КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" вересня 2015 р. Справа№ 910/7542/15-г

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гаврилюка О.М.

суддів: Зубець Л.П.

Мартюк А.І.

за участю секретаря судового засідання Гройсберг К.М.

за участю представників

від позивача: ОСОБА_2 - дов. від 10.06.2015 року б/н

від відповідача: Осадча В.Є. - дов. від 01.12.2014 року б/н

розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 на рішення господарського суду міста Києва від 20.07.2015 року

у справі № 910/7542/15-г (суддя Спичак О.М.)

за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 (м. Київ)

до Товариства з обмеженою відповідальністю „Теріс" (м. Київ)

про стягнення 13 563 грн. 26 коп.

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду міста Києва звернулася Фізична особа - підприємець ОСОБА_4 з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю „Теріс" про стягнення з відповідача на користь позивача гарантійного платежу в розмірі 9 813 грн. 10 коп., суми переплати за оренду приміщення у розмірі 3 750 грн. 16 коп.

Рішенням від 20.07.2015 року господарський суд у задоволенні позову відмовив.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням місцевого господарського суду ФОП ОСОБА_4 звернулося до Київського апеляційного господарського суду з заявою про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення та з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 20.07.2015 року по справі № 910/7542/15-г та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 28.08.2015 року ФОП ОСОБА_4 було відновлено строк на апеляційне оскарження, її апеляційна скарга була прийнята до провадження та призначено розгляд справи № 910/7542/15-г у судовому засіданні за участю представників сторін.

В судовому засідання 17.09.2015 року представник позивача підтримав вимоги апеляційної скарги. Представник відповідача проти вимог апеляційної скарги заперечував з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу, в якому просив рішення місцевого господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Дослідивши докази, що є у справі, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши застосування норм матеріального та процесуального права судом першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги судова колегія апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення місцевого господарського суду має бути залишено без змін, виходячи з наступного.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом та підтверджується матеріалами справи на виконання договору наступної суборенди від 01.10.2014 року № А080409_4_006, укладеного між Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_4 (наступний суборендар) та Товариством з обмеженою відповідальністю „Теріс" (суборендар), нею було сплачено відповідачу: гарантійний платіж в сумі 9 813 грн. 10 коп., що підтверджується платіжним дорученням від 08.10.2014 року № 57116348 (призначення платежу „Сплата за суборенду приміщення Гарантійний платіж зг. зг. дог. № А 080409 4 006 від 04.09.14 р. В т.ч. ПДВ 1 635 грн. 52 коп."); передплату за експлуатаційні витрати суборендованого приміщення в сумі 583 грн. 92 коп., що підтверджується платіжним дорученням від 30.10.2014 року № 57779210 (призначення платежу „Передплата за експл. витрати суборендованого приміщення за 11.2014р.зг. дог. №А 08 0409 4 006 від 04.09.14р Рах. 44 від 22.10.14. В т.ч. ПДВ 97 грн. 32 коп."); сплату за суборенду в сумі 9 221 грн. 65 коп., що підтверджується платіжним дорученням від 03.11.2014 року № 57877100 (призначення платежу „Сплата за суборенду приміщення за 11.2014р. зг. зг. дог. № А 08 0409 4006 від 04.09.14р. Рах.№43 від 22.10.14. В т.ч. ПДВ: 1536 грн. 94 коп."); сплату за суборенду в сумі 1 962 грн. 62 коп., що підтверджується платіжним дорученням від 07.11.2014 року № 57991893 (призначення платежу „Сплата за суборенду приміщення за 11.2014р.зг. зг. дог. № А 08 0409 4006 від 04.09.14. В т.ч. ПДВ: 327 грн. 10 коп.").

10.11.2014 року між сторонами було укладено додаткову угоду № 1 від 10.11.2014 року про розірвання договору наступної суборенди № А_08_0409_4_006 від 01.10.2014 року.

10.11.2014 року між сторонами було підписано акт приймання-передачі (повернення) приміщення.

22.12.2014 року ФОП ОСОБА_4 надіслала ТОВ „Теріс" лист з вимогою в строк до 29.12.2014 року повернути гарантійний платіж в сумі 9 813 грн. 10 коп., яка була залишена без задоволення.

Відповідач зазначив, що угодою про розірвання договору не передбачено його обов'язку повернути позивачу гарантійний платіж у зв'язку з припиненням орендного користування приміщенням.

Згідно п. 4 додаткової угоди з 10.11.2014 року № 1 зобов'язання сторін, що виникли з договору, припиняються і сторони не вважають себе пов'язаними будь-якими правами та обов'язками, що виникли із договором.

Відповідно до ст. 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Приписами ч. 2, 3 ст. 653 ЦК України передбачено, що в разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов'язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни.

Згідно з ч. 4 ст. 653 ЦК України сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов'язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, додатковою угодою № 1 від 10.11.2014 року про розірвання договору наступної суборенди від 04.09.2014 року № А_08_0409_4_006 сторони врегулювали свої відносини, які виникли в зв'язку з його укладенням, шляхом припинення з 10.11.2014 року будь-яких зобов'язань, що виникли на підставі цього договору.

Також місцевим господарським судом правомірно зазначено про те, що положення ст. 1212 ЦК України не застосовуються до спірних правовідносин, що виникли між сторонами.

Згідно зі статтею 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про:

1) повернення виконаного за недійсним правочином;

2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння;

3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні;

4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Таким чином, аналіз наведеної норми свідчить, що зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна породжують такі юридичні факти: набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали.

Відповідно до змісту ст. 1212 ЦК України зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто за допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень статті 1212 ЦК України.

Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 25.02.2015 року у справі № 910/1913/14.

З огляду на викладене місцевий господарський суд правомірно відмовив в задоволенні позову про стягнення з відповідача грошових коштів в сумі 13 563 грн. 26 коп.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, а тому відсутні підстави для скасування рішення господарського суду.

Колегія суддів вважає, що господарський суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, належним чином дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, а тому, рішення підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 на рішення господарського суду міста Києва від 20.07.2015 року у справі № 910/7542/15-г залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 20.07.2015 року у справі № 910/7542/15-г залишити без змін.

3. Справу № 910/7542/15-г повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий суддя О.М. Гаврилюк

Судді Л.П. Зубець

А.І. Мартюк