УХВАЛА

09.09.2015Справа № 56/205

За скаргоюТовариства з обмеженою відповідальністю "Фірма Октан"
на діїВідділу примусового виконання рішень Управляння державної виконавчої служби Головного управління юстиції в місті Києві
у справі №56/205
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Фірма Октан"
доКомунального підприємства "Київпастранс"
простягнення 78 826,19 грн.
Суддя Підченко Ю.О.

Представники сторін:
від позивача (скаржника):Гончар О.А. - представник за довіреністю;
від відповідача:не з'явився;
від ВДВС:не з'явився;

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Фірма Октан" звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Комунального підприємства "Київпастранс" про стягнення 78 826,19 грн.

Рішенням господарського суду м. Києва від 24.09.2010 р. у справі №56/205 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма Октан" задоволено повністю, стягнуто з Комунального підприємства "Київпастранс" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма Октан"3% річних у розмірі 11 506,92 грн., інфляційні збитки у розмірі у розмірі 67 319,27 грн. державне мито в сумі 788,26 грн., витрати з інформаційно-технічного забезпечення судового процесу в розмірі 236,00 грн. та витрати на оплату послуг адвоката в сумі 5 980,00 грн.

На виконання вказаного рішення господарським судом міста Києва 11.10.2010 р. було видано відповідний наказ.

14.05.2015 р. Товариство з обмеженою відповідальністю "Фірма Октан" звернулось до господарського суду міста Києва зі скаргою на дії відділу примусового виконання рішень Управляння державної виконавчої служби Головного управління юстиції в місті Києві, у якій просить:

- визнати постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управляння державної виконавчої служби Головного управління юстиції в місті Києві ВП №22240441 від 26.12.2014 р. про повернення виконавчого документа стягувачеві недійсною (скасувати цю постанову);

- визнати дії відділу примусового виконання рішень Управляння державної виконавчої служби Головного управління юстиції в місті Києві щодо повернення стягувачу виконавчого документу - наказу господарського суду міста Києва від 11.10.2010 р. по справі №56/205 незаконними;

- зобов'язати відділ примусового виконання рішень Управляння державної виконавчої служби Головного управління юстиції в місті Києві вчинити дії з примусового виконання рішення господарського суду міста Києва по справі №56/205 від 24.09.2010 р.

При цьому, Товариством з обмеженою відповідальністю "Фірма Октан" заявлено клопотання про поновлення строку на оскарження дій Відділу примусового виконання рішень Управляння державної виконавчої служби Головного управління юстиції в місті Києві.

За резолюцією заступника голови господарського суду міста Києва від 14.05.2015 р. скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма Октан" передано для розгляду судді Підченку Ю.О.

Відповідно до ч. 2 ст. 1212 Господарського процесуального кодексу України скарги на дії органів Державної виконавчої служби розглядаються господарським судом, про час і місце якого повідомляються ухвалою стягувач, боржник чи прокурор та орган виконання судових рішень.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 12.06.2015 р. Товариству з обмеженою відповідальністю "Фірма Октан" відновлено строк для подання скарги на дії Відділу примусового виконання рішень Управляння державної виконавчої служби Головного управління юстиції в місті Києві та призначено розгляд скарги на 31.07.2015 р.

31.07.2015 р. представником відповідача через загальний відділ суду було подано заперечення згідно змісту яких проти скарги заперечує в повному обсязі та просить відмовити в її задоволенні.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 31.07.2015 р. у зв'язку із неявкою представників відповідача та ВДВС, а також невиконанням ними вимог ухвали суду від 12.06.2015 р. розгляд скарги було відкладено на 09.09.2015 р.

Представник позивача (скаржника) в судове засідання 09.09.2015 р. з'явився, скаргу підтримує в повному обсязі та просить її задовольнити. Крім того, скаржником було подано письмові пояснення згідно змісту яких зазначає, що Товариством з обмеженою відповідальністю "Фірма Октан" до прохальної частини скарги було помилково включено п. 1.1 щодо відновлення пропущеного строку для подачі скарги на дії Відділу примусового виконання рішень Управляння державної виконавчої служби Головного управління юстиції в місті Києві, оскільки насправді такий строк скаржником пропущено не було.

Представник відповідача, що належним чином повідомлений про час та місце розгляду скарги, в судове засідання 09.09.2015 р. не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

Представник ВДВС що належним чином повідомлений про час та місце розгляду скарги, в судове засідання 09.09.2015 р. не з'явився, вимог ухвал суду не виконав, про причини неявки суд не повідомив.

Належне повідомлення відповідача та Відділу примусового виконання рішень Управляння державної виконавчої служби Головного управління юстиції в місті Києві підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення №203 443), №190 494), №462 604) та №454 189).

За таких обставин, враховуючи, що відповідно до ч. 2 ст. 1212 Господарського процесуального кодексу України неявка боржника, стягувача, прокурора чи представника органу державної виконавчої служби в судове засідання не є перешкодою для розгляду скарги, скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма Октан" розглядається по суті в судовому засіданні 09.09.2015 р.

Розглянувши матеріали скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма Октан" вих. №85 від 30.04.2015 р., господарський суд встановив.

Згідно з положеннями ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій її території.

Відповідно до ст. 115 Господарського процесуального кодексу України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Рішення, ухвали, постанови суду, які не виконуються боржником добровільно у встановлений строк та у яких допущено негайне виконання, виконуються примусово органами Державної виконавчої служби, що входять до системи органів Міністерства юстиції України, в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

За приписами ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Таким чином, виходячи з вищевикладеного, рішення господарського суду м. Києва від 24.09.2010 р. у справі №56/205, яке набрало законної сили, є обов'язковим на всій території України і підлягає виконанню у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Скаржник у своїй скарзі зазначає про те, що 26.12.2014 р. державним виконавцем на підставі п. 9 ч. 1 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження" було винесено постанову ВП №22240441 про повернення виконавчого документа стягувачеві, яка мотивована тим, що в ході виконання рішення господарського суду м. Києва від 24.09.2010 р. у справі №56/205, майна та коштів, які належать боржнику і на які у відповідності до вимог чинного законодавства можливо звернути стягнення не виявлено. Крім того, державний виконавець у вказаній постанові з посиланням на постанову Кабінету Міністрів України №845 від 03.08.2011 р. "Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників" звернув увагу на те, що боржник - Комунальне підприємство "Київпастранс" є бюджетною установою, а тому виконавчий документ має подаватись стягувачем до Державного казначейства.

Позивач (скаржник) вважає, що оскаржувана постанова винесена з порушенням норм чинного законодавства України, а тому має бути визнана недійсною, оскільки боргове зобов'язання Комунального підприємства "Київпастранс" перед Товариством з обмеженою відповідальністю "Фірма Октан" не є бюджетним, а порядок розрахунків по ньому повинен здійснюватись за рахунок власних коштів підприємства.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма Октан" вих. №85 від 30.04.2015 р. підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Частиною 2 статті 47 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, про наявність обставин, зазначених у частині першій цієї статті, державний виконавець складає акт.

Про повернення стягувачу виконавчого документа та авансового внеску державний виконавець виносить постанову з обов'язковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у триденний строк надсилається сторонам і може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом. (ч. 4 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження").

Обґрунтовуючи оскаржувану постанову державним виконавцем було зазначено, що рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 01.08.2013 р. у справі №826/11171/13-а майно, яке зареєстроване за боржником звільнено з-під арешту; в ході виконання даного виконавчого документа майна та коштів, які належать боржнику, і на які у відповідності до вимог чинного законодавства України можливо звернути стягнення, не виявлено.

При цьому, приймаючи оскаржувану постанову державний виконавець зазначив, що Постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2011 р. №845 "Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевого бюджетів або боржників" (далі - Порядок), визначено механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників. Боржниками згідно п. 2 даного Порядку, визначені в рішенні про стягнення коштів розпорядники (бюджетні установи) та одержувачі бюджетних коштів, а також підприємств, установ та організацій, рахунки яких відкриті в органах казначейства. Відповідно до п. 3 даного Порядку, рішення про стягнення коштів державного та місцевого бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів. Згідно п. 6 Порядку, у разі прийняття рішення про стягнення коштів стягувач подає органові Казначейства в установлений зазначеним органом спосіб: заяву про виконання такого рішення із зазначенням реквізитів банківського рахунка, на якій слід перерахувати кошти, або даних про перерахування коштів у готівковій формі через банки або підприємства поштового зв'язку, якщо зазначений рахунок відсутній; оригінал виконавчого документа; судові рішення про стягнення коштів (у разі їх наявності); оригінал або копію розрахункового документа (платіжного доручення, квитанції тощо), який підтверджує перерахування коштів до відповідного бюджету. До заяви можуть надаватися інші документи, що сприятимуть виконанню рішення про стягнення коштів. Пунктом 24 Порядку передбачено, що стягувачі, на користь яких прийняті рішення про стягнення коштів з рахунків боржника, подаються до органу Казначейства, в якому обслуговується боржник, документи зазначені у пункті 6 даного Порядку.

Досліджуючи фактичні обставини виконання прийнятого у даній справі судового рішення, суд звертає увагу на те, що державний виконавець при винесенні оскаржуваної постанови від 26.12.2014 р. безпідставно послався на те, що рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 01.08.2013 р. у справі № 826/11171/13-а майно, яке зареєстровано за боржником, було звільнено з-під арешту.

Так, з наявних в матеріалах справи документів вбачається, що постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 01.08.2013 р. у справі №826/11171/13-а було скасовано постанову управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві від 24.04.2013 р. ВП №37494072 про арешт майна боржника - Комунального підприємства "Київпастранс" та оголошення заборони на його відчуження.

Проте, на день прийняття державним виконавцем оскаржуваної постанови, вищевказана постанова Окружного адміністративного суду м. Києва була скасована ухвалою Вищого адміністративного суду України від 29.10.2014 р.

При цьому, посилання на те, що відповідач Комунальне підприємство "Київпастранс" є юридичною особою, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства суд визнає необґрунтованими, враховуючи наступне.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" право комунальної власності - право територіальної громади володіти, доцільно, економно, ефективно користуватися і розпоряджатися на свій розсуд і в своїх інтересах майном, що належить їй, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування.

Закон України "Про введення мораторію на примусову реалізацію майна", статтею 1 встановлює мораторій на застосування примусової реалізації майна державних підприємств та господарських товариств, у статутних фондах яких частка держави становить не менше 25 відсотків.

Відповідно до частини 5 статті 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", враховуючи Закон України "Про введення мораторію на примусову реалізацію майна" та з метою забезпечення безперебійного функціонування міського господарства, недопущення припинення діяльності підприємств внаслідок примусової реалізації їх засобів виробництва, Київською міською радою прийнято рішення від 7 лютого 2002 року №257/1691 "Про мораторій на застосування примусової реалізації майна, що належить територіальній громаді міста Києва".

Вищевказаним рішенням, встановлено мораторій на застосування примусової реалізації майна комунальних підприємств та господарських товариств, у статутних фондах яких частка територіальної громади міста Києва становить не менше 25 відсотків, якщо таке відчуження здійснюється шляхом звернення стягнення на майно боржника та продажу майна в процесі провадження справ про банкрутство.

Таким чином, при примусовому виконанні судового рішення прийнятого у справі №56/205, Комунальне підприємство "Київпастранс" не є підприємством, що підпадає під встановлену згідно законодавства заборону примусової реалізації його майна лише за обставин закріплення за ним основних фондів на праві повного господарського відання.

Також, суд вважає необхідним зазначити, що положення Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" та Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 р. №845 не встановлюють заборони щодо звернення стягнення на майно та кошти бюджетних установ-боржників, а фактично змінюють порядок виконання виконавчих документів.

При цьому, сама зміна порядку виконання рішення суду без встановлення законодавчої заборони щодо звернення стягнення на майно боржника не може бути правовою підставою для повернення виконавчого документа на підставі п. 9 ч. 1 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження", враховуючи ту обставину, що виконавче провадження відкрито до внесення змін у відповідні нормативно-правові акти, які в силу ст. 58 Конституції України не мають зворотної сили та не містять вказівок щодо процедури передачі, закінчення чи повернення виконавчих документів у тих випадках, коли виконавчі провадження були відкриті до набрання чинності вказаними вище нормативними актами.

Відповідної правової позиції дотримується Вищий господарський суд України в постанові від 27.10.2014 р. у справі №13/370-10.

Крім того, слід звернути увагу на те, що КП "Київпастранс" не належить до суб'єктів, визначених ч. 1 ст. 2 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", а тому до спірних правовідносин не може бути застосовано положення вказаного Закону.

Поряд з наведеним суд відзначає, що відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Так, згідно з положеннями п. 9 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України, до законодавчого врегулювання безспірного списання коштів бюджету та відшкодування збитків, завданих бюджету:

1) рішення суду про стягнення (арешт) коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) виконується виключно центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів. Зазначені рішення передаються до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, для виконання.

Безспірне списання коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, за черговістю надходження таких рішень, щодо видатків бюджету - в межах відповідних бюджетних призначень та наданих бюджетних асигнувань.

На виконання ч. 2 ст. 3 Закону України "Про виконавче провадження" і п. 9 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2011 року №845 затверджено Порядок виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників.

За змістом абз. 3 п. 2 Порядку у тексті цього документа термін "боржник" вживається у такому значенні - визначені в рішенні про стягнення коштів розпорядники (бюджетні установи) та одержувачі бюджетних коштів, а також підприємства, установи та організації, рахунки яких відкриті в органах Казначейства.

Згідно з п. 3 Порядку рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

Пунктом 24 Порядку встановлено, що стягувачі, на користь яких прийняті рішення про стягнення коштів з рахунків боржника, подають до органу Казначейства, в якому обслуговується боржник, документи, зазначені у п. 6 цього Порядку.

Положення вказаного порядку не містять заборони на виконання судового рішення прийнятого у відношенні боржника - комунального підприємства в порядку визначеному Законом України "Про виконавче провадження", а лише передбачають виключне виконання органами Казначейства у порядку черговості надходження виконавчих документів виданих по виконанню рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

Тобто, у межах бюджетних коштів та у відношенні відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій) саме органами казначейства виконується списання коштів з рахунків відкритих в органах казначейства згідно виконавчих документів і така виключність полягає у вчиненні відповідних дій казначейством, а не іншим органом, на виконанні якого перебуває виконавчий документ.

Таким чином, Порядок виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 р. №845 передбачає заборону щодо проведення виконавчих дій стосовно боржника у відношенні грошових коштів, що знаходяться на рахунках відкритих в органах казначейства, відповідно виключає можливість виконання судового рішення державним виконавцем по списанню коштів, які надійшли з державного чи місцевого бюджету на рахунок такого боржника відкритий в державному казначействі.

Зі змісту наявних матеріалів виконавчого провадження не вбачається встановлення державним виконавцем наявності у боржника лише коштів, що знаходяться на рахунках відкритих в органах казначейства, та відсутності іншого майна, на яке може бути звернуто стягнення для виконання прийнятого у даній справі судового рішення.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що у державного виконавця не було правових підстав для повернення позивачу виконавчого документа з підстав, передбачених п. 9 ч. 1 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження", а також з посиланням на Порядок виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 р. №845.

Таким чином, суд відзначає про невідповідність оскаржуваної постанови нормам чинного законодавства, з огляду на що визнає незаконними дії ВДВС щодо повернення виконавчого документа стягувачеві та визнає недійсною відповідну постанову.

Згідно з ч. 3 ст. 1212 Господарського процесуального кодексу України, за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, яка надсилається стягувачеві, боржникові та органові виконання судових рішень. Ухвалу може бути оскаржено у встановленому, Господарського процесуального кодексу України, порядку.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 86, 121-2 Господарського процесуального кодексу України, Законом України "Про виконавче провадження", господарський суд міста Києва, -

УХВАЛИВ:

1. Скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма Октан" на дії Відділу примусового виконання рішень Управляння державної виконавчої служби Головного управління юстиції в місті Києві під час виконання рішення господарського суду міста Києва від 24.09.2010 р. у справі №56/205, - задовольнити.

2. Визнати дії Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві щодо повернення стягувачу виконавчого документа - наказу господарського суду міста Києва від 11.10.2010 р. у справі №56/205 незаконними.

3. Визнати недійсною постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві Дякона Н.М. від 26.12.2014 р. ВП №22240441 про повернення виконавчого документа стягувачу.

4. Зобов'язати Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві вчинити дії з примусового виконання рішення господарського суду міста Києва по справі №56/205 від 24.09.2010 р.

5. Ухвалу може бути оскаржено в порядку, встановленому Господарським процесуальним кодексом України.

Суддя Ю.О. Підченко