РІШЕННЯ

10.09.2015Справа №910/19613/15
Господарський суд міста Києва у складі судді Курдельчука І.Д., при секретарі судового засідання Нечай О.Н., розглянув у відкритому судовому засіданні

справу № 910/19613/15

за позовом приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група», м. Київ,

до приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Іллічівське», м. Київ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_1, м. Маріуполь,

про стягнення 5 311,24 грн.,

без участі представників учасників процесу, у зв'язку з їх неявкою.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група» (далі - Компанія) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Іллічівське» (далі - Товариство) про стягнення 5 311,24 грн. страхового відшкодування в порядку регресу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.07.2015 порушено провадження у справі № 910/19613/15; призначено до розгляду у судовому засіданні на 10.09.2015; залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_1.

31.07.2015 Господарським судом міста Києва було надіслано судовий запит до Моторного (транспортного) страхового бюро України.

12.08.2015 до суду від Моторного (транспортного) страхового бюро України надійшла відповідь від 07.08.2015 № 7/2-28/22081 на судовий запит.

12.08.2015 позивач подав суду заяву, в якій просив розглядати справу без участі повноважного представника та позовні вимоги підтримав повністю. Також, позивачем було надано документи для долучення до матеріалів справи на виконання вимог ухвали суду від 31.07.2015.

04.08.2015 відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому вказав таке:

- 10.03.2015 Товариство отримало від Компанії заяву від 03.03.2015 № 11/11114 про виплату страхового відшкодування;

- позивач виплатив страхувальнику страхове відшкодування у сумі 21 005,40 грн. на підставі рахунку від 09.01.2015 № PNF1001739;

- Товариство сплатило Компанії страхове відшкодування в порядку регресу у сумі 15 184,16 грн. з урахуванням фізичного зносу та за вирахуванням франшизи у сумі 510 грн.;

- отже, підстав для задоволення позовних вимог у сумі 5 311,24 грн. немає.

Представники учасників процесу у судове засідання 10.09.2015 не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили, вимоги ухвали суду третя особа не виконала.

Ухвала Господарського суду міста Києва була надіслана учасникам процесу на адреси, зазначені у позовних матеріалах та у витягах з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, що також підтверджується відмітками канцелярії на звороті такої ухвали та рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень.

У підпункті 3.9.2 пункту 3.9 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» (далі - Постанова № 18) зазначено, що, розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання. Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною у позовній заяві. У випадку нез'явлення в засідання представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Господарський суд визнав наявні в матеріалах справи документи достатніми для вирішення спору та відповідно до статті 75 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) розглянув справу за наявними в ній матеріалами.

У судовому засіданні 10.09.2015 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення, відповідно до статті 85 ГПК України.

Судом, у відповідності до вимог статті 811 ГПК України, складався протокол судового засідання, який долучено до матеріалів справи.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

04.04.2014 Компанією (страховик) та ОСОБА_2 (страхувальник) укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів № 28-0520-14-00147 (далі - Договір), предметом якого є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з володінням та/або користуванням та/або розпорядженням застрахованим транспортним засобом автомобілем «Форд» державний № НОМЕР_1.

15.12.2014 о 12 год. 20 хв. у м. Маріуполі по пр. Металургів сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю застрахованого автомобіля «Форд» та автомобіля «Тойота» (державний № НОМЕР_2) під керуванням ОСОБА_1, в результаті чого обидва автомобілі отримали механічні пошкодження.

ДТП сталася в результаті порушення водієм ОСОБА_1 вимог пунктів 10.1 та 10.3 Правил дорожнього руху України.

Постановою Жовтневого районного суду міста Маріуполя від 22.01.2015 зі справи № 3/263/118/2015 ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення; застосовано адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керуванням транспортними засобами строком на шість місяців.

26.12.2014 позивачем від страхувальника отримано заяву про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування.

05.02.2015 позивачем складено страховий акт № КА-6009 і розрахунок страхового відшкодування, відповідно до яких сума страхового відшкодування складає 21 005,40 грн.

На підставі зазначеного страхового акта позивач, виконуючи свої зобов'язання за Договором, сплатив страхове відшкодування у сумі 21 005,40 грн. (що підтверджується платіжним дорученням від 05.02.2015 № 2434).

Компанія виплатила страхове відшкодування на підставі рахунку-фактури від 09.01.2015 № PNF1001739.

За приписами статті 27 Закону України «Про страхування» та статті 993 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Пунктом 1 частини першої статті 1188 ЦК України встановлено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Таким чином, до позивача перейшло право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Разом з тим, згідно зі статтею 21 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон) на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України.

Судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність власника «Тойота» як страхувальника на момент ДТП була застрахована відповідачем за полісом № АІ/3823027, за якими ліміт по майну становив 50 000 грн., а франшиза - 510 грн.

Відповідач заперечував проти позову, посилаючись на виплату страхового відшкодування в порядку регресу та відсутності підстав для задоволення позовних вимог у сумі 5 311,24 грн.

03.03.2015 позивач надіслав відповідачу заяву № 11/11114 про виплату страхового відшкодування в порядку регресу у сумі 21 005,40 грн.

03.04.2015 Компанія надіслала Товариству лист № 11/11341, в якому просила повідомити про те, чи здійснювалася виплата страхового відшкодування.

14.04.2015 відповідач надіслав позивачу лист, в якому повідомив про те, що заяву було розглянуто та листом від 25.03.2015 № 642-Ув повідомлено Компанію про необхідність надання документів.

20.04.2015 позивач надіслав відповідачу лист № 11/11474, в якому вказав на те, що фото надіслані на електронну адресу, та просив здійснити виплату страхового відшкодування.

27.05.2015 Компанія надіслала Товариству лист № 11/11780, в якому просила повідомити про виплату страхового відшкодування в порядку регресу.

08.06.2015 відповідач надіслав позивачу лист № 1381-ув, в якому повідомив про розгляд заяви та про виплату страхового відшкодування у строки, передбачені Законом.

Позивач у позові вказав, що з 02.07.2015 по 07.07.2015 відповідач перерахував йому частину страхового відшкодування у сумі 15 184,16 грн.

З огляду на викладене, Компанія просить суд стягнути з Товариства 5 311,24 грн. (21 005,40 грн. - 510 грн. - 15 184,16 грн.).

Пунктом 22.1 статті 22 Закону передбачено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів того, що позивач здійснив належну оцінку шкоди відповідно до вимог пункту 22.1 статті 22 Закону та виплатив страхове відшкодування з урахуванням вимог статті 29 Закону.

У свою чергу, відповідач подав суду страховий акт від 18.05.2015 № ЦО-55621-АІ--3823027, розрахунок страхового відшкодування, висновок про вартість майна та розрахунок коефіцієнту фізичного зносу від 24.04.2015 № ЦО-41023, з яких вбачається, що розмір страхового відшкодування з урахуванням фізичного зносу та за вирахуванням франшизи (510 грн.) складає 15 184,16 грн.

Отже, відповідач сплатив страхове відшкодування в порядку регресу у розмірі, визначеному з врахуванням норм Закону, а саме у сумі 15 184,16 грн.

Саме на позивачеві лежить тягар доказування тих обставин, на які він посилається, заявляючи позовні вимоги.

Відповідно до частини першої статті 33 ГПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог чи заперечень.

Згідно з статтею 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до пункту 2.3 Постанови № 18 якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК України), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи; крім того, неподання позивачем витребуваних господарським судом матеріалів, необхідних для вирішення спору, тягне за собою правові наслідки у вигляді залишення позову без розгляду на підставі пункту 5 частини першої статті 81 ГПК України.

Позивач не подав суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували наявність підстав для стягнення заявленої суми.

З огляду на наведене у позові слід відмовити.

За приписами статті 49 ГПК України судові витрати зі справи покладаються на позивача.

Керуючись статтями 43, 49, 75, 82 - 85 ГПК України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Відповідно до частини п'ятої статті 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено протягом десяти днів з дня підписання повного рішення шляхом подачі апеляційної скарги до місцевого господарського суду.

Відповідно до статті 87 ГПК України повне рішення та ухвали надсилаються сторонам, прокурору, третім особам, які брали участь в судовому процесі, але не були присутні у судовому засіданні, рекомендованим листом з повідомленням про вручення не пізніше трьох днів з дня їх прийняття або за їх зверненням вручаються їм під розписку безпосередньо у суді.

Повне рішення складено 16.09.2015.

Суддя І.Д. Курдельчук