповідно до частини 1 ст. 216 ЦК України, у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема, тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Вказана стаття кореспондується із статтями 1212, 1213 ЦК України.

Так, відповідно до ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала, а частиною 3 цієї статті передбачено, що положення цієї глави застосовуються, зокрема, до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином.

У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна (ч. 2 ст. 1213 ЦК України).

В силу статей 215, 216 ЦК України, вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного договору недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину та наявності рішення суду про визнання правочину недійсним.

Правовий аналіз вказаних статей дає підстави для висновку, що у разі визнання судом правочину недійсним без застосування правових наслідків його недійсності, одна із сторін зобов`язання має право заявити вимогу про застосування реституції, що є самостійним способом захисту цивільного права, яка, як і вимога про визнання правочину недійсним, підлягає розгляду судом за правилами позовного провадження.

Тобто, закон не надає стороні зобов`язання (потерпілому) можливості вільного вибору способу виконання другою стороною зобов`язання з повернення у натурі всього, що вона одержала на виконання недійсного правочину (повернення безпідставно набутого майна), за виключенням встановлення факту неможливості такого повернення.

Тому, сторона зобов`язання (потерпілий) не може заявити вимогу про відшкодування вартості того, що одержано за недійсним правочином (безпідставно набутого майна), до того моменту, поки не буде встановлена неможливість такого повернення. При цьому ця обставина має встановлюватися судом або в межах вирішення майнового спору у порядку позовного провадження щодо повернення у натурі одержаного за недійсним правочином (повернення безпідставно набутого майна), або під час розгляду заяви про заміну способу виконання такого судового рішення (з майнового на грошове), і лише у випадку доведеності факту неможливості його повернення, судом приймається рішення про відшкодування вартості цього майна.

У цьому зв`язку заслуговує на увагу з`ясування судами тої обставини, що в ході позовного провадження у справі № 8/221 реституція судом не застосовувалася, а Товариство з обмеженою відповідальністю "Едвайс" з відповідним позовом про витребування майна, переданого на виконання недійсного правочину, не зверталося.

Більше того, визнанню судом і включенню до реєстру вимог кредиторів у справі про банкрутство підлягають лише дійсні вимоги кредиторів, що відповідають чинному законодавству.

Отже, колегія суддів касаційної інстанції вважає правомірними висновки судів щодо відсутності підстав для задоволення вимог товариства з обмеженою відповідальністю "Едвайс".

Відповідно до частини 2 статті 1115 ГПК України касаційна інстанція використовує процесуальні права суду першої інстанції виключно для перевірки юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення у рішенні або постанові господарського суду.

За приписами ст. 1117 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала Господарського суду міста Києва від 27 травня 2015 року та постанова Київського апеляційного господарського суду 16 липня 2015 року у справі № 910/9741/13 в частині розгляду кредиторських вимог ТОВ "Едвайс" прийняті у відповідності до фактичних обставин справи та вимог чинного законодавства, з врахуванням положень ст. 11112 Господарського процесуального кодексу і підстав для їх зміни чи скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111,11112 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Едвайс" залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 27 травня 2015 року та постанова Київського апеляційного господарського суду 16 липня 2015 року у справі № 910/9741/13 в частині розгляду кредиторських вимог ТОВ "Едвайс" залишити без змін.

Головуючий О.Є. Короткевич
Судді В.М. Коваленко
В.Я. Погребняк