ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" вересня 2015 р.Справа № 916/1732/15
Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду у складі:

головуючого судді: Сидоренка М.В.,

суддів: Аленіна О.Ю., Будішевської Л.О.

при секретарі судового засідання Чеголя Є.О.

за участю представників сторін:

від товариства з обмеженою відповідальністю "Офіс-центр "ПРИМОРСЬКИЙ" - Тормоса С.В.

від Державного публічного акціонерного товариства "Будівельна компанія "УКРБУД" - Терещенко С.В.

від Дочірнього підприємства „Проектний інститут „Одеський Промбудпроект" державного публічного акціонерного товариства „Будівельна компанія „Укрбуд" - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Офіс-центр "ПРИМОРСЬКИЙ"

на рішення господарського суду Одеської області від 18.06.2015 р.

у справі № 916/1732/15

за позовом: товариства з обмеженою відповідальністю "Офіс-центр "ПРИМОРСЬКИЙ"

до відповідачів:

1. Державного публічного акціонерного товариства "Будівельна компанія "УКРБУД"

2. Дочірнього підприємства „Проектний інститут „Одеський Промбудпроект" державного публічного акціонерного товариства „Будівельна компанія „Укрбуд"

про визнання частково недійсним договору оренди

В С Т А Н О В И В:

Рішенням господарського суду Одеської області від 18.06.2015 р. (суддя Цісельський О.В.) у задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю „Офіс-центр „Приморський" (далі також - ТОВ „Офіс-центр „Приморський", Товариство, Позивач, Скаржник) до Державного публічного акціонерного товариства „Будівельна компанія „Укрбуд" (далі також - ДПАТ „Будівельна компанія „Укрбуд", Компанія, Відповідач-1) та Дочірнього підприємства „Проектний інститут „Одеський Промбудпроект" державного публічного акціонерного товариства „Будівельна компанія „Укрбуд" (далі також - ДП „Проектний інститут „Одеський Промбудпроект", Підприємство, Відповідач-2) про визнання частково недійсним укладеного між відповідачами договору оренди № ОП/004-09 від 01.01.2009 р. (далі також - Договір) відмовлено.

Вказане судове рішення прийняте на підставі висновків місцевого господарського суду про відсутність підстав для правового захисту інтересів Позивача в межах даного спору.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, ТОВ „Офіс-центр „Приморський" звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить його (рішення) скасувати та прийняти нове, яким визнати вказаний вище Договір недійсним в частині передачі у строкове платне користування нерухомого майна: гаражу загальною площею - 19,8 кв. м; гаражу загальною площею - 165,3 кв. м „літ. В", із яких: приміщення (1) - 44,8 кв. м; приміщення (2) - 44,3 кв. м (згідно технічного паспорту від 22.10.2009 р.), що розташовані за адресою: м. Одеса, вул. В. Арнаутська, 15. При цьому Скаржник посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин справи, недоведеність обставин справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, а також невідповідність висновків суду обставинам справи. Зокрема, Скаржник зазначив, що Відповідач-1 не мав законного права на укладення вищезгаданого Договору оренди, оскільки власником орендованого нерухомого майна є саме Позивач.

У судовому засіданні 09.09.2015 р. представник Позивача просив задовольнити апеляційну скаргу, скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, задовольнивши позов. Представник Відповідача-1 просив залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. Представник Відповідача-2 у судове засідання не з'явився, хоча про час і місце судового засідання був повідомлений судом належним чином. Про причини своєї неявки зазначена особа апеляційну інстанцію не повідомила, її явка обов'язковою не визнавалась, а відтак, судова колегія приходить до висновку, що обставини, які б перешкоджали розгляду апеляційної скарги в даному судовому засіданні відсутні, права Відповідача-2, який не з'явився, не порушені, оскільки останній з власної ініціативи вирішив не скористатись своїм правом щодо прийняття участі в розгляді апеляційної скарги.

Заслухавши пояснення представників сторін, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, дослідивши обставини та матеріали справи, в тому числі наявні у них докази, відповідність викладених в оскаржуваному судовому рішенні висновків цим обставинам і доказам, а також перевіривши додержання та правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального і матеріального права, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до приписів ст. 101 ГПК України, апеляційна інстанція не зв'язана доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду в повному обсязі, а, згідно положень ст. ст. 33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна належними і допустимим доказами довести ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог чи заперечень.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання п. 2 Постанови КМУ від 13.07.2004 р. № 897 „Про утворення Державного акціонерного товариства „Будівельна компанія „Укрбуд" до статутного капіталу цієї компанії засновником - Державою в особі Української державної будівельної корпорації „Укрбуд" та Державним підприємством „Проектно-вишукувальний та конструкторсько-технологічний інститут „Одеський „Будпроект" передано об'єкти нерухомого майна на підставі затвердженого передавального балансу станом на 31.07.2004 р. за переліком згідно акту приймання-передачі нерухомого майна до статутного фонду ДАТ „Будівельна компанія „Укрбуд" від 31.01.2005 р., у тому числі виробничий корпус у м. Одеса, вул. В. Арнаутська, 15, допоміжний корпус (за цією ж адресою), що перебували на балансі Державного підприємства „Проектно-вишукувальний та конструкторсько-технологічний інститут „Одеський "Будпроект".

Постановою КМ України від 9 лютого 2011 р. № 83 були внесені зміни до Статуту державного акціонерного товариства „Будівельна компанія „Украбуд", а саме, в назві Статуту слова „державного акціонерного товариства" змінені словами „державного публічного акціонерного товариства".

Комунальним підприємством „Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості" лише 09.11.2009 р. було прийнято рішення про реєстрацію за Державним акціонерним товариством „Будівельна компанія „Укрбуд" права власності на нежитлові приміщення по вул. В. Арнаутська, 15 в місті Одесі, про що зазначено у відповідному витягу серії ОСО № 982919.

Між тим, 01 січня 2009 року між державним акціонерним товариством „Будівельна компанія „Укрбуд" (Орендодавець) та дочірнім підприємством „Проектний інститут „Одеський Промбудпроект" державного акціонерного товариства „Будівельна компанія „Укрбуд" (Орендар) було укладено договір оренди № ОП/004-09 нерухомого майна державного акціонерного товариства „Будівельна компанія „Укрбуд" (далі також - Договір), за умовами якого Орендодавець передає, а Орендар приймає у строкове платне користування нерухоме майно - адміністративний будинок, загальною площею 10182,2 м2, склад-майстерню, загальною площею 19,8 м2, гараж, загальною площею 165,3 м2, яке розташоване за адресою: м. Одеса, вул. В. Арнаутська, 15 та нерухоме майно - адміністративний будинок, загальною площею 161,9 м2, яке розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Катеринінська, 17, що, згідно пп. 1.1 Договору, належить Орендовдавцю і знаходиться на його балансі (далі - Майно).

Майно передається для використання під виробничі, адміністративні та допоміжні приміщення проектного інституту (п. 1.2 Договору).

Відповідно до п. 3.1. Договору орендна плата за місяць оренди нерухомого майна визначається згідно узгодженого з Орендарем розрахунку (додаток 2).

Пунктом 10.1 Договору встановлено, що він укладений на дванадцять місяців та діє саме з 01 січня до 31 грудня 2009 року включно.

Як встановлено господарськими судами першої та апеляційної інстанцій, ТОВ „Офіс-центр „Приморський" на праві приватної власності належить майно: нежилі будівлі та споруди (основна будівля літ. „А", акумуляторна літ. „Б", кладова літ. „В", гараж літ. „Г", склад літ. „Д"), розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Велика Арнаутська, 17. Вказане майно набуте, як внесок до статутного фонду, що підтверджується рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради № 470 від 29.11.2002 р. і свідоцтвом про право власності на нежилі будівлі та споруди від 23.03.2004 р., виданого виконавчим комітетом Одеської міської ради.

Чинними судовими рішеннями Одеського апеляційного господарського суду від 07 грудня 2010 року у справі № 24-20/175-09-4664 та Одеського апеляційного адміністративного суду від 04 червня 2013 року у справі № 2а/1570/1918/2011, в яких сторонами, в тому числі, були і особи, що являються сторонами у даній справі, після дослідження технічного паспорту, виданого Позивачу 04.05.2007 р. та технічного паспорту, виданого Відповідачу-1 від 22.10.2009 р., а також виїзду на місце, встановлено, що в зазначених вище технічних паспортах під різною адресою фактично відображені одні й ті самі нежитлові приміщення, а саме, в технічному паспорті Позивача під літ. „Б" - акумуляторна, під літ. „В" - кладова, під літ. „Г" - гараж, під літ. „Д" - склад, а в технічному паспорті ДАТ „Укрбуд" під літ. „Б" та літ. „В". Відтак, судова колегія, з врахуванням приписів ст. 35 ГПК України, вважає згадані обставини встановленими та такими, які звільнені від доказування.

Наведеною раніше постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 04.06.2013 р. по справі № 2а/1570/1918/2011 визнано незаконним рішення КП „Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів" від 20.08.2009 р. та від 09.11.2009 р. про реєстрацію за державним публічним акціонерним товариством „Будівельна компанія „Укрбуд" права власності на нежитлові приміщення під літ. „Б" та „В", що знаходяться за адресою: м. Одеса, вул. В. Арнаутська,15.

У вказаній вище постанові зазначено, що отримавши у 2009 році від ДАТ „Укрбуд" документи для реєстрації прав власності на об'єкти нерухомості по вул. В. Арнаутська, 15, що позначені в технічному паспорті ДАТ „Укрбуд" від 22.10.2009 р. під літ. „Б" та літ. „В", КП „Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості" на підставі пп. 3.5.5 п.3.5 Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, зареєстрованого наказом МЮ України від 07.02.2002 р. № 7/5, повинно було відмовити у проведенні такої реєстрації, оскільки на ці об'єкти нерухомості раніше вже було зареєстроване право власності спочатку за ВАТ „Південенергопроект", згідно свідоцтва від 12.08.2002 р., а потім за позивачем, згідно свідоцтва від 23.03.2004 р.

Частиною 1 статті 759 ЦК України визначено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Статтею 761 названого Кодексу встановлено, що право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права. Наймодавцем може бути також особа, уповноважена на укладення договору найму.

Статтею 182 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість і правочинів щодо нерухомості є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.

Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає лише з моменту державної реєстрації (ч. 2 ст. 331 ЦК України).

У відповідності до ст. ст. 2, 3 Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень (далі державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Як свідчать матеріли справи, на час укладення вищезгаданого Договору оренди нерухомого майна, а саме станом на 1 січня 2009 року, у Відповідача-1 право власності на гараж загальною площею - 19,8 кв. м; гараж загальною площею - 165,3 кв. м „літ.В", із яких: приміщення (1) - 44,8 кв. м; приміщення (2) - 44,3 кв. м (згідно технічного паспорту від 22.10.2009 р.), що вказані за адресою: м. Одеса, вул. В.Арнаутська, 15, не виникло, оскільки таке право власності, в тому числі й на зазначені вище нежитлові приміщення по вул. В.Арнаутська, 15 в місті Одесі за Державним акціонерним товариством „Будівельна компанія „Укрбуд" було зареєстровано лише 09.11.2009 р., більше ніж через 11 місяців після укладення спірного договору.

Відтак, апеляційною інстанцією встановлено на підставі наявних в матеріалах справи доказів та не спростовано представником Відповідача-1 ані в суді першої інстанції, ані у судовому засіданні господарського суду апеляційної інстанції, що на час укладення Договору у ДПАТ „Будівельна компанія „Укрбуд" було відсутнє як право власності, так і будь-яке інше майнове право щодо передання вищевказаного нерухомого майна у найм.

Отже, розпоряджаючись зазначеним нерухомим майном, Відповідач-1 достеменно усвідомлював, що це майно йому на праві власності не належить, як відсутні у нього й інші правомочності стосовно вказаного нерухомого майна. Будь-які посилання ДПАТ „Будівельна компанія „Укрбуд" у виправдання своїх дій щодо розпорядження згаданим нерухомим майном є безпідставними.

При цьому, як вже вказано вище, рішення КП „Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів" від 09.11.2009 р. про реєстрацію за Компанією прав власності на нежитлові приміщення під літ. „Б" та „В", що знаходяться за адресою: м. Одеса, вул. В.Арнаутська,15, було визнано незаконним постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 04.06.2013 р.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним; правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (ч. 2 ст. 215 вказаного Кодексу).

Судова колегія вважає, що укладаючи спірний Договір, Відповідач-1 незаконно заволодів вищевказаним майном, яке належало та належить Позивачу, а тому сам Договір є нікчемним і визнання цього правочину недійсним судом не вимагається.

Разом з тим, як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій та не спростовується сторонами у справі, спірний Договір діяв з 01.01.2009 р. та припинив свою дію 31.12.2009 р., будь-які докази продовження його дії в матеріалах справи відсутні.

Згідно ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 1 ГПК України визначено, що підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ саме за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

При цьому, порушення або оспорювання прав та інтересів особи, яка звертається до суду за їх захистом, є обов'язковими, тому обов'язком позивача, відповідно до ст. 33 ГПК України є доведення /підтвердження/ в установленому законом порядку наявності факту порушення або оспорювання його прав та інтересів.

Як вбачається з матеріалів справи, Позивач звернувся з даним позовом лише 24.04.2015 р., тобто більше ніж через 4 роки після припинення дії спірного Договору, пропустивши при цьому строк позовної давності (про застосування якої було заявлено Відповідачем-1 до винесення рішення) та не обґрунтував належним чином, як саме умовами цього Договору були порушені його права на час звернення з цим позовом.

За змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли таке право не порушене, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право особи дійсно порушене, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності поважних причин її пропущення.

Таким чином, оскільки Позивачем не доведено порушення спірним Договором його права власності на згадане вище нерухоме майно саме на час звернення з даним позовом, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про відсутність підстав для правового захисту інтересів Позивача в межах даного спору, відмовивши у задоволенні позову.

З огляду на викладене, а також дослідивши наведені вище положення чинного законодавства та наявні у матеріалах справи докази, судова колегія приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 99, 101-103, 105 ГПК України, судова колегія, -

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення господарського суду Одеської області від 18.06.2015 р. залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Повний текст постанови складено та підписано 11.09.2015 р.

Головуючий суддя М.В. Сидоренко

Суддя О.Ю. Аленін

Суддя Л.О. Будішевська