ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.09.2015 року Справа № 904/3598/15

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Чус О.В. - (доповідача),

суддів: Березкіної О.В., Дарміна М.О.

Секретар судового засідання Назаренко С.Г.

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 представник, довіреність №17 від 28.05.15;

від відповідача: представник в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Розглянувши апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства "ЦАРИЧАНСЬКИЙ ЗАВОД МІНВОДИ" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 14.05.2015р. у справі №904/3598/15

за позовом приватного підприємства фірми "МРІЯ-94", м.Харків

до приватного акціонерного товариства "ЦАРИЧАНСЬКИЙ ЗАВОД МІНВОДИ", смт.Царичанка, Царичанський район, Дніпрпетровська область

про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 14.05.2015р. у справі №904/3598/15 (суддя Петренко І.В.) позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з приватного акціонерного товариства "Царичанський завод мінводи" на користь приватного підприємства фірми "Мрія-94" 46190,30грн. основної заборгованості; 5289,07грн. пені; 343,69грн. три відсотки річних; 7728,41грн. інфляційних втрат; 6881,90грн. штрафу; 1826,09грн. судового збору. В решті позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням господарського суду, його оскаржує приватне акціонерне товариство "ЦАРИЧАНСЬКИЙ ЗАВОД МІНВОДИ" та просить рішення скасувати, прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. Вважає, що рішення суду першої інстанції прийнято без повного дослідження матеріалів справи та доводів сторін, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, місцевим судом було порушено принцип змагальності сторін.

В апеляційній скарзі відповідач зауважує, що судом першої інстанції безпідставно залишено без задоволення клопотання відповідача, що було заявлено у судовому засіданні 14.05.15р., про відкладення розгляду з метою проведення звірки розрахунків. Вказане призвело до невірного розрахунку суми позовних вимог, та у рішенні господарського суду сума основної заборгованості 46 190, 30 грн. визначена лише на підставі документів позивача, не перевіривши оплату здійснену відповідачем.

В апеляційній скарзі відповідачем зазначено, що заборгованість виникла внаслідок несприятливої економічної ситуації та сезоного зниженням попиту на товар власного виробництва, визнано суму боргу у розмірі 28 819, 02 грн. та зазначено про намір сплатити вказану суму в травні 2015р.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення господарського суду - без змін.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи та перевіривши відповідність оскаржуваного рішення нормам діючого законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 12.03.2012р. між приватним підприємством фірма "Мрія-94" (постачальник) та приватним акціонерним товариством "Царичанський завод мінводи" (покупець) укладено договір поставки №12/03/12.

Відповідно до пункту 1.1 вказаного договору, постачальник зобов'язується поставити та передати в обумовлені строки у власність покупця вироби з політелену (далі по тексту - товар), а покупець зобов'язується прийняти цей товар і своєчасно здійснити його оплату відповідно до умов даного договору.

Відповідно до пункту 3.3 договору датою поставки товару вважається день підписання сторонами або їх уповноваженими представниками накладної на отримання товару.

Пунктом 5.1 договору визначено, що покупець сплачує постачальнику кожну прийняту партію товару не пізніше 30 календарних днів з моменту отримання товару, у повному обсязі.

Даний договір вступає в силу з моменту підписання його сторонами і діє до 31.12.2013р. (пункт 7.1 договору).

Пунктом 8.1 договору визначено, що за прострочку поставки чи оплати за даним договором постачальник або покупець сплачує пеню у розмірі подвійної ставки НБУ за кожен день прострочки.

Пунктом 8.2 договору визначено, що за прострочку оплати більше 20 днів за даним договором покупець додатково оплачує штраф у розмірі 10% від суми поставленого товару.

На виконання умов договору позивачем було поставлено відповідачу товар відповідно до видаткових накладних № 2736 від 27.10.2014 р. на суму 17371,28 грн., №2749 від 29.10.2014р. на суму 43547,02грн., №186 від 29.01.2015р. на суму 21528,00грн., №312 від 13.02.2015р. на суму 3744,00грн. (а.с. 46, 10, 13, 16), а також довіреностей на отримання товару № 2004 від 02.10.2014 р., №2008 від 29.10.14р., №2037 від 29.01.2015р., № 2043 від 13.02.15р. (а.с. 48, 11, 14, 17).

У звязку з існуванням заборгованості за поставлений товар у розмірі 46 190, 30 грн., позивачем на адресу відповідача було направлено акти звірки та претензію від 12.03.15р. (лист з описом вкладень та фіскальний чек від 16.03.2015р.) щодо погашення заборгованості у сумі 46 190, 30 грн. (а.с.19,20).

Відповідачем відповідь на претензію не надано, суму боргу не сплачено, що стало причиною звернення позивача до суду з позовною заявою.

Відповідно до ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Як встановлено ст.ст. 610, 612 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

В силу положень ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобовязання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 232 ГК України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання, мало бути виконано.

Факт отримання відповідачем товару підтверджується матеріалами справи, а саме видатковими накладними, які підписані представниками сторін та скріплені печатками підприємств, довіреностями на отримання товару. Доказів оплати товару в сумі 46190,30грн. відповідачем не надано.

Відповідно до статті 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов правильних висновків, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню з урахуванням вірно проведених судом розрахунків розміру штрафу та інфляційних втрат, та прийнято рішення про стягнення з відповідача 46190,30грн. основної заборгованості; 5289,07грн. пені; 343,69грн. три відсотки річних; 7728,41грн. інфляційних втрат; 6881,90грн. штрафу.

Твердження відповідача про те, що стягнута судом сума заборгованості за поставлений товар є меншою, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки ці твердження спростовуються наявними в матеріалах справи видатковими накладними № 2736 від 27.10.2014 р. на суму 17371,28 грн., №2749 від 29.10.2014р. на суму 43547,02грн., №186 від 29.01.2015р. на суму 21528,00грн., №312 від 13.02.2015р. на суму 3744,00грн. (а.с. 46, 10, 13, 16), а також довіреностями на отримання товару № 2004 від 02.10.2014 р., №2008 від 29.10.14р., №2037 від 29.01.2015р., № 2043 від 13.02.15р.

Крім того, необхідно зазначити, що відповідачем під час розгляду справи в апеляційному суді надано докази проведення оплати за поставлений товар після винесення рішення судом першої інстанції у розмірі 28 819, 02 грн.: платіжне доручення №151 від 15.05.2015р. на суму 5000 грн., платіжне доручення №204 від 22.05.2015р. на суму 5000 грн., платіжне доручення №307 від 23.06.15р. на суму 18819, 02 грн. (а.с.86-89).

Відповідно до п.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 року № 7 «Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України», частиною першою статті 104 ГПК не передбачено можливості скасування або зміни рішення у зв'язку із зміною стану розрахунків між сторонами (наприклад, зменшення або збільшення заборгованості), якщо така зміна сталася після прийняття рішення місцевого господарського суду.

Щодо доводів відповідача, викладених в апеляційній скарзі, стосовно того, що судом першої інстанції безпідставно залишено без задоволення клопотання відповідача, що було заявлено у судовому засіданні 14.05.15р., про відкладення розгляду з метою проведення звірки розрахунків, необхідно зазначити наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, яке повернулося на адресу господарського суду 13.05.2015р. з відміткою представника відповідача про отримання 05.05.2015р. ухвали суду (а.с.23). Отже, відповідач знав про дату проведення судового засідання та мав час для подання відзиву, доказів, заявлення клопотання тощо.

Крім того, ухвалю господарського суду про порушення провадження по справі та призначення справи до розгляду відповідача було зобовязано надати суду розгорнутий акт звірки взаємних розрахунків (для чого відповідачу з'явитися до позивача); відзив на позовну заяву з нормативно обґрунтованими поясненнями по суті заявлених вимог та докази на підтвердження власної позиції (оригінали - для огляду; належним чином засвідчені копії - для долучення до матеріалів справи).

Відповідно до п.3.13 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» №18 від 26.12.2011р., неподання або несвоєчасне подання стороною у справі, іншим учасником судового процесу доказів з неповажних причин, спрямоване на затягування судового процесу, має розцінюватися господарським судом як зловживання процесуальними правами.

У разі неподання учасником судового процесу з неповажних причин або без повідомлення причин матеріалів та інших доказів, витребуваних господарським судом, останній може здійснити розгляд справи за наявними в ній матеріалами та доказами або, з огляду на обставини конкретної справи, залишити позов без розгляду на підставі пункту 5 частини першої статті 81 ГПК.

Вимоги ухвали господарського суду, як і ухвали апеляційного суду від 05.08.15р., щодо проведення звірки розрахунків відповідачем не виконано. Враховуючи вказане, а також з метою недопущення зловживання своїми процесуальними правами і вчинення дій по затягуванню судового процесу, судом першої інстанції правомірно та обґрунтовано розглянуто справу за наявними в ній матеріалами та доказами та залишено без задоволення клопотання відповідача про відкладення розгляду справи.

На підставі зазначеного, апеляційна скарга не підлягає задоволенню, оскільки доводи, викладені в ній не доведено та не підтверджено належним чином, а рішення суду першої інстанції не підлягає скасуванню чи зміні.

Керуючись ст. ст. 101-105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства "ЦАРИЧАНСЬКИЙ ЗАВОД МІНВОДИ" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 14.05.2015р. у справі №904/3598/15 залишити без змін.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складено 18.09.2015 року

Головуючий суддя О.В. Чус

Суддя М.О. Дармін

Суддя О.В. Березкіна