ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" вересня 2015 р. Справа № 914/457/15

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді Марко Р.І.

суддів Желік М.Б.

Галушко Н.А.

при секретарі судового засідання Стефанишин О.О.

за участю представників сторін:

від прокуратури - Яворський Я.Т.

від позивача - Сощук Я.Т.

від відповідача - ОСОБА_4

розглянувши апеляційну скаргу фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 б/н, б/д (вх.№01-05/3479/15 від 04.08.2015р.)

на рішення господарського суду Львівської області від 27.03.2015р.

у справі № 914/457/15, суддя Запотічняк О.Д.

за позовом прокурора міста Борислава в інтересах держави в особі Бориславської міської ради Львівської області, м.Борислав

до відповідача фізичної особи-підприємця ОСОБА_4, м.Борислав

про внесення змін до договору оренди землі від 16.03.2004р. № 622.

В С Т А Н О В И В:

27.03.2015 року господарським судом Львівської області винесено рішення у справі № 914/457/15 за позовом прокурора міста Борислава в інтересах держави в особі Бориславської міської ради Львівської області, м.Борислав до відповідача фізичної особи-підприємця ОСОБА_4, м.Борислав про внесення змін до договору оренди землі від 16.03.2004р. № 622, яким позовні вимоги задоволено в повному обсязі.

Не погодившись з рішенням господарського суду Львівської області фізична особа - підприємець ОСОБА_4 звернувся до Львівського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимоги відмовити.

Апеляційна скарга мотивована порушенням судом першої інстанції при винесенні даного рішення норм матеріального та процесуального права, скаржник стверджує, зокрема, що суд першої інстанції розглянув дану справу та прийняв відповідне рішення без участі відповідача, що позбавило останнього можливості відстоювати свої права та інтереси. Окрім того, скаржник зазначає, що він жодного разу не отримував пропозицій зі сторони позивача щодо внесення змін в існуючий договір оренди.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 06.08.2015р. подані скаржником матеріали визнано достатніми для прийняття апеляційної скарги до провадження, розгляд справи призначено на 07.09.2015 року.

В судове засідання 07.09.2015р. з"явилися прокурор та представник позивача, які заперечили проти доводів апеляційної скарги, вважають рішення місцевого господарського суду законним та обґрунтованим, а твердження викладені в апеляційній скарзі надуманими та безпідставними.

Відповідач в судове засідання 07.09.2015р. з"явився, підтримав доводи викладені у апеляційній скарзі, просить апеляційну скаргу задоволити, рішення місцевого господарського суду скасувати та прийняти нове рішення, який в задоволенні позову відмовити.

Відповідно до ч. 2 ст. 85 та ч. 1 ст. 99 ГПК України у судовому засіданні 07.09.2015р. оголошено вступну та резолютивну частини постанови Львівського апеляційного господарського суду.

Розглянувши апеляційну скаргу, заслухавши прокурора та представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального законодавства, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, колегія суддів дійшла до висновку, що вимоги апеляційної скарги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Як встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів справи 16 березня 2004 року між Бориславською міською радою та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 було укладено договір оренди земельної ділянки, який зареєстровано у книзі реєстрації договорів оренди за №622.

За умовами договору відповідач отримав в строкове платне користування земельну ділянку площею 0,2605га., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Земельна ділянка передавалась для виробничих потреб. Договір було укладено строком до 26.12.2029року.

Факт передачі земельної ділянки позивачем та прийняття її відповідачем підтверджується наявним в матеріалах справи Актом приймання-передачі об'єкта оренди від 16.12.2014р.року.

Відповідно до п.2.1 договору сторони погодили, що орендна плата визначається відповідно до рішення міської ради №109 від 28.02.2003р. і становить 6147,80 грн. за рік.

Рішенням Бориславської міської ради від 23.09.2011 року №373 було затверджено нормативно-грошову оцінку земель м. Борислава.

Крім цього, рішенням Бориславської міської ради від 06.03.2008р. №568 було внесено зміни в рішення міської ради від 28.02.2003р. №109 "Про затвердження Положення про порядок визначення і справляння орендної плати за земельні ділянки несільськогосподарського призначення у м. Бориславі, зокрема встановлено нові ставки орендної плати за земельні ділянки.

Відповідно до п. 2.3 даного положення, було встановлено ставку орендної плати на земельні ділянки у розмірі 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, якщо земельна ділянка надана в оренду на строк від 5 років і більше.

Відповідно до витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 14.11.2013р. №101, нормативна грошова оцінка орендованої відповідачем земельної ділянки складає 931 115,30 грн.

Бориславська міська рада звернулася до відповідача з листом від 10.07.2014 року №3-18/1400, в якому повідомила останнього про зміну річного розміру орендної плати та запропонувала укласти додаткову угоду до договору щодо встановлення нового розміру орендної плати.

Однак, відповідач жодним чином не відреагував на пропозицію позивача, додаткову угоду щодо внесення змін до договору з позивачем не уклав.

Положеннями п.2.5 договору передбачено, що розмір орендної плати переглядається зокрема у випадках передбачених законодавчими актами України.

Відповідно до п. 4.3 договору будь-які зміни або доповнення до цього договору вносяться за згодою сторін. В разі відсутності взаємної згоди сторін щодо зміни умов цього договору, питання вирішуються у судовому порядку.

Статтею 30 Закону України „Про оренду землі" зміна умов договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін, а у разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору спір вирішується у судовому порядку.

Нормами чинного законодавства передбачено можливість зміни умов договору за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у випадках встановлених договором або законом. Оскільки сторонами в договорі оренди передбачена можливість збільшення розміру орендної плати, а розмір орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності є законодавчо регульованою ціною, тому законодавча зміна граничного розміру цієї плати є підставою для перегляду встановленого умовами договору розміру орендної плати.

Можливість перегляду розміру орендної плати, встановленого умовами договору за земельні ділянки державної та комунальної власності, у разі законодавчої зміни граничного розміру цієї плати, яка є регульованою ціною, передбачена і п. 2.19 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 року № 6. При цьому акцентовано, що надсилання відповідачеві пропозицій щодо внесення змін до договору оренди є правом, а не обов'язком позивача, тому недотримання останнім вимог частини другої статті 188 Господарського кодексу України щодо надсилання інший стороні пропозицій про зміну умов договору не позбавляє його права звернутися до господарського суду з позовом про зміну умов договору за наявності спору (тобто за відсутності згоди відповідача на зміну умов договору).

Згідно ст. 15 Закону України „Про оренду землі", однією з істотних умов договору оренди землі є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. Частинами 1, 2 ст. 21 Закону встановлено, що орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).

Відповідно до п. 288.1. Податкового кодексу України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки. Згідно п. 289.1. для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок. При цьому, розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою 3 відсотків нормативної грошової оцінки (підпункт 288.5.1, пункту 288.5, ст.288 Податкового кодексу)

Правові засади проведення оцінки земель в Україні визначено Законом України „Про оцінку земель", відповідно до абзацу п'ятого статті 5 якого нормативна грошова оцінка земельних ділянок використовується для визначення розміру земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Суб'єктами оціночної діяльності у сфері оцінки земель є органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, які здійснюють управління у сфері оцінки земель, а також юридичні та фізичні особи, зацікавлені у проведенні оцінки земельних ділянок (стаття 6 Закону).

Згідно зі статтею 18 цього Закону нормативна грошова оцінка земельних ділянок, розташованих у межах населених пунктів незалежно від їх цільового призначення, проводиться не рідше ніж один раз у 5 - 7 років.

Статтею 20 Закону України „Про оцінку земель" передбачено, що за результатами бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок складається технічна документація, а за результатами проведення експертної грошової оцінки земельних ділянок складається звіт. Дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель.

Відповідно до статті 23 Закону України „Про оцінку земель" технічна документація з нормативної грошової оцінки земельних ділянок у межах населених пунктів затверджується відповідною сільською, селищною і міською радою.

Як вбачається із вищенаведеного, нормами чинного законодавства передбачено можливість зміни умов договору за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у випадках, встановлених договором або законом. Враховуючи те, що сторонами в договорі оренди передбачена можливість збільшення розміру орендної плати, а орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності є регульованою ціною, тому законодавча зміна граничного розміру цієї плати є підставою для перегляду встановленого умовами договору розміру орендної плати.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про підставність вимоги прокурора та позивача щодо внесення змін до договору оренди землі від 16.03.2004р. № 622.

Щодо тверджень відповідача про порушення судом першої інстанції норм процесуального законодавства з посиланням на те, що розгляд справи та прийнятті відповідного рішення суду відбувалось без його участі, судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до п.3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог ч.1 ст.64 та ст.87 ГПК.

За змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду.

Відповідно до п.3.9.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно із ст.4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Відповідно до ст.33 вказаного Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Скаржник не надав доказів на спростування висновків місцевого господарського суду, викладених у рішенні господарського суду Львівської області від 27.03.2015р. у даній справі.

З огляду на все викладене вище, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду вважає, що рішення господарського суду Львівської області від 27.03.2015р. у даній справі відповідає матеріалам справи, ґрунтується на вимогах чинного законодавства і підстав для його скасування немає, а зазначені в апеляційній скарзі доводи скаржника не відповідають матеріалам справи, документально не обґрунтовані, а тому не визнаються такими, що можуть бути підставою згідно ст. 104 ГПК України для скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

Судовий збір за перегляд рішення господарського суду Львівської області від 27.03.2015р. у даній справі в апеляційному порядку покласти на скаржника в порядку, передбаченому ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 103, 104, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд, -

п о с т а н о в и в:

1. Рішення господарського суду Львівської області від 27.03.2015 року в справі за номером 914/457/15 залишити без змін.

2. Апеляційну скаргу фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 б/н, б/д (вх.№01-05/3479/15 від 04.08.2015р.) залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Матеріали справи повернути в місцевий господарський суд.

Повний текст постанови виготовлений 14.09.2015 р.

Головуючий-суддя Марко Р.І.

Суддя Желік М.Б.

Суддя Галушко Н.А.