ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" вересня 2015 р.Справа № 922/4487/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Денисюк Т.С.

при секретарі судового засідання Сіліній М.Г.

розглянувши справу

за позовом Харківського обласного центру зайнятості, м. Харків
до Товариства з обмеженою відповідальністю "МК Ріал", с. Новоселівка
про стягнення коштів в розмірі 80 994,03 грн.
за участю :

Представник позивача - Назаренко П.О. довіреність №6 від 28.04.2015 року;

Представник відповідача - Фоменко П.М. довіреність б/н від 09.01.2015 року;

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Харківський обласний центр зайнятості звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "МК Ріал" про стягнення збитків в сумі 80 994,03 грн.

В обгрунтування позовних вимог позивач вказує на те, що в порушення умов укладених договорів, п. 2 Інструкції про порядок укладання договорів з навчальними закладами, підприємствами і громадянами, які звертаються в державну службу зайнятості, щодо підготовки, перепідготовки та підвищення кваліфікації, затвердженої наказом Міністерства праці України 29.03.1993 року № 19, та п. 6.2 Порядку професійної підготовки або підвищення кваліфікації зареєстрованих безробітних, затвердженого наказом Мінсоцполітики та Міносвіти від 31.05.2013 року № 318/655, п. 14 ч. 3 ст. 15 Закону України "Про зайнятість населення" від 01.03.1991 року, організаціями, які здійснювали навчання, завищено вартість наданих послуг, а саме: ТОВ "МК Ріал" на суму 80 994,03 грн.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 07.08.015 року вказану позовну заяву було прийнято, порушено провадження у справі №922/4487/15 та призначено її розгляд на 08 вересня 2015 року.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 08.09.2015 року від позивача надійшло клопотання (вх. № 35786) про долучення до матеріалів справи документів.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 08.09.2015 року відповідач також надав клопотання (вх. № 35785) про долучення документів до матеріалів справи.

Надані сторонами документи були досліджені та долучені судом до матеріалів справи.

Представник позивача в призначеному судовому засіданні позовні вимоги підтримував в повному обсязі та наполягав на їх задоволенні, з підстав викладених у позовній заяві.

Представник відповідача судовому засіданні та у відзиві, наданому до суду 31 серпня 2015 року (вх.№34267), проти позову заперечував, та просив суд в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Враховуючи те, що норми ст. 65 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих ним повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній та додатково поданими на вимогу суду матеріалами та документами.

Розглянувши матеріали справи, повно та всебічно дослідивши обставини та докази на їх підтвердження, вислухавши уповноважених представників сторін, судом встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до п. 2.16 Плану контрольно - ревізійної роботи Державної фінансової інспекції України та п. 1.1.2.1 Плану контрольно-ревізійної роботи Держфінінспекції в Харківській області на 1 квартал 2015 року в Харківському обласному центрі зайнятості (далі - Центр) проведено ревізію використання коштів Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування на випадок безробіття за період з 01.10.2011 року по 01.02.2015 року.

За результатами проведеної ревізії, Держфінінспекцією в Харківській області складено акт ревізії від 07.05.2015 №04-11/04 та Харківському обласному центру зайнятості надана вимога про усунення виявлених ревізією порушень від 11.06.2015 №04-25/4248, у якій у тому порушення законодавства, в тому числі виявлено наступне порушення, а саме:

- В порушення умов укладених договорів, п. 2 Інструкції про порядок укладання договорів з навчальними закладами, підприємствами і громадянами, які звертаються в державну службу зайнятості, щодо підготовки, перепідготовки та підвищення кваліфікації, затвердженої наказом Міністерства праці України 29.03.1993 №19, та п. 6.2 Порядку професійної підготовки або підвищення кваліфікації зареєстрованих безробітних, затвердженого наказом Мінсоцполітики та Міносвіти від 31.05.2013 року № 318/655, п. 14 ч. 3 ст. 15 Закону України "Про зайнятість населення" від 01.03.1991 року, організаціями, які здійснювали навчання, завищено вартість наданих послуг, а саме: ТОВ "МК Ріал" на суму 80 994,03 грн.

Як вбачається із витягу з акту ревізії, "В ході ревізії проведено зустрічну звірку в Товаристві з обмеженою відповідальністю «МК РІАЛ» з яким Центром укладено 14 договорів на індивідуальне професійне навчання безробітних у 2012 та 2013 роках на загальну суму 80 994,03 гривень... Не зважаючи на документальне підтвердженая проходження навчання, фактичні витрати на його проведення первинними бухгалтерськими документами не підтверджені, оскільки до зустрічної звірки не надавались.

Тобто, витрати в загальній сумі 80 994,03 грн, в тому числі у 2012 році по 8-ми договорах на суму 47 988,23 грн та у 2013 по 6-ти договорах на суму 33 005,80 грн, документально не підтверджено.

Не підтвердження фактично понесених витрат бухгалтерськими документами є порушенням п.2. Інструкції № 19, згідно з яким за рахунок коштів Фонду здійснюються витрати, пов'язані з професійним навчанням, а також п.6.2 Порядку № 318/655, згідно з яким навчальний заклад зобов'язаний забезпечити своєчасне надання точної, достовірної документації та інформації для фінансових розрахунків щодо коштів, які відображено в актах виконаних робіт.

Враховуючи вищевикладене, ТОВ «МК РІАЛ» завдано Центру матеріальної шкоди (збитків) на суму 80 994,03 гривень.

Акти виконаних робіт підписано з боку «МК РІАЛ» директором Золотько Р.І. з боку Центру - від імені директора Міненка В.Л. заступником директора Тол стих А.І.

Внаслідок непідтвердження фактичних видатків «МК РІАЛ» у Звіті про надходження та використання коштів загального фонду ф.№ 2д завищено касові та фактичні видатки по КЕКВ 2282 «Окремі заходи по реалізації державних (регіональних) програм, не віднесені до заходів розвитку» за 2012 рік ка суму 47 988,23 грн та за 2013 рік на суму 33 005,80 грн, чим порушено п 3.2 Порядку Л» 44 та ч. 1. ст. З Закону № 996-ХІУ."

Враховуючи те, що збитки відшкодовуються у судовому порядку, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача збитків в розмірі 80 994,03 грн.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить із наступного.

Згідно з частиною 4 статті 179 Господарського кодексу України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначити зміст договору на основі, зокрема, вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Статтею 180 Господарського кодексу України передбачено, що господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору. Умови про предмет у господарському договорі повинні визначати найменування (номенклатуру, асортимент) та кількість продукції (робіт, послуг), а також вимоги до їх якості.

Матеріали справи свідчать, що між сторонами склалися господарські відносини на підставі договорів надання послуг.

За змістом частин 1 та 3 статті 632 Цивільного Кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

Сторони підтвердили, що ними було виконано умови, укладених договорів.

Крім того, позивач не мав претензій щодо обсягу і якості наданих послуг та повністю оплатив їх вартість. Мотивованої відмови від приймання наданих послуг з боку позивача не надходило, обсяг наданих послуг погоджений сторонами.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобовязання виникають з підстав, зазначених у статті 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема є договір та інші правочини та юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обовязків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки.

У відповідності до ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, серед іншого, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, а згідно ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: витрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

У розясненні Вищого господарського суду України N 02-5/215 від 01.04.94 Про деякі питання практики вирішення спорів пов'язаних з відшкодуванням шкоди зазначається, що вирішуючи спори про стягнення заподіяних збитків (відшкодування шкоди), господарський суд перш за все повинен з'ясувати правові підстави покладення на винну особу зазначеної майнової відповідальності, а саме наявність правил поведінки, встановленого законом або договором; наявність факту порушення такого правила поведінки винною особою; наявність збитків у потерпілої особи; наявність безпосереднього причинно - наслідкового звязку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоду, та збитками потерпілої сторони.

Відповідно до ч. 1 п. 8 ст. 16 ЦК України відшкодування збитків є одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів.

Збитками відповідно до пункту 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, зокрема, є втрати, які особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Право на відшкодування завданих збитків виникає при наявності складу цивільного правопорушення: порушення цивільного права чи інтересу; завдання збитків, причинного зв'язку між порушенням права та збитками, наявність винної поведінки.

Відповідно до ч.1 ст.22, ч.1 ст. 623 ЦК України відшкодуванню підлягають збитки, що завдані правопорушенням. Тобто відшкодуванню підлягають збитки, які знаходяться у причинному зв`язку з правопорушенням. За таких умов визнається, що причинний зв`язок між порушенням та збитками має бути безпосереднім або прямим.

Вимоги про стягнення збитків можуть бути задоволені лише у випадку якщо буде доведено кожний з елементів складу правопорушення. Недоведення хоч би одного з них виключає можливість задоволення вимоги про стягнення збитків.

Згідно з частиною 1 статті 614 Цивільного Кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Крім того, кошти, які позивач просить стягнути з відповідача, отримано останнім як оплату за належне надання послуг за договорами про надання послуг, а тому такі кошти набуто за наявності правової підстави договори про надання послуг і вони не можуть вважатися збитками.

Доводи позивача про те, що підставою для стягнення збитків з відповідача є акт Державної фінансової інспекції №04-11/04 від 07.05.2015 року та вимога Державної фінансової інспекції про усунення порушень від 11.06.2015 року № 04-25/4248, є необґрунтованими, враховуючи наступне.

Згідно зі статтею 15 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» законні вимоги службових осіб органу державного фінансового контролю є обов'язковими для виконання службовими особами об'єктів, що контролюються.

Акт ревізії фінансово-господарської діяльності не може розглядатись як підстава виникнення господарсько-правового зобов'язання відповідача повернути сплачені йому позивачем кошти. Виявлені порушення не впливають на умови укладеного між сторонами договору і не можуть їх змінювати.

Таким чином, пред'явлена на основі проведеної Державною фінансовою інспекцією України перевірки вимога про усунення порушень від 11.06.2015 року № 04-25/4248 не підтверджує порушення відповідачем умов укладених між сторонами договорів.

Вирішуючи спір про стягнення заподіяних збитків, господарський суд перш за все повинен з'ясувати правові підстави покладання на винну особу зазначеної міри відповідальності, в той час як в межах розгляду даної справи позивачем не доведено факту порушення відповідачем своїх зобов'язань за договором, або виконання укладеного договору з порушенням умов, що виключає застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків.

Згідно статті 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до вимог статті 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність або відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Враховуючи викладене, а також вимоги ст. 33 ГПК України, згідно якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги позивача щодо стягнення збитків в розмірі 80 994,03 грн. задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не доведено, жодного з елементів складу правопорушення, а саме наявність правил поведінки, встановленого законом або договором; наявність факту порушення такого правила поведінки винною особою; наявність збитків у потерпілої особи; наявність безпосереднього причинно-наслідкового звязку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоду, та збитками потерпілої сторони.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується ст. 49 Господарського процесуального кодексу України та пунктом 18 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір" у зв'язку із чим судовий збір не стягується.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст. ст. 1, 4, 12, 33, 43, 44-49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 11.09.2015 р.

Суддя Т.С. Денисюк

Справа №922/4484/15.