КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" вересня 2015 р. Справа№ 910/5187/15-г

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Куксова В.В.

суддів: Гончарова С.А.

Шаптали Є.Ю.

розглянув апеляційну скаргу Міністерства оборони на рішення господарського суду м.Києва від 22.05.2015 року № 910/5187/15-г (суддя Мельник В.І.)

за позовом Міністерства оборони України

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрінтросервіс"

про стягнення 62 899,20 грн.

за участю представників сторін:

позивача-Гуринець Д.П. за довіреністю

відповідача-Мироновська А.О. за довіреністю.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду м. Києва №910/5187/15-г від 22.05.2015р. Міністерству оборони України відмовлено у задоволенні позовних вимог про стягнення з ТОВ "Укрінтросервіс" коштів в розмірі 62 899,20грн.

Не погоджуючись з рішенням позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позову.

Представник позивача, в судовому засіданні підтримав апеляційні вимоги, вважає рішення таким що підлягає скасуванню

Представник відповідача проти вимог, викладених в апеляційній скарзі заперечував, просив залишити їх без задоволення.

Розглянувши справу за правилами розділу ХІІ Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов наступного висновку.

Як встановлено матеріалами справи, 27.11.2014р. сторонами укладено договір № 343/3/23 про закупівлю товарів за державні кошти, згідно якого відповідач зобов'язався до до 20.12.2014 року поставити інструменти та прилади вимірювальні, контрольні та випробувальні, інші (26.51.6) (прилади ПЗК-10 (ПЗУ) до автокранів)- 3 найменування у асортименті, кількості та за цінами зазначеними в Специфікації постачання товарів, а позивач зобов'язався прийняти і оплатити товар. Строк дії договору встановлено до 31.12.2014р.

Згідно з актом приймання-передавання товару № 1 від 19.12.2014 відповідачем було поставлено 2 одиниці товару на суму 31 200,00 грн., та не поставлено 48 одиниць, на суму 898 560,00 грн.

Позивачем було здійснено оплату за поставлений товар у сумі 31 200грн., що підтверджується відповідними платіжними документами.

Згідно зі ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. ст. 525-526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, акту планування, договору, а при відсутності таких вказівок - відповідно до вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання і одностороння зміна умов договору не допускаються, за винятком випадків, передбачених законом.

Позивач звернувся до господарського суду з позовом про стягнення коштів, мотивуючи вимоги тим, що відповідачем не виконані умови договору, тому до нього застосовуються господарські санкції у вигляді пені та штрафу на загальну суму 72 783,36грн., розрахунок яких був приведений у претензії, що надіслана на адресу відповідача. Проте, відповідач задовольнив її частково, сплативши 9 884,16грн., а в іншій частині сплати штрафних санкцій відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, господарський суд виходив з того, що сплата штрафу у розмірі 62 899,20 грн., нарахованого згідно п. 7.3 договору з розрахунку 7% , то суд вважає, що дана вимога позивача не підлягає задоволенню, оскільки згідно п. 7.3 договору визначено, що така штрафна санкція нараховується за прострочення понад тридцять днів або за відмову від постачання. Проте умовами договору, а саме п. 10.1 договору, строк дії договору встановлено до 31.12.2014р., тобто з моменту, коли відповідач мав поставити товар - 20.12.2014р., і до закінчення дії договору не пройшло 30 днів, а тому відповідач після закінчення дії договору не мав права здійснювати поставку, внаслідок чого відсутнє прострочення понад 30 днів за межами дії договору, оскільки сторони виконання зобов'язання після закінчення дії договору не передбачали. Крім того, відсутня і відмова відповідача від виконання умов договору (правова підстава для нарахування 7% штрафу згідно з п.7.3 договору), так як в матеріалах справи наявні листи відповідача, згідно яких він намагався продовжити термін дії договору, для надання йому можливості виконати свої зобов'язання по поставці товару.

Заперечуючи проти рішення суду, позивач вказує на те, що договір на поставку товару укладено на підставі рішення комітету з конкурсних торгів на підставі Закону Про державні закупівлі, відповідач був обізнаний про специфіку законодавства у сфері державних закупівель, тому твердження відповідача про його готовність до виконання договору після його пролонгування зі сплатою пені не можна приймати до уваги, оскільки істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватись після його підписання. Крім того, посилання відповідача про неможливість отримання товарів, від інших контрагентів, для подальшої поставки їх позивачу не є підставою для звільнення відповідача від сплати штрафних санкцій

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Це стосується позивача, який повинен доказати факти, на підставі яких пред'явлено позов, а також відповідача, який має можливість доказувати факти, на підставі яких він будує заперечення проти позову.

Відповідно до ст.626 Цивільного кодексу України, договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з частиною першою статті 509 ЦК зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За змістом п. 1.1 договору відповідач зобов'язався до 20.12.2014 поставити позивачеві товар відповідно до специфікації, що є невід'ємною частиною договору. Пунктом 1.3 договору визначено, що обсяги закупівлі можуть бути зменшені відповідно до укладеної додаткової угоди до договору.

Відповідно до п. 6.3 договору відповідач зобов'язаний забезпечити поставку товарів у строки, встановлені договором, у випадку порушення терміну виконання зобов'язань, відповідач сплачує пеню у розмірі 0,1 відсотка вартості товару, з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад 30 днів або за відмову від постачання, додатково стягується штраф у розмірі 7% вказаної вартості.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Статтею 549 цього Кодексу встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Формами неустойки є штраф і пеня. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК).

При цьому відповідно до ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Неустойка має подвійну правову природу. До настання строку виконання зобов'язання неустойка є способом його забезпечення, а в разі невиконання зобов'язання перетворюється на відповідальність, яка спрямована на компенсацію негативних для кредитора наслідків порушення зобов'язання боржником. Разом з тим пеня за своєю правовою природою продовжує стимулювати боржника до повного виконання взятих на себе зобов'язань і після сплати штрафу, тобто порівняно зі штрафом є додатковим стимулюючим фактором. Після застосування такої відповідальності, як штраф, який має одноразовий характер, тобто вичерпується з настанням самого факту порушення зобов'язання, пеня продовжує забезпечувати та стимулювати виконання боржником свого зобов'язання.

За змістом ст. 232 ГК України вимогу щодо сплати штрафних санкцій за господарське правопорушення може заявити учасник господарських відносин, права чи законні інтереси якого порушено, а у випадках, передбачених законом, - уповноважений орган, наділений господарською компетенцією.

Господарський суд дійшов правильного висновку про те, що на момент направлення позивачем претензії зі сплати штрафних санкцій від 31.12.2014 у відповідача виник обов'язок зі сплати лише пені, оскільки штраф сплачується за порушення зобов'язань понад 30 днів.

Посилання позивача на приписи ст. 530 ЦК України не заслуговують на увагу, оскільки строк (термін) виконання зобов'язання встановлюється у вигляді календарної дати або періоду, а також може бути визначений подією, що має неминуче настати. В такому випадку зобов'язання підлягає виконанню з настанням цієї події або протягом певного періоду (через певний період) після настання такої події. Подія, яка може бути мірилом визначення строку, має бути такою, що неминуче настане (наприклад, початок судноплавства на річці або відкриття сезону полювання на тварин тощо). Якщо в договорі вказується подія, яка може настати, а може і ні, ми маємо справу із зобов'язанням під умовою, і настання такої події буде не стільки терміном виконання, скільки умовою виникнення зобов'язання в цілому (наприклад, виникнення зобов'язання страховика виплатити страхове відшкодування в разі настання страхового випадку).

Кредитор має право вимагати виконання зобов'язання, а боржник відповідно виконати зобов'язання в будь-який час. Загальним правилом виконання такого зобов'язання є правило, що боржник має виконати свій обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення кредитором вимоги. Тобто пред'явлення кредитором вимоги є тільки початком строку виконання, і виконання боржником обов'язку в будь-який день семиденного строку буде вважатися належним виконанням. Це правило є важливим, оскільки боржник буде вважатися таким, що порушив умову про строк виконання, а кредитор відповідно отримує право звертатися за захистом свого порушеного права до суду тільки на восьмий день після пред'явлення вимоги. Відлік семиденного строку починається з наступного дня після пред'явлення кредитором вимоги за загальним правилом обчислення строків (ст. 253 ЦК).

Між тим, як зазначено вище, умовами договору встановлений конкретний строк, коли зобов'язання повинно бути виконане, а з якого строку починається відповідальність за невиконання чи неналежне його виконання.

З огляду на те, що позивач зі спливом 30 днів від дати, коли настає правопорушення з вимогою/претензією про сплату штрафу не звертався, то строк виконання обов'язку зі сплати штрафу у відповідача не настав.

Крім того, слід зазначити, що звернення позивача з відповідними позовними вимогами до суду не можуть бути ототожнені з діями, які позивач повинен вчинити відповідно до ст. 530 ЦК України.

Враховуючи викладене, апеляційний господарський суд не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги, а рішення господарського суду є обґрунтованим і таким, що відповідає чинному законодавству.

Керуючись ст. ст. 99, 101,103, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення, рішення господарського суду м. Києва від 22.05.2015 у справі № 910/5187/15-г-без змін.

2. Матеріали справи повернути господарському суду м. Києва.

Постанова може бути оскаржена впродовж двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

повний текст постанови підписаний 15.09.2015

Головуючий суддя В.В. Куксов

Судді С.А. Гончаров

Є.Ю. Шаптала