ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" вересня 2015 р. Справа № 917/1057/15

Колегія суддів у складі: головуючого судді Бородіної Л.І., судді Білоусової Я.О., судді Шевель О.В.

при секретарі Міракові Г.А.

за участю представників сторін:

від позивача - не з'явився;

від відповідача - не з'явився;

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Індіго", м. Київ

на рішення господарського суду Полтавської області від 11.06.2015р.

у справі № 917/1057/15

за позовом: Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Індіго", м. Київ,

до відповідача: Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Саламандра-Україна", м. Полтава,

про стягнення 7341,22грн.

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Полтавської області від 11.06.2015 р. у справі №917/1057/15 (суддя Ціленко В.А.) відмовлено у задоволенні позову Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Індіго" до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Саламандра-Україна".

Рішення суду з посиланням на статті 993, 1191 ЦК України, статтю 27 Закону України «Про страхування», статтю 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» мотивоване тим, що правовідносини, які виникли між сторонами та є предметом спору, підпадають під поняття суброгації, моментом виникнення страхового випадку є 20.10.2009р. Проте, позивач звернувся з позовом лише 21.05.2015р., тобто з пропуском позовної давності, що, на думку місцевого господарського суду, є підставою для відмови у задоволенні позову.

Товариство з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Індіго" з рішенням господарського суду першої інстанції не погодилось та звернулась до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Полтавської області від 11.06.2015р. у справі №917/1057/15 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник вказує на те, що місцевий господарський суд всупереч вимогам частини 3 статті 82 ГПК України не застосував правові висновки, викладені Верховним Судом України у справі №3-9гс15, у яких зазначено, що після виплати страхового відшкодування у позивача (за договором добровільного страхування автотранспорту) виникло право зворотної вимоги за завдану шкоду. Крім того, вказує на те, що спірні правовідносини регулюються вимогами статті 1191 ЦК України, та, відповідно, за регресними зобов'язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов'язання, а отже позивач не пропустив строку позовної давності.

Відзивом від 21.07.2015р. ПрАТ "Страхова компанія "Саламандра-Україна" заперечує проти вимог апеляційної скарги, вважає рішення місцевого господарського суду законним та обґрунтованим. При цьому зазначає, що правовими підставами звернення позивача з даним позовом є вимоги ст. 993 ЦК України , ст. 27 Закону України «Про страхування», відповідно до яких до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Таким чином, на думку відповідача, позивач змінив потерпілу у результаті ДТП сторону, відповідно, перебіг позовної давності розпочався з моменту скоєння ДТП.

У зв'язку з відпусткою судді Лакізи В.В. розпорядженням секретаря другої судової палати від 01.09.2015р. для розгляду справи №917/1057/15 сформовано колегію суддів у складі: головуючого судді Бородіної Л.І., судді Білоусової Я.О., судді Шевель О.В.

11.09.2015р. Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Саламандра-Україна" подано клопотання про розгляд справи без участі його представника. Вказане клопотання підлягає до задоволення колегією суддів апеляційної інстанції як таке, що не суперечить вимогам Господарського процесуального кодексу України.

14.09.2015р. апелянтом надані додаткові пояснення до апеляційної скарги, у яких він зазначає про неможливість надання актів виконаних робіт ТОВ «Ніка-Україна» у зв'язку з тим, що воно перебуває у процесі ліквідації.

Апелянт належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, проте не забезпечив участі свого представника в судовому засіданні.

Враховуючи належне повідомлення сторін про час та місце засідання суду і відсутність правових підстав для відкладення розгляду справи, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності представників сторін за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

24.04.2009р. між Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Індіго» (страховиком) та ОСОБА_1 (страхувальником) укладений договір страхування наземного транспорту (Mitsubishi/Оutlander/2.4Sport AT, д.н. НОМЕР_1, об'єм двигуна 2378куб.см), предметом якого є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать законодавству України, пов'язані з: володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом (надалі ТЗ) та додатковим обладнанням, що встановлене на цей транспортний засіб (а.с.7-10).

Відповідно до пункту 22.1 страховик здійснює виплату страхового відшкодування на підставі заяви на виплату страхового відшкодування і страхового акту, який складається страховиком.

Пунктом 22.3 цього договору встановлено, що при визначенні суми страхового відшкодування у розрахунок приймаються наступні показники: у разі пошкодження застрахованого транспортного засобу - розрахункова вартість його відновлення, розмір страхового відшкодування визначається наступним чином: до вартості ремонтно-відновлювальних робіт додається вартість необхідних для ремонту матеріалів та вартість складових, що підлягає заміні під час ремонту, вираховується франшиза, всі несплачені страхувальником суми страхових платежів (такі платежі надалі вважаються сплаченими), суми, отримані від інших страховиків за аналогічними договорами страхування цього ТЗ, суми, отриманих від третіх осіб, відповідальних за заподіяний збиток, якщо такі суми були одержані до моменту виплати страхового відшкодування.

Відповідно до п.22.7 договору страховик виплачує страхове відшкодування в розмірі прямого дійсного збитку, але не більше страхової суми, встановленого для відповідного періоду страхування, з відрахуванням франшизи, якщо вона передбачена цим договором.

Умовами вказаного договору встановлена нульова франшиза.

Згідно із пунктом 22.9.2 договору страхове відшкодування виплачується, зокрема, страховиком за дорученням страхувальника (вигодонабувача) шляхом перерахування на СТО, яка проводила ремонт пошкодженого транспортного засобу.

20.10.2009р. у м. Києві по пр-ту Ватутіна відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу ВАЗ2108 д/н НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 та Mitsubishi д.н. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_3

21.10.2009р.ОСОБА_1 подано Товариству з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Індіго» заяву про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування (а.с.11,12).

Постановою Дніпровського районного суду міста Києва від 05.11.2009р. у справі №3-5943/2009 визнано ОСОБА_2 винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ст.124 КпАП України,та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі двадцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 340грн. (а.с.20).

30.11.2011р. ТОВ «Сальватор» надано звіт про оцінку майна №4410, яким встановлено, що вартість відновлювальних робіт Mitsubishi/Оutlander/2.4Sport AT, д.н. НОМЕР_1 складає 13711,52грн. (а.с.17,18)

21.10.2013р. Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Індіго» складений страховий акт №11473/206, яким визнано заявлену ОСОБА_1 подію страховим випадком - ДТП, передбаченим п.7.1 договору страхування(а.с.13).

На підставі заяви про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування (добровільне страхування наземного транспортного засобу (крім залізничного) від 21.10.2009р. позивачем здійснено виплату страхового відшкодування шляхом перерахування грошових коштів ТОВ «Ніко-Україна», яке здійснило відновлення транспортного засобу, в розмірі 11636,41грн., що підтверджується платіжним дорученням від 19.08.2014р. №19024, у якому, в графі призначення платежу зазначено: «страх. відшкод. зг. Акту №11473/206 від 21.10.13р., дог. №206-01548-09 від 24.04.09р., рах.-фак. №00015256/1 від 24.11.09р. ТОВ «Ніко-Україна» (за ОСОБА_1) без ПДВ » (а.с.19).

Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки ВАЗ2108, державний знак НОМЕР_2 застрахована у відповідача на підставі полісу серії ВС №0583649, у якому не визначений розмір франшизи (а.с.28).

У зв'язку з виплатою страхового відшкодування застрахованій особі позивач -ТОВ "Страхова компанія "Індіго" звернувся до господарського суду Полтавської області із позовом до ПрАТ Страхова компанія "Саламандра-Україна" про стягнення 7341,22грн. страхового відшкодування в порядку регресу (а.с.2-4).

04.06.2014р. позивачем подано до місцевого господарського суду заяву в порядку статті 22ГПК України про збільшення позовних вимог, у якій він просив стягнути з відповідача страхове відшкодування в порядку регресу в розмірі 11656,41грн. та зазначив, що за регресними зобов'язаннями встановлена загальна позовна давність, що узгоджується з правовою позицією Верховного суду України, викладеною у постанові від 25.02.2015р. №3-9гс15, а тому вважає, що він звернувся з відповідним позовом у межах трирічного строку з дня здійснення виплати страхового відшкодування (а.с.41-43).

09.06.2015р. ПрАТ Страхова компанія "Саламандра-Україна" подано відзив на позовну заяву та заяву про застосування позовної давності, у яких відповідач зазначив, що правовідносини, які склались між сторонами є суброгацією, а не регресом, а отже строк позовної давності, як для потерпілої особи так і для позивача щодо відшкодування завданої шкоди почав відраховуватись з дати ДТП, а саме: з 30.10.2009р., та закінчився 20.10.2013р.

11.06.2015 р. місцевим господарським судом прийнято оскаржуване рішення з підстав, зазначених вище (а.с.54,55).

Перевіривши матеріали справи, правильність їх юридичної оцінки та застосування місцевим господарським судом норм законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Згідно з частиною 16 статті 9 Закону України "Про страхування" страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.

Відповідно до статті 27 Закону України «Про страхування», вимоги якої кореспондуються з вимогами статті 993ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Частиною 1 статті 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Таким чином до особи, яка здійснила виплату страхового відшкодування у межах фактичних витрат і суми страхового відшкодування потерпілій особі перейшло право зворотної вимоги до особи, відповідальної за регресними вимогами.

Відповідно до статті 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов.

Таким чином, у разі якщо цивільно-правову відповідальність особи перед третіми особами застраховано у певного страховика, то останній стає відповідальною особою, оскільки, внаслідок укладення договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів страховик в межах страхової суми несе відповідальність за шкоду, завдану застрахованою ним особою.

З матеріалів справи вбачається, що за договором страхування наземного транспорту від 24.04.2009р. позивач 30.10.2013р. сплатив страхувальнику 11656,41грн. страхового відшкодування у зв'язку з пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, що підтверджується платіжним дорученням від 30.10.2013р. №4494, у якому в графі призначення платежу зазначено: «страхове відшкодування згідно акту №11473/206 від 21.10.2013р. по договору від 24.04.2009р. №206-01548-09, рахунку-фактури №00015256/1 від 24.11.2009р. ТОВ «Ніко-Україна» (за ОСОБА_1) без ПДВ».

Абзацом другим пункту 12.1 статті 12 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено, що страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи.

Умовами договору страхування наземного транспортного транспорту від 24.04.2009р., укладеного між Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Індіго» (страховиком) та ОСОБА_1 встановлена нульова франшиза.

Пунктом 22.1 статті 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відповідач зобов'язаний сплатити позивачу в порядку регресу його витрати по відновленню транспортного засобу, які підтверджені належними та допустимими доказами, а саме рахунком-фактури №00015256/1 та платіжним дорученням від 30.10.2013р. №4494 (а.с.14,19).

Місцевий господарський суд з посиланням на статтю 27 Закону України «Про страхування» та статтю 993 ЦК України дійшов висновку , що спірні правовідносини підпадають під поняття «суброгація», і перебіг позовної давності у таких правовідносинах починає обчислюватись з моменту виникнення страхового випадку; оскільки моментом виникнення страхового випадку є 20.10.2009р., а позов подано лише 21.05.2015р., то позов подано з попуском позовної давності.

Проте, висновок місцевого господарського суду є таким, що не відповідає нормам матеріального права з наступних підстав.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За приписами статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Як зазначалось вище, відповідно до статті 27 Закону України «Про страхування» та статті 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

З аналізу наведених норм вбачається, що страхувалиник лише після виплати застрахованій ним особі страхового відшкодування, може звернутись з відповідною вимогою про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу.

При настанні дорожньо-транспортної пригоди, однак без виплати страхувальником застрахованій особі страхового відшкодування у стахувальника не виникає права вимоги до заподіювача шкоди, а отже до здійснення виплати відсутнє порушене його право, за захистом якого він має право звернутись.

Таким чином, до страхувальника переходить право вимоги до заподіювача шкоди, або його страховика з моменту здійсненої ним виплати, а отже з цього моменту і починається відлік строку позовної давності, у межах якого особа має право звернутись до суду.

З матеріалів справи вбачається, що до позивача перейшло право вимоги, яке страхувальник мав до відповідача, а тому у позивача виникло право регресної вимоги до відповідача.

Частиною 6 статті 261ЦК України за регресними зобов'язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов'язання.

Пунктом 4.6 Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. N 10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» встановлено, що за приписом частини шостої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності за регресними зобов'язаннями починається від дня виконання основного зобов'язання. Тому, зокрема, право страховика за договором страхування на подання до суду регресного позову про стягнення з винної особи коштів, виплачених страховиком як страхове відшкодування, виникає з моменту сплати такого відшкодування, а не з моменту виникнення страхового випадку.

З огляду на викладене у позивача виникло право регресної вимоги до відповідача після виплати страхового відшкодування, а саме з 30.10.2013р. (платіжне доручення №4494), ТОВ "Страхова компанія "Індіго" звернулось з позовом до суду 21.05.2015р., тобто у межах встановлено встановленого трирічного строку позовної давності.

Отже, місцевий господарський суд дійшов передчасного висновку про пропуск позивачем ТОВ "Страхова компанія "Індіго" строку, у межах якого він мав право звернутись за стягненням оспорюваної суми.

Крім того, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Місцевий господарський суд при прийнятті оскаржуваного рішення не встановлював наявності чи відсутності порушеного права позивача на момент його звернення до суду, чим відповідно порушив вимоги Господарського процесуального кодексу України та постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012р. N 6 «Про судове рішення».

З огляду на викладене, доводи, викладені в апеляційній скарзі, є обґрунтованими, апеляційна скарга Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Індіго" підлягає до задоволення, рішення господарського суду Полтавської області від 11.06.2015р. у справі №917/1057/15 слід скасувати у зв'язку з порушенням місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, і прийняти нове рішення, яким позов задовольнити. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Саламандра-Україна" (м.Полтава, вул.. Пушкінська, 47,) на користь Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Індіго" (м.Київ, вул. Немировича-Данченка, буд.1, код ЄДРПОУ 3383116) страхове відшкодування в сумі 11656грн. 44коп, а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 1827,00 грн.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по справі покладаються на відповідача - Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Саламандра-Україна".

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, п.2 ст.103, п.4 ч.1 ст.104, ст.105 Господарського процесуального кодексу України, Харківський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Індіго" задовольнити.

2. Рішення господарського суду Полтавської області від 11.06.2015р. у справі 917/1057/15скасувати.

3. Позов Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Індіго" задовольнити.

4. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Саламандра-Україна" (м.Полтава, вул. Пушкінська, 47,) на користь Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Індіго" (м.Київ, вул. Немировича-Данченка, буд.1, код ЄДРПОУ 3383116) страхове відшкодування в сумі 11656грн. 44коп, а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 1827,00 грн. за подання позову та 913,50грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Доручити господарському суду Полтавської області видати відповідний наказ.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку у 20-денний строк до Вищого господарського суду України через апеляційний господарський суд.

Повний текст постанови складений 21.09.2015р.

Головуючий суддя Бородіна Л.І.

Суддя Білоусова Я.О.

Суддя Шевель О.В.