ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"09" вересня 2015 р.Справа № 916/3176/15

Господарський суд Одеської області у складі:

Суддя Зайцев Ю.О.

При секретарі судового засідання Ошарін Д.С.

За участю представників сторін:

Від позивача: ОСОБА_1 (довіреність №3060 від 18.09.2014р.);

Від відповідача: ОСОБА_2. (довіреність №971/10 від 23.04.2015р.);

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Державного підприємства Адміністрація морських портів України в особі Іллічівської філії Державного підприємства Адміністрація морських портів України до відповідача Державної екологічної інспекції Північно-Західного регіону Чорного моря про стягнення 1 447,92 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Суть спору: 29.07.2015р. Державне підприємство "Адміністрація морських портів України" в особі Іллічівської філії Державного підприємства Адміністрація морських портів України звернулось з до суду з позовом до відповідача Державної екологічної інспекції Північно-Західного регіону Чорного моря про стягнення 1 447,92 грн.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 03.08.2015р. порушено провадження по справі № 916/3176/15 з призначенням до розгляду у відкритому судовому засіданні.

02.09.2015р. до канцелярії суду надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог відповідно до якої, позивач просив стягнути з відповідача 918,93грн. - основного боргу, 414,11 грн. інфляційних витрат, 20,46 грн. 3% річних та 183,35 грн. пені.

В судовому засіданні 09.09.2015р. представником відповідача було надано відзив на позовну заяву, відповідно до якого, відповідач зазначає, що згідно платіжних доручень №445,440,443,442,444,441 від 01.09.2015р. ним було сплачено 918,93 грн. основного боргу, у звязку із чим просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог в частині стягнення основного боргу та просить суд зменшити штрафні санкції.

В судовому засіданні 09.09.2015 р. представником позивача подано клопотання про припинення провадження у справі в частині стягнення суми основного боргу у розмірі 918,93грн.

09.09.2015р. у судовому засіданні після повернення з нарадчої кімнати було проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду в порядку статті 85 ГПК України.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив:

07.03.2014р. між Державним підприємством «Адміністрація морських портів України», в особі Іллічівської філії та Державно екологічною інспекцією Північно-Західного регіону Чорного моря (надалі - споживач) був укладений Договір на надання послуг електрозв'язку від № 40-П-ІЛФ-14 (надалі - Договір), відповідно до умов якого Позивач, надає Відповідачу послуги фіксованого місцевого телефонного зв'язку за номерами телефонів, а Відповідач оплачує вартість послуг визначену договором.

Відповідно до п. 3.1. Договору Відповідач зобов'язаний у випадку порушення строків оплати сплатити Позивачу пеню у розмірі одної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення оплати, від суми заборгованості.

Розділом 4 Договору були встановлені ціна та порядок проведення розрахунків за договором.

За приписами пункту 4.6. Договору, споживач зобов'язаний своєчасно сплатити позивачу вартість послуг щомісячно, до 20 числа поточного місяця, оплату послуг, наданих у попередньому розрахунковому періоді.

Позивачем належним чином на виконання умов договору були надані відповідачу послуги.

Для оплати вартості наданих послуг позивачем було виставлені відповідачу рахунки від 31.07.2014 р. № Пр/17 742, від 31.08.2014 р. № Пр/19 959, від 30.09.2014 р. № Пр/23 601, від 31.10.2014 р. № Пр/26 851, від 30.11.2014 р. № Пр/28 972 та від 31.12.2014 р. № Пр/30 258 на загальну суму 918,93 грн. та надано акти виконаних робіт від 31.07.2014 р. № Пр/17 742, від 31.08.2014 р. № Пр/19 959, від 30.09.2014 р. № Пр/23 601, від 31.10.2014 р. № Пр/26851, від 30.11.2014 р. № Пр/28 972 та від 31.12.2014 р. № Пр/30 258.

Відповідач свої зобов'язання по оплаті послуг належним чином не виконав та не сплатив заборгованість в сумі 918,93 грн.

23.01.2015р. № 8/15-07-01358 позивачем було надіслано відповідачу претензію, яка залишилась без відповіді, а сума заборгованості в порушення умов договору та чинного законодавства погашена не була.

З наведених підстав, позивач звернувся до господарського суду Одеської області із заявою та збільшеннями до неї, відповідно до яких просив суд стягнути з відповідача 918,93грн. - основного боргу, 414,11 грн. інфляційних витрат, 20,46 грн. 3% річних та 183,35 грн. пені.

В судовому засіданні 09.09.2015р. представником відповідача було надано відзив на позовну заяву, відповідно до якого, відповідач зазначає, що згідно платіжних доручень №445,440,443,442,444,441 від 01.09.2015р. ним було сплачено 918,93 грн. основного боргу, у звязку із чим просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог в частині стягнення основного боргу та просить суд зменшити штрафні санкції.

В судовому засіданні 09.09.2015 р. представником позивача подано клопотання про припинення провадження у справі в частині стягнення суми основного боргу у розмірі 918,93грн.

Проаналізувавши наявні у справі докази та надавши їм правову оцінку, суд дійшов наступних висновків.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом України.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу, а саме: цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, зокрема, з договорів та інших правочинів.

Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Правові відносини сторін виникли на підставі укладеного між ними договору на надання послуг електрозв'язку від № 40-П-ІЛФ-14 від 07.03.2014р. та додаткових угод до нього.

Згідно ст.509 Цивільного кодексу України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Він може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків (ст.ст.202, 205 Цивільного кодексу України).

Згідно ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 901 Цивільного Кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобовязується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобовязується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

На виконання умов договору позивачем були надані послуги відповідачу, що підтверджується наявними в матеріалах справи належним чином засвідченими копіями рахунків від 31.07.2014 р. № Пр/17 742, від 31.08.2014 р. № Пр/19 959, від 30.09.2014 р. № Пр/23 601, від 31.10.2014 р. № Пр/26 851, від 30.11.2014 р. № Пр/28 972 та від 31.12.2014 р. № Пр/30 258 на загальну суму 918,93 грн. та актів виконаних робіт від 31.07.2014 р. № Пр/17 742, від 31.08.2014 р. № Пр/19 959, від 30.09.2014 р. № Пр/23 601, від 31.10.2014 р. № Пр/26851, від 30.11.2014 р. № Пр/28 972 та від 31.12.2014 р. № Пр/30 258.

Відповідач свої зобов'язання по оплаті послуг належним чином не виконав та не сплатив заборгованість в сумі 918,93 грн.

Відповідачем надано докази оплати основного боргу заявленого до стягнення позивачем у сумі 918,93 грн. та відповідач просить суд відмовити у задоволенні даної позовної вимоги.

В судовому засіданні 09.09.2015 р. представником позивача подано клопотання про припинення провадження у справі в частині стягнення суми основного боргу у розмірі 918,93грн.

Дослідивши наявні в матеріалах справи документи та клопотання позивача, суд дійшов до висновку про припинення провадження у справі в частині стягнення суми основного боргу у розмірі 918,93 грн.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача за прострочення виконання зобовязання по оплаті наданих за договором послуг 183,35 грн. пені.

Одним із видів господарських санкцій згідно з частиною другою статті 217 ГК України є господарські санкції, до яких віднесено штраф та пеню.

Розмір штрафних санкцій відповідно до частини четвертої статті 231 ГК України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання, або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до п. 3.1. Договору Відповідач зобов'язаний у випадку порушення строків оплати сплатити Позивачу пеню у розмірі одної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення оплати, від суми заборгованості.

Як було вище встановлено судом, за порушення зобов'язань за договором позивач нарахував відповідачу у відповідності до приписів договору пеню в сумі 183,35 грн.

У відзиві на позовну заяву, відповідач просив суд зменшити штрафні санкції.

Відповідно до ст.83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Норми матеріального права, а саме ст. 233 ГК України, яка цілком кореспондується із ч.3 ст.551 ЦК України, встановлює, що суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора.

При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може, з урахуванням інтересів боржника, зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

За приписами ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Розмір штрафних санкцій відповідно до частини четвертої статті 231 ГК України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання, або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам частиною четвертою статті 231 ГК України.

Правовий аналіз названих статей свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду.

Проаналізувавши встановлені у справі обставини, суд враховує те, що з пояснень представників сторін, судом встановлено, що господарські правовідносини між позивачем та відповідачем носять тривалий, взаємовигідний, конструктивний характер, прострочка відповідача по розрахункам з позивачем виникла через фінансові труднощі, та оскільки, на думку суду, пеня це фінансові санкції, спрямовані на спонукання сторони, винної у порушенні зобов'язання, до його виконання та дотримання в подальшому, а не засіб безпідставного збагачення, суд вважає за доцільне зменшити розмір пені, яку слід стягнути з відповідача на користь позивача встановити її в розмірі 1,00 грн.

Також, позивачем заявлено до стягнення з відповідача за прострочення виконання зобовязання по оплаті наданих за договором послуг 414,11 грн. інфляційних витрат та 20,46грн. 3% річних.

Частиною 2 ст.625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційні збитки є наслідком інфляційних процесів в економіці, а тому їх слід вважати складовою частиною основного боргу, стягнення яких передбачене статтею 625 Цивільного кодексу України. Передбачене законом право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції є способом захисту його майнового права та інтересу, суть якого полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів.

Перевіривши розрахунок пені, інфляційних витрат та 3% річних, наданий позивачем, суд встановив, що такий розрахунок відповідає вимогам чинного законодавства, здійснений належним чином, у звязку з чим позовні вимоги в даній частині підлягають судом задоволенню в повній мірі.

Решту доводів і поданих сторонами доказів, відхилення яких не обґрунтовано вище, суд відхиляє як такі, що не мають значення для вирішення спору.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За при приписами ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вищевикладене, оцінюючи докази у справі в їх сукупності, законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст.44, 49 ГПК України витрати позивача по сплаті судового збору покладаються на відповідача у справі.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Провадження у справі №916/3176/15 в частині стягнення з Державної екологічної інспекції Північно-Західного регіону Чорного моря суми основного боргу у розмірі 918,93 грн. припинити.

2. Позов Державного підприємства Адміністрація морських портів України в особі Іллічівської філії Державного підприємства Адміністрація морських портів України до відповідача Державної екологічної інспекції Північно-Західного регіону Чорного моря задовольнити частково.

3. Стягнути з відповідача Державної екологічної інспекції Північно-Західного регіону Чорного моря (65114, м. Одеса, вул. 12-А лінія, 6 станція Люстдорфської дороги, буд. 22; ) на користь Державного підприємства Адміністрація морських портів України в особі Іллічівської філії Державного підприємства Адміністрація морських портів України (65481, Одеська обл., м. Іллічівськ, вул. Праці, буд. 6; ): 414 /чотириста чотирнадцять/ грн. 11 коп. інфляційних витрат, 20 /двадцять/ грн. 46 коп. 3% річних, 1 /одну/ грн. 00 коп. пені. та 1 827 /одна тисяча вісімсот двадцять сім/ грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

4. В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного господарського суду, яка подається через місцевий господарський суд протягом 10-денного строку з моменту складення та підписання повного тексту рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо не буде подано апеляційну скаргу. У разі подання апеляційної cкарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повний текст складено та підписано 14 вересня 2015 р.

Суддя Ю.О. Зайцев