ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" вересня 2015 р.Справа № 922/3619/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Аюпової Р.М.

при секретарі судового засідання Шевляковій К.М.

розглянувши справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Комерційний Банк "Стандарт", м. Київ, Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Публічне акціонерне товариство "ОСОБА_1 ворота", м. Харків.
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельник", м. Харків
про стягнення коштів в розмірі 852123,94 грн.
за участю представників сторін:

Представник позивача - ОСОБА_2, дов. від 02.07.2015р.;

представник відповідача - ОСОБА_3, дов. від 20.07.2015р.;

Третя особа - не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Публічне акціонерне товариство "Комерційний Банк "Стандарт", м. Київ, звернувся до господарського суду з позовом до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельник", м. Харків, про стягнення заборгованості за договором №200 про надання кредиту за овердрафтом від 19.11.2013р., укладеним між сторонами даного спору.

Ухвалою господарського суду від 24.06.2015р. прийнято вказану позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до розгляду у відкритому судовому засіданні на 07.07.2015р. об 11:30 год.

Ухвалою господарського суду від 27.07.2015р. продовжено строк розгляду даного спору за межами двомісячного строку до 07.09.2015р.

Ухвалою господарського суду від 25.08.2015р. залучено до участі у справі Третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Публічне акціонерне товариство "ОСОБА_1 ворота", м. Харків. Розгляд справи відкладено на 07.09.2015р. о 14:30 год.

У судовому засіданні 07.09.2015р. представник позивача позов підтримав, наполягав на його задоволенні. Через канцелярію суду надав додаткові докази по справі (вх. №№ 35367, 35029), які судом долучені до матеріалів справи.

Представник відповідача, присутній у судовому засіданні 07.09.2015р., проти позову заперечував з підстав, викладених у запереченнях проти позову (вх. № 35594), які судом досліджені та долучені до матеріалів справи.

Представник третьої особи у судове засідання 07.09.2015р. не з'явився, про причину неявки суд не повідомив.

Розглянувши клопотання представника відповідача про зупинення провадження у справі (вх. № 33734 від 25.08.2015р.) до розгляду господарським судом м. Києва справи № 910/20262/15 за позовом ТОВ "Будівельник" до ПАТ "КБ "Стандарт" про визнання недійсним додаткового договору №1 від 21.01.2015р. до договору №200 про надання кредиту за овердрафтом від 19.11.2013р., суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 79 ГПК України, господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом, а також у разі звернення господарського суду із судовим дорученням про надання правової допомоги до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави.

Зупинення провадження у справі це тимчасове або повне припинення всіх процесуальних дій у справі, що викликане настанням зазначених у законі причин, що перешкоджають подальшому руху процесу, і щодо яких невідомо, коли вони можуть бути усунені.

Метою зупинення провадження у справі, до розгляду пов'язаної з нею справи, є виявлення обставин, підстав, фактів, тощо, що не можуть бути з'ясовані та встановлені у даному процесі, проте, які мають значення для конкретної справи, провадження у якій зупинено.

Враховуючи вимоги закону, для вирішення питання про зупинення провадження у справі, господарський суд, у кожному випадку, повинен з'ясовувати, як пов'язана справа, яка розглядається даним судом із справою, що розглядається іншим судом, а також, чим обумовлюється неможливість розгляду даної справи.

При цьому пов'язаність справ полягає в тому, що рішення іншого суду, який розглядає справу, встановлює обставини, що впливають на зібрання та оцінку доказів у даній справі, і ці обставини повинні бути такими, що мають значення для даної справи.

Згідно з п. 3.16. постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" №18 від 26.12.2011 відповідно до частини першої статті 79 ГПК України, господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом. При цьому пов'язаною з даною справою є така інша справа, у якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання і оцінку доказів у даній справі; в тому числі йдеться про факти, які мають преюдиціальне значення (частини друга - четверта статті 35 ГПК України). Під неможливістю розгляду даної справи слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, - у зв'язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи даному господарському суду, одночасністю розгляду двох пов'язаних між собою справ різними судами або з інших причин.

Відповідно до п. 2.8. постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з кредитних договорів" від 24.11.2014 №1 вирішуючи питання щодо зупинення провадження у справі на підставі частини першої статті 79 ГПК України, господарським судам слід враховувати викладене в пункті 3.16 пункту 3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України" та виходити з того, що порушення провадження у справі, предметом спору в якій є визнання недійсним кредитного договору, не перешкоджає зясуванню обставин у справі, в якій предметом спору є розглядається вимога про повернення кредиту та сплата відсотків за ним.

З огляду на викладене, обставини, наведені відповідачем у клопотанні про зупинення провадження у справі, не є підставами для зупинення провадження у справі № 922/3619/15, у зв'язку з чим вказане клопотання задоволенню не підлягає.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Вищого господарського суду України від 10.06.2015р. у справі № 922/227/15.

Враховуючи те, що норми ст. 65 Господарського процесуального кодексу України щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом в межах наданих ним повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній та додатково поданими на вимогу суду матеріалами та документами.

Розглянувши матеріали справи, повно та всебічно дослідивши обставини та докази на їх підтвердження, вислухавши представників сторін, судом встановлено наступне:

Як свідчать матеріали справи, 19.11.2013р. між Публічним акціонерним товариством "ОСОБА_1 Ворота" (третя особа) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Будівельник" (відповідач, позичальник) укладено договір №200 про надання кредиту за овердрафтом (кредитний договір).

На підставі постанови Правління Національного банку України від 31 липня 2014 току №456 "Про віднесення ПАТ "ОСОБА_1 Ворота" до категорії неплатоспроможних" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, 01.08.2014р. прийнято рішення №67 про запровадження з 04.08.2014р. тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ "ОСОБА_1 Ворота".

28.11.2014р. між ПАТ "ОСОБА_1 Ворота" (неплатоспроможний банк) та Публічним акціонерним товариством "Комерційний банк "Стандарт" (позивач, приймаючий банк) укладено договір №2 про передачу активів і зобов'язань неплатоспроможного банку, відповідно до умов якого неплатоспроможний банк відступив, а приймаючий банк набув право вимоги за активами неплатоспроможного банку (включаючи забезпечення з ними).

Приймаючий банк з дня укладення сторонами цього договору, підписання Реєстру договорів про здійснення активних операцій та договорів забезпечення та акту приймання-передавання активів та зобов'язань, набуває усіх прав та обов'язків кредитора - неплатоспроможного банку щодо боржників (позичальників), вимоги до яких передані відповідно до цього договору, разом із правами за договорами забезпечення таких вимог. Згода боржників (позичальників) та унесення змін (у тому числі доповнень) до вже укладених договорів з відповідними боржниками (позичальниками), у такому випадку не вимагається.

У зв'язку із переходом прав вимоги за кредитним договором від ПАТ "ОСОБА_1 Ворота" до ПАТ КБ "Стандарт", між ПАТ КБ "Стандарт" та позичальником 21.01.2015р., було укладено додатковий договір №1 до кредитного договору, яким кредитний договір №200 було викладено у новій редакції.

Згідно кредитного договору ( з урахуванням змін до нього від 21.01.2015р.), загальний ліміт кредитування за кредитною лінією - 799000,00 грн. (п. 1.1.1. кредитного договору), кредитна лінія відкривається з 21.01.2015р. по 10.12.2016р. (п. 1.1.2. кредитного договору).

Згідно пункту 1.1.4. кредитного договору, процентна ставка за користування кредитом - 24% річних.

Відповідно до пункту 1.1.6. кредитного договору, остаточна дата повернення (повного погашення) кредиту - 10.12.2016р включно, з урахуванням строків погашення частин/траншів кредиту в строки, що визначені графіком зменшення загального ліміту кредитування, який є невід'ємним додатком до цього договору.

Пунктом 4.2. кредитного договору встановлено, що нарахування процентів здійснюється не рідше одного разу на місяць (не пізніше останнього робочого дня місяця) та в день остаточного повернення кредиту.

Згідно пункту 4.5. кредитного договору, позичальник сплачує нараховані проценти щомісячно, не пізніше 10 числа місяця, наступного за місяцем користування кредитом.

Відповідно до пунктів 9.3. та 9.4. кредитного договору, за порушення встановлених цим договором строків сплати процентів, строків погашення кредиту/траншу, банк має право нараховувати та стягувати, а позичальник зобов'язаний сплатити банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

Національним банком України з 04.03.2015р. встановлено облікову ставку у розмірі 30,0000% (Постанова НБУ від 02.03.2015р. №154).

Як свідчать матеріали справи, банк виконав взяті на себе зобов'язання щодо надання відповідачу грошових коштів.

Як зазначає позивач, позичальником було порушено взяті на себе за кредитним договором зобов'язання, в зв'язку з чим, станом на 04.06.2015р. за кредитним договором утворилась прострочена заборгованість, яка складає 130837,48 грн., з яких:

94000,00 грн. - прострочена заборгованість по кредиту;

26757,92 грн. - прострочена заборгованість по процентах;

5408,22 грн. - заборгованість по пені за несвоєчасне повернення кредиту;

4671,34 грн. - заборгованість по пені за несвоєчасну сплату процентів.

Поточна заборгованість за кредитним договором станом на 04.06.2015р., становить: 705000,00 грн. - поточна заборгованість по кредиту, 16286,47 грн. - поточна заборгованість по процентах.

Згідно пункту 3.7. кредитного договору, сторони домовились, що згідно ст. ст. 212, 1050, 1052 Цивільного кодексу України, позичальник на письмову вимогу банку про погашення кредитної заборгованості, зобов'язаний повернути банку кредит, нараховані та несплачені проценти, комісії, інші доходи банку, пені, штрафи, суму збитків, інші платежі, що підлягають сплаті раніше остаточної дати погашення, визначеної п.1.1.6. цього Договору, в разі настання однієї або декількох відразу наступних обставин, зокрема:

- порушення та/або неналежне виконання позичальником зобов'язань, встановлених цим договором, по сплаті процентів;

- порушення та/або неналежне виконання позичальником зобов'язань, встановлених цим договором, по сплаті суми/частини суми кредиту.

У зв'язку із порушенням позичальником зобов'язань за кредитним договором по погашенню кредиту та сплаті процентів у строки, встановлені кредитним договором, керуючись положеннями кредитного договору, ПАТ КБ «Стандарт» направив відповідачу відповідну письмову претензію за вих. №08/05-385 від 08.05.2015р., з вимогою повернути отримані за кредитним договором кредитні кошти у повному обсязі (у тому числі ті, строк повернення яких не настав), сплатити проценти за користування кредитними коштами у повному обсязі, а також пеню у відповідності до умов кредитного договору.

Звертаючись з відповідним позовом до господарського суду, позивач зазначив, що відповідного реагування з боку відповідача на направлену вимогу не відбулось, грошові кошти повернуті банку не були.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов'язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обовязку, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обовязків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки.

У відповідності із ст.173 Господарського кодексу України та ст. 509 Цивільного кодексу України, господарським визнається зобовязання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один субєкт (зобовязана сторона, у тому числі боржник) зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший субєкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку.

Господарські зобовязання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно статті 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 16 Цивільного кодексу України, частиною 2 статті 20 Господарського кодексу України, одним із способів захисту права є примусове виконання обовязку в натурі (присудження до виконання обовязку в натурі)

Відповідно до ст. 598 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобовязання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором, а згідно статті 599 Цивільного кодексу України, зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 193 Господарського кодексу України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з приписами ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов'язку боржника третьою особою. 2. Кредитор у зобов'язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. 3. Кредитор у зобов'язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 513 ЦК України, правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Як свідчать матеріали справи, 28.11.2014р. між ПАТ "ОСОБА_1 Ворота" (неплатоспроможний банк) та Публічним акціонерним товариством "Комерційний банк "Стандарт" (позивач, приймаючий банк) укладено договір №2 про передачу активів і зобов'язань неплатоспроможного банку, відповідно до умов якого неплатоспроможний банк відступив, а приймаючий банк набув право вимоги за активами неплатоспроможного банку (включаючи забезпечення з ними).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).

У відповідності до ст. 345 Господарського кодексу України кредитні операції полягають у розміщенні банками від свого імені, на власних умовах та на власний ризик залучених коштів юридичних осіб (позичальників) та громадян. Кредитними визнаються банківські операції, визначені як такі законом про банки і банківську діяльність. Кредитні відносини здійснюються на підставі кредитного договору, що укладається між кредитором і позичальником у письмовій формі. У кредитному договорі передбачаються мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов'язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, обов'язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту.

Згідно ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

У відповідності до п. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Згідно пункту 1.1.4. кредитного договору, процентна ставка за користування кредитом - 24% річних.

Пунктом 1 ч.1 ст. 1049 Цивільного кодексу України, передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч.1 ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач в порушення домовленості сторін , зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, не сплатив необхідні кошти для погашення заборгованості та не надав суду жодних доказів, які б спростовували суму заявленого боргу.

Отже, враховуючи вищевикладене, відповідач визнається судом таким, що прострочив виконання зобовязання за договором про надання кредиту за овердрафтом.

Відповідно статей 55 Конституції України, статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до вимог ст. 32 ГПК України: доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Враховуючи, що відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, ст. ст. 193, 198 Господарського кодексу України, зобовязання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов і порядку укладеного між сторонами договору та згідно з вимогами закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, приймаючи до уваги викладені обставини, та враховуючи те, що відповідач не скористався своїм процесуальним правом надати суду документи, які б підтверджували сплату заборгованості по кредиту та по відсоткам за користування ним за кредитним договором про надання овердрафту та не надав документів, що спростовували викладене у позові, суд дійшов висновку про те, що позовна вимога про стягнення боргу по кредиту в сумі 799000,00 грн., заборгованості по процентам в сумі 43044,39 грн. правомірна та обґрунтована, як така, що не спростована відповідачем, підтверджена належними доказами, тому підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 статті 548 Цивільного кодексу України, виконання зобовязання (основного зобовязання) забезпечується, якщо це встановлено законом або договором.

Згідно зі ст.ст. 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання), а у разі порушення зобовязання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ст. 546 Цивільного кодексу України, виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобовязання.

Статтею 549 Цивільного кодексу України передбачено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення.

Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до пунктів 9.3. та 9.4. кредитного договору, за порушення встановлених цим договором строків сплати процентів, строків погашення кредиту/траншу, банк має право нараховувати та стягувати, а позичальник зобов'язаний сплатити банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

У відповідності до ст. 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

В частині 2 статті 343 Господарського кодексу України прямо зазначається, що пеня за прострочку платежу встановлюється за згодою сторін господарських договорів, але її розмір не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України.

За несвоєчасність виконання зобовязань за договором, позивач нарахував відповідачу пеню, яка за розрахунком позивача склала: 5408,22 грн. - пеня по простроченій сумі кредиту, 4671,34 грн. - пеня по прострочених відсотках.

Розрахунок пені перевірено судом та встановлено, що він відповідає умовам договору, вимогам чинного законодавства та відносинам, що фактично склались між сторонами.

Наведені законодавчі приписи та установлені фактичні дані, зокрема й щодо вини в невиконанні взятих на себе зобовязань по сплаті грошових коштів у строк, встановлений договором, дають підстави для висновку суду про стягнення на користь позивача пені у загальній сумі 10079,56 грн.

Враховуючи викладені обставини, суд вважає позовні вимоги позивача обгрунтованими, доведеними належними доказами, тому такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Суд оцінює критично та відхиляє посилання відповідача на нікчемність додаткового договору №1 від 21.01.2015р. до договору № 200 про надання кредиту за овердрафтом від 19.11.2013р. (вх. № 35594), виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 207 ЦК України, підписання та скріплення печаткою тексту договору - є формою фіксації волевиявлення його сторін, за відсутності якого, договір може бути визнаний неукладеним, а в жодному разі не недійсним (нікчемним). Водночас, за жодних умов не може бути визнаний неукладеним договір, за яким було здійснено (чи почало здійснюватись) виконання. При цьому, судом встановлено, що, відповідачем здійснювались платежі за відповідним договором (з урахуванням додаткової угоди до нього).

Окрім цього, суд зазначає, що сторони у судовому засіданні не спростували факт схвалення, підписання та скріплення печатками додаткового договору, який є невід'ємною частиною договору №200 про надання кредиту за овердрафтом від 19.11.2013р. (а.с. 20). Підписанням цього додаткового договору, банк - Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Стандарт" та позичальник - Товариство з обмеженою відповідальністю "Будівельник", засвідчили про обізнаність позичальника про наявність заборгованості за овердрафтом, яка виникла на підставі договору №200 про надання кредиту за овердрафтом від 19.11.2013р.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати у даній справі, у зв'язку з задоволенням позову, покладаються на відповідача та підлягають стягненню в доход держави.

Керуючись ст. ст. 1, 2, 12, 22, 27, 32, 33, 43, 44, 49, 65, 79, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельник" (61144, АДРЕСА_1, ) на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Стандарт" (04071, м. Київ, вул. Почайнинська, 45, ) заборгованість в сумі 852123,94 грн. (з яких: 799000,00 грн. - заборгованість по кредиту, 43044,39 грн. - заборгованість по процентах, 5408,22 грн. - заборгованість по пні за несвоєчасне повернення кредиту, 4671,34 грн. - заборгованість по пені за несвоєчасну сплату процентів).

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельник" (61144, АДРЕСА_1, ) на користь держбюджету України одержувач коштів - УДКС у Дзержинському районі м.Харкова Харківської області, № рахунку 3003, , код платника 22030001, символ звітності банку 101, банк одержувача - ГУ ДКСУ у Харківській області, МФО 851011) - 17042,48 грн. судового збору.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 14.09.2015 р.

Суддя ОСОБА_4

справа № 922/3619/15