ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

10.08.2015 Справа № 908/3024/15

Господарський суд Донецької області, у складі судді Огороднік Д.М., розглянувши матеріали

за позовом Публічного акціонерного товариства «Краматорський динасовий завод»
доТовариства з обмеженою відповідальністю «Гірничі машини-Дружківський машинобудівний завод»
простягнення 110025,91 грн.
Представники сторін: від позивача: ОСОБА_1 - представник; від відповідача: не зявився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд господарського суду Донецької області передані позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Красноармійський динасовий завод» про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Гірничі машини Дружківський машинобудівний завод» заборгованості у розмірі 79 761,23грн., 3% річних у розмірі 2 532,29грн. та інфляційних у розмірі 27 732,39грн., всього 110 025,91грн.

У звязку з відпусткою судді Подколзіної Л.Д. справу передано на повторний автоматичний розподіл, в результаті якого справу передано судді Огороднік Д.М.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору поставки №87/13-ДрМЗ/22/293/2013 від 02.09.2013 в частині розрахунків за поставлений товар, внаслідок чого утворилась заборгованість.

На підтвердження своїх вимог, позивачем представлено копію вказаного договору, копії специфікацій №1 від 02.09.2013, №2 від 02.09.2012, копії видаткових накладних №95/50 від 20.02.2014, №100/57 від 20.02.2014, копію довіреності №756 від 20.02.2014 на отримання товару, копію товарно-транспортної накладної №20 від 20.02.2014, копію претензії.

У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги у повному обсягу та наполягав на задоволенні позову.

Відповідач проти задоволення позову заперечує та просить відмовити у задоволенні позову в частині стягнення 3% річних, інфляційних витрат. При цьому відповідач посилається на не виконання позивачем умов договору щодо передачі відповідачу сертифікату якості на товару, у звязку з чим відповідач відстрочив виконання свого зобовязання. Також відповідач зазначає про те, що він здійснює свою діяльність на території м. Дружківка, Донецької області, на якій здійснюється антитерористична діяльність, що призвело до виникнення надзвичайних обставин, які мають невідворотний характер, не залежать від волевиявлення підприємства та потягли за собою тимчасову неможливість належного виконання договірних зобовязань. За таких обставин, відповідач керуючись ч. 1 ст. 617 Цивільного кодексу України вважає, що порушення договірних відносин сталось не з його вини, тому нарахування штрафних санкцій неправомірно.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення позивача та відповідача, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд

В С Т А Н О В И В:

02.09.2013 між Публічним акціонерним товариством «Красноармійський динасовий завод» (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Гірничі машини Дружківський машинобудівний завод» (покупець) був укладений договір №87/13-ДрМЗ/22/293/2013, згідно умов якого постачальник зобов'язався передати в обумовлені даним договором строки покупцю продукцію або товар, а покупець зобов'язався прийняти вказаний товар і оплатити за нього узгоджену суму.

Відповідно до п. 1.2 договору загальна кількість та ціна продукції вказується в специфікаціях до даного договору, які є невід'ємною його частиною.

Згідно п.п. 3.2, 3.4 договору строк поставки товару вказується сторонами у специфікаціях. Зобовязання по поставці товару вважаються виконаними з моменту приймання партії товару і надання всіх належним чином оформлених документів згідно п. 3.3 договору, а саме, рахунку фактури на товар, сертифікат (посвідчення), сертифікат відповідності, накладні і відповідні товаросупроводні документи, податкові накладні.

У відповідності до п. 4.2 договору розрахунки по даному договору здійснюється у національній валюті України шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника.

Ціна товару за одиницю по позиціям вказана у специфікаціях до договору. Встановлений порядок оплати з відстрочкою 15 календарних днів з моменту поставки кожної партії товару (п.п. 4.1, 4.3 договору).

Цей договір набрав чинності з моменту його підписання обома сторонами і діє до 31.12.2014, а в частині виконання зобовязань - до повного і належного виконання цих зобовязань (п. 8.2 договору).

Надаючи правову кваліфікацію викладеним вище обставинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 67 Господарського кодексу України відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності, виконуються на підставі договорів.

Згідно абз. 2 ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 712 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

За своїм змістом та правовою природою договір №87/13-ДрМЗ/22/293/2013 від 02.09.2013, на який позивач посилається як на підставу своїх вимог, є договором поставки та підпадає під правове регулювання норм статті 712 Цивільного кодексу України та статей 264-271 Господарського кодексу України.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж (статті 655-697 Цивільного кодексу України), якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За умовами статті 193 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону і укладеного договору.

Господарським судом встановлено, що на виконання умов договору сторонами 02.09.2013 були підписані специфікації №1, №2.

За вказаними специфікаціями сторони погодили поставку товару із зазначенням строків поставки, найменування товару, кількісних та якісних показників і визначили ціну та загальну вартість товару.

У відповідності до вищевказаних специфікацій, на виконання умов договору, за видатковими накладними №95/50 від 20.02.2014, №100/57 від 20.02.2014, позивач передав, а повноважна особа відповідача, зазначена у довіреності №756 від 20.02.2014 на отримання товарно-матеріальних цінностей, отримали товар на загальну суму 120 724,17грн.

З представлених накладних вбачається, що вони підписані обома сторонами без жодних зауважень, містять всі необхідні відомості про товар, а також містять відомості про фактичне отримання товару. Тобто, за своїми ознаками така накладна є підтвердженням передачі позивачем та приймання відповідачем спірного товару.

Таким чином, на підставі укладеного між сторонами договору у позивача виник обов'язок поставити товар, а у відповідача прийняти та оплатити його.

Оскільки відповідачем отриманий товар у позивача без будь-яких зауважень, оплата повинна здійснюватись в термін, передбачений сторонами у договорі, так як відповідно до загальних умов виконання зобовязання викладених в ст.ст. 526,530 Цивільного кодексу боржник повинен сплатити одержаний товар в строки, передбачені умовами договору.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 692 Цивільного кодексу зазначено, що отриманий товар повинний бути оплачений у повному обсязі за встановленою ціною.

Матеріалами справи доведено, що в порушення п. 4.3 договору №87/13-ДрМЗ/22/293/2013 від 02.09.2013р., відповідач вартість отриманого товару повністю не сплатив.

Доводи відповідача про правомірне відстрочення ним виконання своїх грошових зобовязань у звязку з не виконанням позивачем п. 3.3 договору в частині передачі позивачем відповідачу сертифікату якості на товар, судом відхиляються виходячи з наступного.

Статтею 268 Господарського кодексу України передбачено, зокрема, що постачальник повинен засвідчити якість товарів, що поставляються, належним товаросупровідним документом, який надсилається разом з товаром, якщо інше не передбачено в договорі.

Згідно ч. 1 ст. 666 Цивільного кодексу України, якщо продавець не передає покупцеві приналежності товару та документи, що стосуються товару та підлягають переданню разом з товаром відповідно до договору купівлі-продажу або актів цивільного законодавства, покупець має право встановити розумний строк для їх передання.

Якщо приналежності товару або документи, що стосуються товару, не передані продавцем у встановлений строк, покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу та повернути товар продавцеві .

Як зазначає позивач, усі документи передбачені п. 3.3 договору були передані разом з товаром в момент передачі товару, ніяких звернень від відповідача щодо неотримання сертифікату якості до позивача не надходило. Відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження звернення до позивача з вимогою надати сертифікат якості. В матеріалах справи наявний сертифікаті якості на товар.

Також, судом відмічається, що в силу ст. 666 Цивільного кодексу України у разі не отримання документів, що стосуються товару, позивач має право відмовитись від договору та повернути товар, а не відстрочити виконання грошових зобовязань.

За таких обставин, вказана позиція відповідача є такою, що не підтверджується матеріалами справи та не приймається судом.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач частково (04.04.2014, 22.04.2014) оплатив поставлений йому товар на суму 40 962,94грн. Таким чином, на час звернення з позовом, сума заборгованості складає 79 761,23грн. Докази в спростування відповідних обставин відповідачем надані не були.

У зв'язку з невиконанням відповідачем зобов'язань за договором, щодо погашення заборгованості за поставлений товар, позивач направив боржнику претензію про стягнення заборгованості за вихідним №16/37 від 10.07.2014.

Вимога позивача про погашення суми заборгованості виконана не була, заборгованість залишається непогашеною але проти суми боргу не заперечував.

Враховуючи, що сума боргу відповідачем не оспорена, відповідач не надав суду доказів про погашення заборгованості, а також, враховуючи, що відповідно ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином та у встановлений строк, позовні вимоги позивача в сумі 79 761,23грн., суд вважає обґрунтованими та такими, що підтверджуються наданими суду доказами та підлягають задоволенню.

Позивачем заявлена вимога про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 2 532,29грн. та інфляційних нарахувань у розмірі 27 732,39грн. за період з 08.03.2014 по 11.03.2015.

Частиною 1 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, встановлює виключення із загального правила про припинення зобов'язання у зв'язку із неможливістю його виконання. Аналогічні положення закріплені у ч. 1 ст. 229 Цивільного кодексу України, яка встановлює, що учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов'язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов'язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов'язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами.

Це означає, що боржнику не надано можливості уникнути відповідальності за порушення грошових зобов'язань ні за яких умов, навіть при посиланні на неможливість виконання внаслідок дії обставин непереборної сили, і в такому випадку він несе всі негативні наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Зокрема, згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За таких обставин, беручи до уваги те, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, і наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційних нарахувань та трьох процентів річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, і до них не застосовуються положення ст. 617 цього Кодексу, яка передбачає підстави звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо особа доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Отже, позиція відповідача щодо неправомірності вимог позивача про стягнення 3% річних та інфляційних втрат є юридично не вірною.

Доводи відповідача про наявність форс-мажорних обставин, є такими, що не підтверджуються належними та допустимими доказами, оскільки в постанові Верховного Суду України від 19 січня 2010 року зазначено, що єдиним належним документом, який підтверджує виникнення форс-мажору, є висновок Торгово-промислової палати України;відповідно до ч. 3 ст. 14 Закону України "Про торгово-промислові палати України" від 02 грудня 1997 року №671/97-ВР передбачено, що Торгово-промислова палата України, зокрема, засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а також торговельні та портові звичаї, прийняті в Україні, за зверненнями суб'єктів господарської діяльності та фізичних осіб.

Відповідачем не надано відповідного сертифікату Торгово-промислової палати про настання форс мажорних обставин.

Окрім того, судом відмічається, що станом на момент виникнення грошових зобовязань у відповідача перед позивачем, обставин з проведення антитерористичної операції не існувало.

Таким чином, усі доводи щодо відсутності підстав для нарахування на суму заборгованості 3% річних та інфляційних витрат судом відхилені.

Розглянувши представлений у матеріали справи розрахунок 3% ріяних судом встановлено, що він арифметично не вірний.

Згідно арифметичного підрахунку вимог щодо 3% річних здійсненого судом, встановлено, що розмір 3% річних:

- за період з 08.03.2014 по 03.04.2014 відносно заборгованості 25 962,94грн. за видатковою накладною №100/57 від 20.02.2014 складає суму у розмірі 57,62грн.;

- за період з 08.03.2014 по 21.04.2014 відносно заборгованості 94 761,23грн. за видатковою накладною №95/50 від 20.02.2014 складає суму у розмірі 350,49грн.

- за період з 22.04.2014 по 11.03.2015 відносно заборгованості 79 761,23грн. за видатковою накладною №95/50 від 20.02.2014 складає суму у розмірі 2124,05грн.

За таких обставин, господарський суд позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 3% річних задовольняє частково та стягує з відповідача 3% річних у сумі 2 532,16грн.

Розглянувши представлений у матеріали справи розрахунок інфляційних нарахувань судом встановлено, що він арифметично вірний, тому вимоги позивача, щодо стягнення з відповідача інфляційних нарахувань у сумі 27 732,39грн. підлягають задоволенню.

Враховуючи, що відповідач не надав суду доказів про погашення заборгованості, суд вважає обґрунтованими та такими, що підтверджуються наданими суду доказами та підлягають задоволенню.

Згідно ст. 49 Господарського процесуального України судові витрати покладаються на сторони пропорційно: в частині задоволених позовних вимог - на відповідача, в частині відмови - на позивача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 546, 549, 625 Цивільного кодексу України, ст.ст. 1, 4, 12, 33, 34, 43, 44, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України , суд-

В И Р І Ш И В :

1. Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Красноармійський динасовий завод» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Гірничі машини Дружківський машинобудівний завод» про стягнення 110 025,91грн. задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Гірничі машини Дружківський машинобудівний завод» (84205, Донецька область, м. Дружківка, вул. Леніна, б. 7, , МФО 320627) на користь Публічного акціонерного товариства «Красноармійський динасовий завод» (83301, Донецька область, м. Красноармійськ, вул. Шмідта, б. 3, , МФО 334851) заборгованість у розмірі 79 761 (сімдесят девять тисяч сімсот шістдесят одна) грн. 23коп., 3% річних у розмірі 2 532 (дві тисячі пятсот тридцять дві) грн.16коп., інфляційні витрати у розмірі 27 732 (двадцять сім тисяч сімсот тридцять дві) грн. 39 коп., витрати по сплаті судового збору у сумі 2 200 (дві тисячі двісті) грн.52коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня складення повного рішення та може бути оскаржене в порядку та у строки, визначені Господарським процесуальним кодексом України.

Суддя Д.М. Огороднік

Дата складення повного рішення 17.08.2015.