ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" вересня 2015 р. справа № 911/2727/15

Господарський суд Київської області у складі судді Яреми В.А., розглянувши матеріали справи

за позовом Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Всеукраїнський Акціонерний Банк», м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ютем-Інжинірінг», Київська обл., м. Буча

про стягнення 157 391,06 гривень

за участю представників:

від позивача: Сподін В.С. (довіреність №489 від 04.09.2015)

від відповідача: Гапоненко Р.І. (довіреність б/н від 14.01.2015)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

25.06.2015 Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (далі-ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк»/позивач) звернулось до господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ютем-Інжинірінг» (далі-ТОВ «Ютем-Інжинірінг»/відповідач) про стягнення 157 391,06 грн, з яких: 102 773,56 грн заборгованості за договором про надання гарантії №46/Г-2014 від 19.09.2014, 21 017,84 грн пені, 32 440,06 грн інфляційних втрат та 1 159,60 грн 3% річних.

Відповідач позов не визнав та просив суд у задоволенні позовних вимог відмовити повністю з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Ухвалою господарського суду Київської області від 30.06.2015 порушено провадження у справі №911/2727/15 та призначено справу до розгляду на 14.07.2015.

09.07.2015 через канцелярію господарського суду Київської області від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду даної справи. Зазначене клопотання судом задоволено.

Ухвалою господарського суду Київської області від 14.07.2015 розгляд даної справи було відкладено на 11.08.2015.

В судових засіданнях 11.08.2015 та 25.08.2015 оголошувалась перерва до 25.08.2015 та 15.09.2015 відповідно.

03.09.2015 через канцелярію господарського суду Київської області від відповідача надійшло клопотання про фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Зазначене клопотання судом задоволено.

11.09.2015 через канцелярію господарського суду Київської області від відповідача надійшло клопотання про залучення до участі у даній справі у якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Національного банку України та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Приписами ст. 27 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін.

Відповідно до п. 1.6 постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» питання про допущення або залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, до участі у справі вирішується ухвалою суду про прийняття позовної заяви до розгляду (із зазначенням про це в ухвалі про порушення провадження у справі) або під час розгляду справи, але до прийняття господарським судом рішення, з урахуванням того, чи є у цієї особи юридичний інтерес у даній справі.

Що ж до наявності юридичного інтересу у третьої особи, то у вирішенні відповідного питання суд має з'ясовувати, чи буде у зв'язку з прийняттям судового рішення з даної справи таку особу наділено новими правами чи покладено на неї нові обов'язки, або змінено її наявні права та/або обов'язки, або позбавлено певних прав та/або обов'язків у майбутньому.

З огляду наведеного, а також враховуючи ненадання відповідачем обґрунтувань в чому саме рішення суду у даній справі може вплинути на права та/або обов'язки Національного банку України та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, у задоволенні клопотання відповідача про залучення третіх осіб судом відмовлено повністю з підстав його необґрунтованості.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, оцінивши їх в сукупності та заслухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

19.09.2014 між ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (далі-банк/гарант) та ТОВ «Ютем-Інжинірінг» (далі-принципал) було укладено договір про надання гарантії №46/Г-2014 (далі-договір), відповідно до якого гарант за дорученням принципала надає на користь Компанії «Холтек Інтернешнл» банківську гарантію виконання зобов'язань (гарантія) на суму 411 802,00 дол. США згідно з умовами контракту №106644 від 18.08.2014 на завершення будівництва сухого сховища відпрацьованого ядерного палива (ХОЯТ-2) на площадці ДСП «Чорнобильська АЕС».

Пунктами 1.2 та 2.1.1 (в редакції договору про внесення змін №1 від 15.10.2014) договору передбачено, що гарантія надається на термін до 10.03.2015 (включно) і набуває чинності з 19.09.2014.

Строк дії цього договору - до 25.03.2015 (включно), але в будь-якому разі до повного виконання сторонами взятих на себе зобов'язань за цим договором.

Принципал зобов'язується сплачувати:

- комісію за підготовку надання гарантії (п. 1.5.1 договору) протягом 15-ти календарних днів з дати надання гарантії (одноразово). Комісія сплачується у гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату надання гарантії;

- комісію за обслуговування гарантії (п. 1.5.1 договору) протягом 15-ти днів з дати надання гарантії і далі не пізніше 15-ти днів з початку наступного розрахункового періоду дії гарантії (щоквартально);

- комісію за прийняття зобов'язань (п. 1.5.2 договору) не пізніше 15-го числа місяця, наступного за розрахунковим, за розрахунковий місяць (щомісячно). Комісія сплачується у гривневому еквіваленті по курсу НБУ на останній робочий день розрахункового місяця.

Судом встановлено, що позивач свої договірні зобов'язання виконав належним чином, випустивши 19.09.2014 гарантію №047/2014 на суму 411 802,00 дол. США терміном дії до 10.03.2015.

Про належне виконання позивачем своїх зобов'язань за договором свідчить також відсутність з боку відповідача претензій та повідомлень про порушення першим умов договору.

Натомість, відповідач свої обов'язки за договором в частині в своєчасної сплати комісії за обслуговування гарантії (п. 1.5.1 договору) та комісії за прийняття зобов'язань (п. 1.5.2 договору) належним чином не виконав, внаслідок чого за ним утворилось 102 773,56 грн сукупної заборгованості.

З метою досудового врегулювання даного спору, 21.04.2015 позивачем було надіслано відповідачу вимогу №31/1-12041, відповідно до якої позивач інформував останнього про наявність заборгованості за договором та вимагав її погашення.

Посилаючись на те, що відповідач на зазначену вимогу не відповів, суму заборгованості за договором не погасив, позивач просить суд стягнути з відповідача, зокрема, 102 773,56 грн сукупної заборгованості за договором, в тому числі:

- 83 292,04 грн заборгованості по сплаті комісії за обслуговування гарантії протягом листопада 2014-березня 2015;

- 19 481,52 грн заборгованості по сплаті комісії за прийняття зобов'язань протягом 4-го кварталу 2014 року.

В обґрунтування розміру заявлених позовних вимог позивач посилався на те, що відповідачем комісію за обслуговування гарантії (п. 1.5.1 договору) до листопада 2014 року та комісію за прийняття зобов'язань (п. 1.5.2 договору) до 4-го кварталу 2014 року сплачено у повному обсязі у той час, як решта грошових зобов'язань відповідача за договором, які виникли після означеного періоду, залишились невиконаними.

На підтвердження здійснених відповідачем фінансових операцій за договором позивачем надано суду банківські виписки з поточного рахунку відповідача за спірний період.

Дослідивши матеріали справи та подані докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив, що заявлена позовна вимога підлягає задоволенню виходячи з наступного.

У відповідності до статей 1, 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», фінансова послуга - операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.

Фінансовими вважаються послуги, зокрема, по наданню гарантій та поручительств.

Порядок, умови надання та отримання банками гарантій та їх виконання регулюється Положенням про порядок здійснення банками операцій за гарантіями в національній та іноземних валютах, затвердженим постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 №639 (далі-Положення), вимоги якого поширюються на поширюються на банки, які беруть участь у здійсненні операцій за гарантіями.

Так, пунктами 2, 18 Положення передбачено, що гарантія - це спосіб забезпечення виконання зобов'язань, відповідно до якого банк-гарант приймає на себе грошове зобов'язання перед бенефіціаром (оформлене в письмовій формі або у формі повідомлення) сплатити кошти за принципала в разі невиконання останнім своїх зобов'язань у повному обсязі або їх частину в разі пред'явлення бенефіціаром вимоги та дотримання всіх вимог, передбачених умовами гарантії. Зобов'язання банку-гаранта перед бенефіціаром не залежить від основного зобов'язання принципала (його припинення або недійсності), зокрема і тоді, коли посилання на таке зобов'язання безпосередньо міститься в тексті гарантії.

Банки, які беруть участь у здійсненні операцій за гарантіями, утримують комісійну винагороду та відшкодування витрат з принципала або з бенефіціара відповідно до умов гарантії та на підставі договору про надання гарантії або іншого відповідного договору, в якому передбачені умови утримання комісійної винагороди та відшкодування витрат. Комісійна винагорода від резидентів має утримуватися уповноваженими банками лише в національній валюті.

Статтею 629 Цивільного кодексу України унормовано, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Пунктом 2.1.1 договору в редакції договору про внесення змін №1 від 15.10.2014 передбачено, що принципал зобов'язується сплачувати:

- комісію за обслуговування гарантії (п. 1.5.1 договору) протягом 15-ти днів з дати надання гарантії і далі не пізніше 15-ти днів з початку наступного розрахункового періоду дії гарантії (щоквартально);

- комісію за прийняття зобов'язань (п. 1.5.2 договору) не пізніше 15-го числа місяця, наступного за розрахунковим, за розрахунковий місяць (щомісячно). Комісія сплачується у гривневому еквіваленті по курсу НБУ на останній робочий день розрахункового місяця.

З огляду наведеного, надання позивачем на підставі договору банківської гарантії виконання зобов'язань (гарантія) №047/2014 на суму 411 802,00 дол. США згідно з умовами контракту №106644 від 18.08.2014 на завершення будівництва сухого сховища відпрацьованого ядерного палива (ХОЯТ-2) на площадці ДСП «Чорнобильська АЕС» на термін до 10.03.2015 свідчить про належне виконання останнім своїх договірних зобов'язань, а відтак, породжується для відповідача обов'язок по сплаті банку комісійної винагороди у розмірі та строки, погоджені сторонами у договорі.

Посилання ж відповідача на відсутність в нього обов'язку по сплаті комісійної винагороди за спірний період оскільки 21.11.2014 запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк», позивача віднесено до категорії неплатоспроможних, а відтак, у разі настання гарантійного випадку позивач не зможе виконати свої гарантійні зобов'язання перед бенефіціаром оцінюються судом критично, позаяк ані Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», ані Положенням про порядок здійснення банками операцій за гарантіями в національній та іноземних валютах, ані іншими законодавчими актами не унормовано припинення зобов'язання сторін за договором банківської гарантії у разі віднесення фінансової установи до категорії неплатоспроможних.

При цьому, запровадження тимчасової адміністрації, тобто, процедури виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом, як і віднесення банку до категорії неплатоспроможних, не належить до підстав припинення господарського зобов'язання, перелік яких унормовано ст. 205 ГК України, та посилання на яку покладено в основу обґрунтування заперечень проти позову.

Належних обґрунтувань, які б спростовували наведені висновки суду відповідачем не наведено.

У відповідності до ч. 7 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином. Дана норма кореспондує з приписами статей 525, 526 ЦК України.

За таких обставин, беручи до уваги наведені нормативні приписи, враховуючи, що станом на день прийняття рішення відповідач надані послуги не оплатив, а також те, що розмір заявленої до стягнення заборгованості відповідає фактичним обставинам справи та є арифметично вірним, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача 102 773,56 грн сукупної заборгованості за договором, в тому числі:

- 83 292,04 грн заборгованості по сплаті комісії за обслуговування гарантії протягом листопада 2014-березня 2015;

- 19 481,52 грн заборгованості по сплаті комісії за прийняття зобов'язань протягом 4-го кварталу 2014 року згідно з договором підлягає задоволенню як така, що доведена позивачем належними та допустимими доказами та не спростована у встановленому порядку відповідачем.

У зв'язку з невиконанням відповідачем своїх договірних зобов'язань в частині своєчасної сплати комісії за обслуговування гарантії та комісії за прийняття зобов'язань протягом спірного періоду, позивач просить суд стягнути з останнього 21 017,84 грн пені, 32 440,06 грн інфляційних втрат та 1 159,60 грн 3% річних, нарахованих на сукупну суму заборгованості за договором, зростаючим підсумок за періоди:

з 16.12.2014 по 05.01.2015 на 15 410,94 грн,

з 06.01.2015 по 15.01.2015 на 34 892,51 грн,

з 16.01.2015 по 16.02.2015 на 51 667,44 грн,

з 17.02.2015 по 16.03.2015 на 68 856,48 грн,

з 17.03.2015 по 15.04.2015 на 95 533,27 грн,

з 16.04.2015 по 22.06.2015 на 102 773,56 грн

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно ч. 1 ст. 230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 4.1 договору передбачено, що за невиконання або несвоєчасне виконання умов пп. 2.1.1, 2.1.2, 2.1.3, 2.1.7, 2.1.8, 2.1.9 цього договору принципал сплачує гаранту пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми невиконаного або несвоєчасно виконаного виконання зобов'язання за кожний день прострочення.

Оскільки арифметично вірний розмір пені та інфляційних втрат, перерахованих судом в межах заявленого позивачем періоду з урахуванням вимог вищезазначених норм Закону та положень договору, становить 20 729,92 грн та 12 846,98 грн відповідно, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача 21 017,84 грн пені та 32 440,06 грн інфляційних втрат підлягає частковому задоволенню у розмірі 20 729,92 грн та 12 846,98 грн відповідно.

Водночас, оскільки порядок обрахунку заявлених до стягнення 3% річних відповідає вищезазначеним нормам Закону, положенням договору, а їх розмір є арифметично вірним, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з 1 159,60 грн 3% річних підлягає задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору, у відповідності до ч. 5 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються судом на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 124 Конституції України, ст. ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, ст. ст. 525, 526, 625, 629 Цивільного кодексу України, ст. ст. 173, 193, 230 Господарського кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Ютем-Інжинірінг» (08292, Київська обл., м. Буча, вул. Чкалова, 3, ідентифікаційний код 30568931) на користь Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, 27Т, ідентифікаційний код 19017842):

- 102 773 (сто дві тисячі сімсот сімдесят три) грн 56 коп. заборгованості,

- 20 729 (двадцять тисяч сімсот двадцять дев'ять) грн 92 коп. пені,

- 12 846 (дванадцять тисяч вісімсот сорок шість) грн 98 коп. інфляційних втрат,

- 1 159 (одну тисячу сто п'ятдесят дев'ять) грн 60 коп. 3% річних.

3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Ютем-Інжинірінг» (08292, Київська обл., м. Буча, вул. Чкалова, 3, ідентифікаційний код 30568931) в доход Державного бюджету України 2 750 (дві тисячі сімсот п'ятдесят) грн 20 коп. судового збору.

5. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його належного оформлення та підписання, і може бути оскаржено в апеляційному порядку.

Повне рішення складено 17.09.2015.

Суддя В.А. Ярема