РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.09.2015Справа №910/19331/14
За позовом Публічного акціонерного товариства "Банк "Київська Русь"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фармастор"

Приватного акціонерного товариства "Альба Україна"

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача за зустрічним позовом

Публічне акціонерне товариство "Київський вітамінний завод"

Приватне акціонерне товариство "Альба Україна"

про визнання недійсним правочинів по первісному позову та про визнання частково відсутнім права по зустрічному позову

Суддя Борисенко І.І.

Представники:

Від позивача: Кирей О.В. - за довіреністю

Від відповідача: Закутій О.М. - за довіреністю

Від третьої особи 1:Іщук М.М. - за довіреністю

Від третьої особи 2: не з'явились

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "Банк "Київська Русь" звернулось до господарського суду міста Києва із позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю "Фармастор" та приватного акціонерного товариства "Альба Україна", в якій просило суд визнати правочини про зарахування зустрічних вимог, укладені між відповідачами шляхом подання заяв від 07.05.2014 та 21.05.2014, недійсними.

24.10.2014 товариство з обмеженою відповідальністю "Фармастор" звернулось до господарського суду міста Києва із зустрічною позовною заявою до публічного акціонерного товариства "Банк "Київська Русь" про визнання частково відсутнім права застави за договором застави майнових прав № 101388-20/13-6 від 13.11.2013, укладеним між публічним акціонерним товариством "Банк "Київська Русь" та приватним акціонерним товариством "Альба Україна" в частині застави майнових прав щодо сплати грошових коштів за поставлені медичні препарати та лікарські засоби за укладеним між приватним акціонерним товариством "Альба Україна" та товариством з обмеженою відповідальністю "Фармастор" договором купівлі-продажу № 01/03/10-АФ від 01.03.2010.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 03.12.2014р., залишеного без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 04.02.2015р. у задоволенні позову публічного акціонерного товариства "Банк "Київська Русь" відмовлено повністю. Зустрічний позов товариства з обмеженою відповідальністю "Фармастор" задоволено повністю. Визнано відсутнім право застави публічного акціонерного товариства "Банк "Київська Русь" за договором застави майнових прав № 101388-20/13-6 від 13.11.2013, укладеним між публічним акціонерним товариством "Банк "Київська Русь" та приватним акціонерним товариством "Альба Україна" в частині застави майнових прав щодо сплати грошових коштів за поставлені медичні препарати та лікарські засоби за укладеним між приватним акціонерним товариством "Альба Україна" та товариством з обмеженою відповідальністю "Фармастор" договором купівлі-продажу № 01/03/10-АФ від 01.03.2010. Стягнуто з публічного акціонерного товариства "Банк "Київська Русь" з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання рішення суду, на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Фармастор" витрати по сплаті судового збору у розмірі 1218,00 (одна тисяча двісті вісімнадцять) грн. 00 коп.

Постановою Вищого господарського суду України від 17.06.2015р. постанову Київського апеляційного господарського суду від 04.02.2015р. та рішення суду від 03.12.2014р. скасовано. В частині позовних вимог за первісним позовом справу направлено на новий розгляд до господарського суду міста Києва. В частині позовних вимог за зустрічним позовом прийнято нове рішення, яким у задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Скасовуючи рішення судів першої та апеляційної інстанції в частині відмови у задоволенні первісного позову Вищий господарський суд України виходив з передчасності їхніх висновків щодо безспірності (прозорості) вчинення такого зарахування зустрічних вимог, оскільки судами не було взято до уваги передбачене п.9.7 договору поставки між ПАТ «Альба України» та ПАТ «Київський вітамінний завод» право сторін на повернення продукції, яка передана в рамках договору постачальником у власність покупцю та нереалізована останнім, що призвело до не встановлення дійсності (підстав, характеру, розміру, настання терміну сплати) вимог ТОВ "Фармастор" щодо яких останній вчинив правочин по зарахуванню однорідних вимог ПАТ "Альба Україна". Крім того Вищий господарський суд України звернув увагу на необхідності дослідження питання щодо можливості зустрічного зарахування вимог у разі якщо ці вимоги є предметом зареєстрованого приватного забезпечувального обтяження.

Відповідно до вимог ст. 111-12 ГПК України вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи. Постанова касаційної інстанції не може містити вказівок про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про переваги одних доказів над іншими, про те, яка норма матеріального права повинна бути застосована і яке рішення має бути прийнято за результатами нового розгляду справи.

Розпорядженням від 24.06.2015р. призначено повторний автоматичний розподіл справи №910/19331/14, за результатами якого справа передана для подальшого розгляду судді Борисенко І.І.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.06.2015р. суддею Борисенко І.І. прийнято справу в частині позовних вимог по первісному позову до свого провадження.

Позивач позовні вимоги підтримав з підстав зазначених у позові. На призначене судове засідання 10.09.2015р. представник позивача не з'являвся, заяв чи клопотань про відкладення судового засідання з зазначенням підстав щодо своєї неявки не направив, хоча про дату та час його проведення повідомлений належним чином, про що зокрема свідчить наявна у матеріалах справи розписка представника позивача в повідомленні про перерву від 08.09.2015р.

Відповідач ТОВ «Фармастор» заперечив проти задоволення позову з підстав, наведених у письмових запереченнях, надав пояснення з врахуванням постанови Вищого господарського суду України від 17.06.2015р.

Третя особа ПАТ «Київський вітамінний завод» у вирішенні справи поклався на розсуд суду.

Ухвали суду про прийняття справи в частині позовних вимог за первісним позовом до провадження та відкладення розгляду справи були надіслані за адресою місцезнаходження відповідача-2, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а саме: 08300, Київська обл., м. Бориспіль, вул.Шевченка, буд. 100.

Відповідно до ст. 64 ГПК України судом вчинені дії для належного повідомлення відповідача про розгляд справи.

На призначені судові засідання 28.07.2015р., 08.09.2015р. та 10.09.2015р. представник відповідача-2 не з'являвся, витребуваних судом пояснень не надав, будь-яких обґрунтованих заяв чи клопотань про відкладення судового засідання з зазначенням підстав щодо своєї неявки не направив, хоча про дату та час їх проведення повідомлений належним чином, про що зокрема свідчить наявний у матеріалах справи оригінал поштового відправлення, з якого слідує, що поштова кореспонденція з ухвалою суду про призначення судового засідання була вручена відповідачу-2 відповідно 15.07.2015р. та 19.08.2015р.

Отже, відповідач-2 завчасно був повідомлений про місце, дату та час судових засідань, і у разі наміру подати відзив на позовну заяву, письмові пояснення, додаткові документи, мав достатньо часу для цього.

За таких обставин, суд не вбачає за необхідне відкладати розгляд справи та відповідно до статті 75 ГПК України здійснює її розгляд за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

06.11.2013 між публічним акціонерним товариством «Банк «Київська Русь» (далі - Банк) та приватним акціонерним товариством «Альба Україна» був укладений кредитний договір №99117-20/13-1 (далі - Кредитний договір), відповідно до умов якого Банк відкриває позичальнику відновлювальну відкличну лінію та зобов'язується надавати кошти у розмірі та на умовах, визначених цим договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплачені проценти, інші платежі на наступних умовах: ліміт кредитної лінії - 200000000,00 грн., кінцевий термін повернення кредиту - 05.11.2018, процентна ставка - трьохмісячний Український індекс ставок за депозитами фізичних осіб + 2,5 % річних.

На забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором між ПАТ «Банк «Київська Русь» як заставодержателем та ПрАТ «Альба Україна» як заставодавцем укладено Договір застави майнових прав № 101388-20/13-6 від 13.11.2013 (далі - Договір застави), предметом якого є майнові права за договорами купівлі-продажу, перелік яких викладений у Додатку №1 до цього договору, що є його невід'ємною частиною.

У Додатку №1 до Договору застави визначено, що у заставу ПАТ «Банк «Київська Русь» передано майнові права, зокрема, щодо сплати грошових коштів за поставлені медичні препарати та лікарські засобі за укладеним між ПрАТ «Альба Україна» та ТОВ «Фармастор» Договором купівлі-продажу №01/03/10-АФ від 01.03.2010.

29.01.2014 ПАТ «Банк «Київська Русь» було зареєстровано у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна за №14149523 приватне (забезпечувальне) обтяження майнових прав за укладеним між ПАТ «Банк «Київська Русь» та ПрАТ «Альба Україна» Договором застави, що підтверджується відповідним витягом.

13.11.2013 між ПАТ «Банк «Київська Русь» (Цесіонарій) та ПрАТ «Альба Україна» (Цедент) укладено Договір про уступку права вимоги №101389-20/13-7 (далі - Договір про уступку права вимоги) за Договором застави майнових прав № 101388-20/13-б від 13.11.2013, відповідно до положень якого Цедент відступає, а Цесіонарій приймає право вимоги від юридичних осіб, перелік яких викладений у Додатку №1 до цього договору, який є його невід'ємною частиною, у тому числі право вимоги щодо сплати грошових коштів за поставлені медичні препарати та лікарські засоби за укладеним між ПрАТ «Альба Україна» та ТОВ «Фармастор» Договором купівлі-продажу №01/03/10-АФ від 01.03.2010.

У пункті 3.2 Договору про уступку права вимоги №101389-20/13-7 від 13.11.2013 визначено, що право вимоги, яке є предметом цього договору переходить до Цесіонарія з моменту виникнення у Цесіонарія права звернення стягнення на заставлені майнові права у тому числі за Договором застави майнових прав № 101388-20/13-б від 13.11.2013 та після відправлення Цесіонарієм письмового повідомлення на адреси Цедента та боржника.

Судом встановлено, що ТОВ Фармастор» не повідомлялося ні банком ні відповідачем 2 про укладений між ними Договір застави майнових прав, предметом якого є в т.ч. майнові права щодо сплати грошових коштів за договором ТОВ Фармастор на користь ПрАТ «Альба Україна».

Невиконання ПАТ "Альба Україна" зобов'язань за кредитним договором стало наслідком звернення ПАТ "Банк "Київська Русь" з листом від 23.05.2014 № 3416/20-23919 до ТОВ "Фармастор", у якому викладено вимогу про перерахування ТОВ "Фармастор" на користь банку грошових коштів в сумі 6 300 740,35 грн. в термін до 05.06.2014, який отримано ТОВ "Фармастор" 30.05.2014.

На думку ПАТ «Банк «Київська Русь» воно у повному обсязі набуло право вимоги про стягнення з ТОВ «Фармастор» заборгованості за Договором купівлі-продажу №01/03/10-АФ від 01.03.2010.

Крім того судом також встановлено наступне.

02.01.2014 ПАТ "Альба Україна" як покупцем та ПАТ "Київський вітамінний завод" (далі - завод) як постачальником укладено договір поставки № 4 (з протоколом розбіжностей) та додатковими угодами до нього, відповідно до якого постачальник передає у власність покупця продукцію, а ПАТ "Альба Україна" зобов'язалося оплачувати продукцію в порядку, передбаченому договором.

Станом на 01.05.2014 ПАТ "Альба Україна" мало перед ПАТ "Київський вітамінний завод" прострочену заборгованість, яка виникла на підставі договору поставки, на суму 4 934 699,88 грн. та підтверджується видатковими накладними та довіреностями на отримання товару.

08.05.2014 ПАТ "Альба Україна" отримало від ПАТ "Київський вітамінний завод" лист від 05.05.2014 № 17/789, в якому завод повідомив ПАТ "Альба Україна" про розірвання договору поставки від 02.01.2014 № 4 в односторонньому порядку, визначеному п. 9.7 вказаної угоди. Крім того, за умовами п. 9.7 договору від 02.01.2014 № 4, вказаний правочин вважається розірваним через 5 (п'ять) днів з дня отримання відповідного повідомлення, а також з моменту припинення договору достроково настає момент виконання будь-якого зобов'язання сторін за договором від 02.01.2014 № 4;

Тобто, договір поставки від 02.01.2014 № 4 розірвано з 14.05.2014 і з даного моменту у ПАТ "Альба Україна" дострокового виникло зобов'язання виконати грошове зобов'язання;

06.05.2014 ТОВ "Фармастор" на підставі договору укладеного з ПАТ "Київський вітамінний завод" (далі - договір відступлення права вимоги від 06.05.2014), набув право вимоги від ПАТ "Альба Україна" виконання ним грошового зобов'язання на суму 4 934 699,88 грн., яке виникло у ПАТ "Альба Україна" на підставі договору поставки від 02.01.2014 № 4, і строк виконання якого настав;

Про таке відступлення завод своїм листом від 06.05.2014 № 17/798 повідомив ПАТ "Альба Україна";

19.05.2014 ТОВ "Фармастор" та ПАТ "Київський вітамінний завод" було укладено додаткову угоду до договору відступлення права вимоги, згідно умов якої сума грошового зобов'язання ПАТ "Альба Україна" що відступається, була збільшена на суму грошового зобов'язання у розмірі 2 445 392,92 грн., яке достроково виникло у ПАТ "Альба Україна" внаслідок припинення дії договору поставки № 4 від 02.01.2014;

19.05.2014 ПАТ "Київський вітамінний завод" листом повідомило ПАТ "Альба Україна" про збільшення розміру права вимоги на 2 445 392,92 грн., що відступається ТОВ "Фармастор" за договором поставки № 4 від 02.01.2014;

Станом на 07.05.2014 ТОВ "Фармастор" мав перед ПАТ "Альба Україна" грошове зобов'язання за договором купівлі-продажу на суму 7 396 220,87 грн., строк виконання якого настав;

ТОВ "Фармастор" надіслано на адресу ПАТ "Альба Україна" заяву про зарахування зустрічних однорідних вимог від 07.05.2014, відповідно до якої шляхом зарахування припиняється непогашене зобов'язання ТОВ "Фармастор" перед ПАТ "Альба Україна" в сумі 4 934 699,88 грн., яке виникло на підставі договору купівлі-продажу № 01/03/10-АФ від 01.03.2010 та зобов'язання ПАТ "Альба Україна" перед ТОВ "Фармастор" в сумі 4 934 699,88 грн., яке виникло на підставі договору відступлення права вимоги від 06.05.2014, укладеного ТОВ "Фармастор" та ПАТ "Київський вітамінний завод" за договором поставки № 4 від 02.01.2014;

22.05.2014 ТОВ "Фармастор" надіслано на адресу ПАТ "Альба Україна" заяву від 21.05.2014р. про зарахування зустрічних однорідних вимог, відповідно до якої шляхом зарахування припиняється непогашене зобов'язання ТОВ "Фармастор" перед ПАТ "Альба Україна" в сумі 2 400 000,00 грн., яке виникло на підставі договору купівлі-продажу № 01/03/10-АФ від 01.03.2010 та зобов'язання ПАТ "Альба Україна" перед ТОВ "Фармастор" в сумі 2 400 000,00 грн., яке виникло на підставі додаткової угоди від 19.05.2014 до договору відступлення права вимоги від 06.05.2014, укладеного ТОВ "Фармастор" та ПАТ "Київський вітамінний завод" за договором поставки № 4 від 02.01.2014.

Таким чином, враховуючи положення ст. 601 Цивільного кодексу України, документально доведено, що строк виконання зобов'язань що припиняються настав. Зарахування зустрічних вимог може бути здійснено в одностороннему порядку - за заявою однієї із сторін. Моментом вчинення зарахування в такому випадку як одностороннього правочину є здійснення відповідної заяви на адресу іншої сторони. Моментом припинення зобов'язань в такому випадку є момент вчинення заяви про зарахування.

Не погоджуючись з таким зарахуванням зустрічних вимог на підставі вказаних заяв від 07.05.2014 та від 21.05.2014, банк просив визнати їх недійсними в судовому порядку та вважає, що вищезазначене зарахування є таким що не відбулось у зв'язку із проведенням його з грубим порушенням як норм чинного законодавства, так і обумовленого договором майнового права ПАТ «Банк «Київська Русь» на отримання суми заборгованості від ТОВ «Фармастор» як боржника за договором купівлі-продажу №01/03/10-АФ від 01.03.2010.

В свою чергу, на думку ТОВ «Фармастор» зарахування зустрічних однорідних вимог з ПрАТ «Альба Україна» за договором купівлі-продажу №01/03/10-АФ від 01.03.2010 на загальну суму 7334699,88 грн. було проведено у повній відповідності до норм чинного законодавства та укладених між сторонами та третіми особами у справі правочинів.

На виконання вказівок Вищого господарського суду України викладених в постанові від 17.07.2015р. в ході нового розгляду справи, необхідно встановити наявність/відсутність права ТОВ «Фармастор» на здійснення одностороннього зарахування зустрічних вимог з огляду на те, що зазначені вимоги до ПрАТ «Альба України» виникли не в наслідок договору між ПрАТ «Альба Україна» та ТОВ «Фармастор», а також можливість/неможливість одностороннього зарахування зустрічних вимог з урахуванням того, що ці вимоги були предметом зареєстрованого приватного забезпечувального обтяження.

Проаналізувавши обставини справи суд дійшов до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно ст. 510 цього ж Кодексу сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор. Якщо кожна із сторін у зобов'язанні має одночасно і права, і обов'язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов'язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.

Підстави заміни кредитора у зобов'язанні встановлені ст. 512 ЦК, однією з яких є передання кредитором своїх прав іншій особі (відступлення права вимоги). Частиною третьою цієї статті також встановлено що кредитор у зобов'язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Згідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.ст. 516 - 518 цього ж Кодексу заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Належним чином повідомлений про заміну кредитора боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов'язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора.

Згідно з ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однією сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами.

Частиною 1 ст. 598 ЦК України передбачено що зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Відповідно до частини другої цієї статті припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Статтею 601 ЦК України встановлену таку підставу припинення зобов'язання як зарахування зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. При цьому таке зарахування може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Вимогами ст. 602 ЦК України встановлені не вичерпні випадки коли зарахування зустрічних вимог не допускається - зокрема, це вимоги, що мають особистий характер (відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю; стягнення аліментів; довічне утримання); ті за якими сплив строк позовної давності, а також в інших випадках передбачених законом.

Зі змісту ст. 603 ЦК України вбачається можливість припинення зобов'язання зарахуванням також у випадку заміни в зобов'язанні кредитора.

З матеріалів справи вбачається, що станом на 07.05.2014р. розмір заборгованості ТОВ «Фармастор» перед ПрАТ «Альба Україна» за Договором купівлі-продажу №01/03/10-АФ від 01.03.2010 склав 7 396 220,87 грн. Наявні у справі матеріали зазначену обставину не заперечують, також вона визнається поясненнями представників сторін та інших учасників судового процесу.

Крім того, станом на 01.05.2014 у ПрАТ «Альба Україна» виникла прострочена заборгованість перед ПАТ «Київський вітамінний завод» за поставлений та неоплачений товар на суму 4934699,88 грн. за Договором поставки №4 від 02.01.2014., яка підтверджується видатковими накладними та довіреностями на отримання товару.

Враховуючи зазначене недотримання умов договору покупцем - ПрАТ «Альба Україна», 05.05.2014 ПАТ «Київський вітамінний завод» в односторонньому порядку розірвано договір поставки про що письмово повідомлено іншу сторону договору. В даному листі ПАТ «Київський вітамінний завод», посилаючись на п.9.7. Договору повідомив що з моменту припинення дії цього договору у ПрАТ «Альба Україна» достроково виникає зобов'язання з оплати отриманої продукції незалежно від того, які строки були встановлені в договорі, додаткових угодах до нього, товарно-транспортних накладних.

Зазначений лист був отриманий ПрАТ «Альба Україна» 08.05.2014р. Матеріали справи не містять доказів того що сторони Договору та, зокрема ПрАТ «Альба Україна» скористалися наданим їм п. 9.7 договору правом здійснення повернення продукції, яка передана в рамках договору постачальником у власність покупцю та нереалізована останнім, що відповідно мало б наслідком зменшення заборгованості.

Таким чином суд приходить до висновку що дія Договору поставки №4 від 02.01.2014 припинилась з 14.05.2014 та у ПрАТ «Альба Україна» достроково виникло зобов'язання з оплати отриманої продукції незалежно від строків, що встановлені у договорі, додаткових угодах до нього, товарно-транспортних накладних. Зазначеним спростовуються твердження позивача, що строк зобов'язання з оплати відповідачем 2 частини поставленого товару є таким що не настав, що унеможливлює зарахування зустрічних вимог.

Крім того, як вже було зазначено вище право вимоги до ПрАТ «Альба Україна» за Договором поставки №4 від 02.01.2014р. було відступлено ПАТ «Київський вітамінний завод» за договором відступлення права вимоги від 06.05.2014р. товариству з обмеженою відповідальністю «Фармастор». Матеріалами справи підтверджується що загальний розмір відступленого права вимоги за вказаним договором та додатковою угодою до нього від 19.05.2014р. складає 7 380 092,80 грн. Зазначений договір відступлення права вимоги як і додаткова угода до нього укладені в письмовій формі.

Про відступлення права вимоги ПАТ «Київський вітамінний завод» повідомив ПрАТ «Альба Україна» листами від 06.05.2014р. та від 19.05.2014р., які були отримані ПрАТ «Альба Україна», що підтверджується наявними у справі повідомленнями про вручення.

Судом також встановлено, що ТОВ «Фармастор» 07.05.2014р. та 21.05.2014р було надіслано на адресу ПрАТ «Альба Україна» заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог, відповідно до яких шляхом зарахування припиняється непогашене зобов'язання ТОВ «Фармастор» перед ПрАТ «Альба Україна» в сумі 4934699,88 грн. (заява від 07.05.14) та в сумі 2400000,00 грн. (заява від 21.05.14), а всього на суму 7 334 699,88 грн., яке виникло на підставі Договору купівлі-продажу №01/03/10-АФ від 01.03.2010 між ТОВ «Фармастор» та ПрАТ «Альба Україна» з однієї сторони та зобов'язання ПрАТ «Альба Україна» перед ТОВ «Фармастор» в сумі 4934699,88 грн. (Договір відступлення права вимоги від 06.05.2014 між ТОВ «Фармастор» та ПАТ «Київський вітамінний завод») і 2400000,00 грн. (додаткова угода від 19.05.14), які виникли у ПрАТ «Альба Україна» за договором поставки №4 від 02.01.2014р.

Зазначені заяви були отримані ПрАТ «Альба Україна» 08.05.2014 та, відповідно 23.05.2014, що підтверджується наявними у справі доказами.

На підставі вищенаведеного суд приходить до висновку що ПрАТ «Альба Україна» було належним чином повідомлено про зміну кредитора в зобов'язанні та будь-яких заперечень з цього приводу ні ПАТ «Київський вітамінний завод» ні ТОВ «Фармастор» не висловлювало. Крім того, договором поставки №4 від 02.01.2014р. не встановлено заборони щодо передання права та обов'язків постачальника (ПАТ «Київський вітамінний завод») іншій особі. Також вказаним договором поставки та договором купівлі-продажу №01/03/10-АФ від 01.03.2010 між ТОВ «Фармастор» та ПрАТ «Альба Україна» не встановлено заборони на припинення зобов'язання здійсненням одностороннього зарахуванням. Вимоги які виникли між ТОВ «Фармастор» та ПрАТ «Альба Україна» є однорідними, випливають з двох різних зобов'язань, за одним з яких кожна з сторін є кредитором, а за іншим боржником, строк виконання вимог є таким що наступив, строк позовної давності за вимогами не сплив, вимоги не мають особистого характеру.

Як вже було зазначено вище припинення зарахування зустрічних однорідних вимог неможливе також у випадках встановлених законом. ПАТ «Банк «Київська Русь» вказує що зарахування зустрічних вимог є недійсним з огляду на те що оспорюваними правочинами порушено його пріоритетне право, як заставодержателя за Договором застави майнових прав № 101388-20/13-6 від 13.11.2013.

Однак з вказаним твердженням суд не погоджується з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України від 02.10.1992, № 2654-XII "Про заставу", застава - це спосіб забезпечення зобов'язань, якщо інше не встановлено законом. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Пріоритетність вимог кредитора забезпечених заставою перед іншими кредиторами цього ж боржника передбачено також ст. 572 ЦК України.

Особливості застави майнових прав встановлені розділом V Закону «Про заставу».

Так згідно вимог ст. 49 Закону заставодавець може укласти договір застави як належних йому на момент укладення договору прав вимоги по зобов'язаннях, в яких він є кредитором, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому. У договорі застави прав повинна бути вказана особа, яка є боржником по відношенню до заставодавця. Заставодавець зобов'язаний повідомити свого боржника про здійснену заставу прав.

Вимогами статтей 50 та 51 Закону встановлено обов'язки заставодавця та права заставодержателя при заставі майнових прав.

Зокрема, заставодавець зобов'язаний виконувати дії, необхідні для забезпечення дійсності заставленого права; не здійснювати уступки заставленого права; не виконувати дій, що тягнуть за собою припинення заставленого права чи зменшення його вартості; вживати заходів, необхідних для захисту заставленого права від посягань з боку третіх осіб; надавати заставодержателю відомості про зміни, що сталися в заставленому праві, про його порушення з боку третіх осіб та про домагання третіх осіб на це право. Законом також передбачено, що інші обов'язки заставодавця можуть бути передбачені договором.

Натомість заставодержатель відповідно до Закону має наступні права: незалежно від настання терміну виконання забезпеченого заставою зобов'язання вимагати в судовому порядку переводу на себе заставленого права, якщо заставодавець порушив обов'язки, передбачені статтею 50 цього Закону; вступати у справу як третя особа в судовому спорі, в якому розглядається позов про заставлене право; в разі порушення заставодавцем обов'язків, передбачених статтею 50 цього Закону, самостійно вживати всіх заходів, необхідних для захисту заставленого права проти порушень з боку третіх осіб.

При цьому перелік вказаних прав також може бути розширений договором.

Вимогами ст. 511 ЦК України встановлено що зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора. Отже, як вбачається з вимог Закону «Про заставу» передання в заставу майнових прав не породжує для третьої особи жодних прав. Проаналізувавши умови Договору застави майнових прав № 101388-20/13-6 від 13.11.2013. суд встановив, що норми, які б породжували права для третіх осіб, що не були стороною даного договору та про укладання якого їм відомо не було, в даному випадку ТОВ «Фармастор», в ньому також відсутні.

Посилання позивача на обов'язки встановлені п.3.1.3-3.1.6 для заставодавця, якими останнього зобов'язано забезпечувати дійсність майнових прав, що становлять предмет застави, не здійснювати відступлення заставлених прав третім особам, не вчиняти дій, що тягнуть припинення предмету застави та/або зменшення його вартості, забезпечувати захист від посягань з боку третіх осіб тощо що, на думку позивача, свідчить також про недопустимість зарахування вимог, які перебувають в заставі, оскільки таке зарахування буде здійснено всупереч вимогам п.5 ч.1 ст. 602 ЦК України, суд вважає безпідставно розширеним тлумаченням закону. Вказане зарахування було б здійснено з порушенням вищезазначеної вимоги Закону, а обґрунтування ПАТ «Банк «Київська Русь» заслуговувало б на увагу якби заяву про здійснення такого зарахування було направлено заставодавцем, або якщо третій особі за що зробила заяву про одностороннє зарахування, за певних умов, було відомо про те що майнові вимоги перебувають в заставі.

В матеріалах справи відсутні докази того, що після укладання договору застави майнових прав, будь-якою з сторін цього договору було повідомлено ТОВ «Фармастор» про те, що майнові права, що належать ПрАТ «Альба Україна» за договором купівлі-продажу №01/03/10-АФ від 01.03.2010 перебувають в заставі. Також відсутні докази того, що ТОВ «Фармастор» володіло інформацією про те що вказані майнові права перебували в заставі до отримання від ПАТ «Банк «Київська Русь» вимоги від 23.05.2014р. про перерахування на користь банку грошових коштів договором купівлі-продажу №01/03/10-АФ від 01.03.2010.

Крім того п.3.1.11 Договору застави майнових прав сторони передбачили що у випадку закінчення строків права вимоги за зобов'язаннями, що становлять предмет застави, або у випадку припинення цих зобов'язань з будь-яких причин протягом 3 (трьох) робочих днів після цих подій, заставодавець зобов'язаний передати в заставу заставодержателю інше ліквідне майно. Невиконання заставодавцем даного положення надає право заставодержателю достроково звернути стягнення та реалізувати предмет застави (п.4.1.1 Договору застави майнових прав).

Отже сторони Договору застави майнових прав передбачили можливість припинення зобов'язань, що становлять предмет застави та встановили необхідні та можливі дії сторін в даному випадку.

Суд також наголошує що припинення зобов'язання зарахуванням є одностороннім правочином та здійснюється за заявою однієї з сторін зобов'язання. Згода іншої сторони, в даному випадку ПрАТ «Альба Україна» на вказане зарахування, в т.ч. враховуючи що вказане підприємство безумовно знало про передання ним в заставу своїх майнових прав, однак не повідомило про зазначену заставу своїх контрагентів - не вимагається.

При цьому суд приймає до уваги що 29.01.2014 ПАТ «Банк «Київська Русь» було зареєстровано у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна за №14149523 приватне (забезпечувальне) обтяження майнових прав за укладеним між ПАТ «Банк «Київська Русь» та ПрАТ «Альба Україна» Договором застави, що підтверджується відповідним витягом. В додатку №1 до вказаного договору міститься інформація що предметом застави також є договір купівлі-продажу №01/03/10-АФ від 01.03.2010, за яким боржником є ТОВ «Фармастор».

Мета, суть та правові наслідки здійснення такого обтяження передбачені Законом України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень".

Так, відповідно до ст. 1 вказаного Закону він визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов'язань, а також правовий режим виникнення, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна.

Згідно визначення термінів, які застосовуються в цьому законі та містяться в ст.2 - боржник - особа, яка має виконати на користь обтяжувача забезпечене обтяженням зобов'язання, або майновий поручитель за таким зобов'язанням; особа, у володінні якої знаходиться майно, що належить обтяжувачу; особа, яка має виконати на користь обтяжувача зобов'язання за договором, на підставі якого виникло договірне обтяження; особа, яка відступила право вимоги, що є предметом обтяження;

уповноважений орган - орган державної влади або його посадова особа, який відповідно до закону наділений повноваженнями обтяжувати рухоме майно, що належить юридичній чи фізичній особі;

обтяжувач - уповноважений орган при публічному обтяженні; кредитор за забезпеченим рухомим майном зобов'язанням; власник рухомого майна, що знаходиться у володінні боржника; будь-яка інша особа, на користь якої встановлюється договірне обтяження; особа, яка здійснює управління рухомим майном в інтересах кредитора;

пріоритет - переважне право обтяжувача відносно права іншої особи на те ж саме рухоме майно;

Вимогами ст. 3 Закону встановлено що обтяженням є право обтяжувача на рухоме майно боржника або обмеження права боржника чи обтяжувача на рухоме майно, що виникає на підставі закону, договору, рішення суду або з інших дій фізичних і юридичних осіб, з якими закон пов'язує виникнення прав і обов'язків щодо рухомого майна. Відповідно до обтяження в обтяжувача і боржника виникають права і обов'язки, встановлені законом та/або договором.

Відповідно до вимог ст. 12 "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" взаємні права та обов'язки за правочином, на підставі якого виникло обтяження, виникають у відносинах між обтяжувачем і боржником з моменту набрання чинності цим правочином, якщо інше не встановлено законом. Реєстрація обтяження надає відповідному обтяженню чинності у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. У разі відсутності реєстрації обтяження таке обтяження зберігає чинність у відносинах між боржником і обтяжувачем, проте воно є не чинним у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. На підставі реєстрації встановлюється пріоритет обтяження, якщо інші підстави для виникнення пріоритету не визначені цим Законом. Задоволення прав чи вимог декількох обтяжувачів, на користь яких встановлено обтяження одного й того ж рухомого майна, здійснюється згідно з пріоритетом, який визначається в порядку, встановленому цим Законом.

Статтею 17 цього ж Закону встановлено що обтяження рухомого майна, яке стане власністю боржника в майбутньому, може бути зареєстрованим на розсуд обтяжувача в будь-який час після набрання чинності правочином, на підставі якого виникло відповідне обтяження. Пріоритет обтяження рухомого майна, яке стане власністю боржника в майбутньому, виникає з моменту реєстрації, але таке обтяження набирає чинності у відносинах з третіми особами з моменту набуття боржником права власності на відповідне рухоме майно.

На підставі вищевикладених вимог спеціального Закону вбачається що обтяжувачем (ПАТ «Банк «Київська Русь») було зареєстроване у відповідності до вимог законодавства приватне (забезпечувальне) обтяження майнових прав боржника (ПрАТ «Альба Україна»). Відповідно до вказаного договору предмет застави становило право вимоги боржника грошових коштів за договорами купівлі-продажу лікарських препаратів та медичної техніки. Отже обтяження розповсюджувалося на майно, яке мало б стати власністю боржника в майбутньому. Здійснена банком реєстрація обтяження встановлювала пріоритет вимог банку перед іншими кредиторами на майнові права, право власності на які боржник - ПрАТ «Альба Україна» набуде в майбутньому, однак до моменту набуття боржником права власності таке обтяження у відносинах з третіми особами не набрало чинності.

При цьому способи звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження також встановлені вказаним законом, одним з яким передбачено можливість відступлення обтяжувачу права задоволення забезпеченої обтяженням вимоги у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є право грошової вимоги (п.3 ч.1 ст.26). Однак, як вбачається з укладеного між ПАТ «Банк «Київська Русь» та ПрАТ «Альба України» договору про уступку права вимоги від 13.11.2013р. його дія розпочинається після настання передбаченої сторонами відкладальної умови, а саме виникнення у Цесіонарія (банку) права звернення стягнення на заставлені майнові права за Договором застави майнових прав. Право такого звернення відповідно до п.3.3. Договору уступки права вимоги переходить до Цесіонарія після відправлення ним письмового повідомлення на адреси Цедента (ПрАТ «Альба Україна») та боржника (ТОВ «Фармастор»). Як вже було зазначено судом вище таке повідомлення банком було датоване 23.05.2014р., а отримане ТОВ «Фармастор» лише 30.05.2014р., тобто вже після здійсненого ТОВ «Фармастор» одностороннього зарахування вимог.

Крім того, враховуючи що сторони Договору уступки прав вимоги, укладеного між банком та «ПрАТ «Альба Україна» передбачили момент виникнення у банка права звернення на майнові права, суд дійшов висновку що реєстрація банком звернення стягнення на майнові права в реєстрі 21.05.2014р., тобто в день коли ТОВ «Фармастор» здійснило зарахування зустрічних вимог, відступлених ПАТ «Київський вітамінний завод за додатковою угодою від 19.05.2014р., зважаючи також на те що ТОВ «Фармастор» не знало про здійснене обтяження майнового права, не позбавляло права вказаного суб'єкта господарювання на припинення зобов'язання шляхом зарахування.

Згідно зі ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Підставою недійсності правочину відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу України є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Оспорюванні позивачем правочини щодо зарахування зустрічних однорідних вимог не порушують описане вище право пріоритету, оскільки відповідно до таких правочинів не відбувається відступлення права задоволення забезпеченої обтяженням вимоги, як і не відбувається жодного іншого способу звернення стягнення на майнові права, що є предметом забезпечення. Натомість відбувається припинення предмету забезпечення у зв'язку з зарахуванням зустрічних однорідних вимог. При цьому зарахування зустрічних однорідних вимог є окремим самостійним способом припинення зобов'язань нарівні з виконанням тощо (ст. 601 Цивільного кодексу України). У Законі України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", як і в Цивільному кодексі України немає положень, які б забороняли особі, яка має заборгованість перед іншою особою та права вимоги до такої іншої особи, вчиняти зарахування цих зустрічних однорідних вимог за наявності зареєстрованого обтяження майнових прав вимоги такої іншої особи. З огляду на викладене оспорювані правочини щодо зарахування зустрічних однорідних вимог не суперечать законодавству України, а тому не можуть бути визнані недійсними.

Таким чином, судом встановлено, що правочини про зарахування зустрічних вимог ТОВ «Фармастор» та ПрАТ «Альба Україна, здійснені за заявами ТОВ «Фармастор» від 07.05.2014 та 21.05.2014 є такими, що відповідають вимогам чинного законодавства та їх зміст відповідає вимогам ст. 203 Цивільного кодексу України, а отже підстави для визнання їх недійсними відсутні.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, судовий збір покладається на позивача за первісним позовом.

На підставі викладеного та керуючись ст..ст. 49, 82-85- 82 Господарського процесуального кодексу України, суд.

ВИРІШИВ:

У задоволенні первісного позову Публічного акціонерного товариства "Банк "Київська Русь" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фармастор" та Приватного акціонерного товариства "Альба Україна", про визнання недійсними правочинів про зарахування зустрічних вимог - відмовити у повному обсязі.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 17.09.2015р.

Суддя І.І. Борисенко