ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"10" вересня 2015 р.Справа № 924/1141/15

Господарський суд Хмельницької області у складі:

судді Димбовського В.В., розглянувши матеріали справи

за позовом приватного підприємства „Бондар", м. Хмельницький

до приватного малого підприємства „Віскарія", м. Хмельницький

про стягнення 48608,22 грн. - пені, 2333,50 грн. - 3% річних, 46251,14 грн. - інфляційних втрат

Представники сторін:

від позивача: Козік Т.Л. - за довіреністю від 01.04.18.04.2014р.

від відповідача: не з'явився

У судовому засіданні відповідно до ч. 2 ст. 85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть спору: позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 48608,22 грн. - пені, 2333,50 грн. - 3% річних та 46251,14 грн. - інфляційних втрат.

Позов мотивований неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором підряду №2 від 02.09.2011р. стосовно проведення розрахунків за виконані будівельні роботи.

Посилається на доведеність факту порушення умов договору та прострочення заборгованості відповідачем з огляду на наявне рішення господарського суду Хмельницької області від 02.09.2014р. у справі №924/873/14, яке набрало законної сили.

Нарахування пені обумовлює наявністю відповідних умов договору щодо її застосування, а саме: посилається на п. 13.3 та п. 18.1 договору підряду, а 3% річних та інфляційних - з посиланням на ст. 625 ЦК України.

Присутній у судовому засіданні представник позивача наполягав на задоволенні позовних вимог.

Відповідач свого представника у судове засідання не направив, письмовий відзив на позов не подав. Повідомляючи відповідача про розгляд справи в суді, йому направлено ухвали про порушення провадження у справі та про відкладення розгляду справи за реєстраційною адресою. Повідомлення ж за реєстраційною адресою, відповідно до п. 3.9.1. постанови Пленуму ВГС України від 26 грудня 2011 року №18 „Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" є належним повідомленням про розгляд справи в суді.

Одночасно суд зазначає, що ч. 3 ст. 22 ГПК України на сторони покладений обов'язок добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами. При цьому, за вимогами ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950р., учасником якої є Україна, кожний має право на розгляд його справи впродовж розумного строку.

В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі „Смірнова проти України").

З огляду на те, що відповідач під час розгляду справи мав можливість здійснити повний та професійний судовий захист своїх інтересів, зокрема, за наявності письмових доказів у спростування позовних вимог надіслати їх до суду, суд, в порядку ст. 75 ГПК України, розглядає справу за наявними матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи по суті, суд встановив:

02.09.2011р. між приватним підприємством „Бондар" (підрядник) та приватним малим підприємством „Віскарія" (замовник) укладено договір підряду №2.

За умовами вказаного договору (п. 1.1) підрядник зобов'язався виконати будівельні роботи з реконструкції бази по вул. Гонти, 34 у м. Вінниці у відповідності з проектною документацією та цим договором, забезпечити готовність об'єкта до здачі-прийняття приймальними комісіями та передати замовнику реконструйований об'єкт у строки, передбачені цим договором, а замовник зобов'язався прийняти об'єкт та здійснювати своєчасне фінансування будівництва у терміни, зазначені у договорі, та своєчасно оплатити підряднику виконані роботи у повному обсязі на умовах цього договору.

Згідно п. 18.1, даний договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до повного виконання сторонами взятих на себе зобов'язань.

Рішенням господарського суду Хмельницької області від 02.09.2014р. у справі №924/873/14, залишеним без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 20.11.2014р., частково задоволено позов приватного підприємства „Бондар", м. Хмельницький до приватного малого підприємства „Віскарія", м. Хмельницький про стягнення заборгованості по вказаному вище договору, у зв'язку з його неналежним виконанням. Присуджено до стягнення 71155,61 грн. - основного боргу, 5378,77 грн. - пені, 5130,89 грн. - 3% річних, 4269,34 грн. - інфляційних втрат та 1827,00 грн. - відшкодування сплаченого судового збору.

На виконання рішення господарського суду Хмельницької області від 02.09.2014р. було видано наказ від 18.12.2014 р. № 924/873/14, який пред'явлено до виконання.

На час прийняття рішення по даній справі наказ не виконано: винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 26.12.2014р., постанову про арешт коштів боржника від 07.04.2014р., постанову про арешт коштів, що перебувають в касі боржника або надходять до неї від 03.03.2015р., постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження від 16.07.2015р.

Як вбачається з рішення господарського суду Хмельницької області від 02.09.2014р. по справі №924/873/14, судом встановлено, що ПП „Бондар" на виконання умов договору №2 від 02.09.2011р. виконано ремонтні роботи. Натомість, ПМП „Віскарія" свої договірні зобов'язання щодо оплати виконаних робіт провело частково, утворивши заборгованість в розмірі 71155,61 грн.

Суми інфляційних втрат та 3% річних, стягнутих рішенням господарського суду Хмельницької області від 02.09.2014р. у справі №924/873/14, були розраховані позивачем по 04.06.2014р. - 3% річних та по квітень 2014р. - інфляційні втрати. Крім того, на підставі п. 13.3 договору підряду, яким сторони передбачили сплату пені за прострочення оплати вартості виконаних робіт в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від загальної суми заборгованості за кожен день затримки платежу, стягнуто пеню за період з 11.10.2011р. по 09.04.2012р. на суму 17,48 грн. та з 09.01.2012р. по 08.07.2012р. на суму 5376,94 грн.

У даній справі позивачем зроблено розрахунок та заявлено до стягнення 2333,50 грн. - 3% річних за період з 06.06.2014р. по 09.07.2015р.; 46251,14 грн. - інфляційних втрат за період травень 2014 року - червень 2015 року. Пеня розрахована за період з 10.04.2012р. по 09.07.2015р. в сумі 48608,22 грн. з посиланням на п. 13.3 та п. 18.1 договору підряду.

Дослідивши надані докази, оцінивши їх в сукупності, судом прийнято до уваги наступне.

Відповідно до положень статті 35 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Так, рішенням господарського суду Хмельницької області від 02.09.2014р. у справі №924/873/14, яке набрало законної сили, встановлено що позивач на виконання умов договору підряду №2 від 02.09.2011р. виконав ремонтні роботи. Натомість, відповідач свої договірні зобов'язання щодо оплати виконаних робіт провів частково, утворивши заборгованість в розмірі 71155,61 грн.

Наявні матеріали справи не містять доказів виконання рішення суду та погашення боргу за договором підряду.

Зобов'язання припиняється на підставах, встановлених законом, зокрема, виконанням, здійсненим належним чином (ст. 599 Цивільного кодексу України).

Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

При цьому, зазначена норма не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов'язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу.

Як зазначено у пункті 7.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013р. „Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України сум.

Таким чином, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

Як зазначалося вище, рішенням суду встановлено факт наявності боргу відповідача перед позивачем, доказів виконання рішення суду матеріали справи не містять. Отже, позивач має право вимагати застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ст. 625 ЦК України.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, суд погоджується із даними нарахуваннями.

Одним із видів господарських санкцій згідно з ч. 2 ст. 217 Господарського кодексу України є штрафні санкції, до яких віднесено пеню.

Частиною 6 ст. 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

З матеріалів справи вбачається, що сторонами в п. 13.3 договору підряду було передбачено сплату пені за прострочення оплати вартості виконаних робіт в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від загальної суми заборгованості за кожен день затримки платежу.

Період пені, який позивач обрахував у справі №924/873/14, та який задоволений рішенням господарського суду Хмельницької області від 02.09.2014р. був розрахований за шість місяців з моменту виникнення прострочення платежів. Натомість, у даній справі нарахування пені вже здійснено поза межами шестимісячного строку від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Зміст наявного в матеріалах справи договору свідчить, що його умовами не було передбачено більшу тривалість періоду нарахування пені.

Доводи позивача про можливість нарахування пені у строк більший ніж шість місяців, з посиланням на пункти 13.3 та 18.1 договору підряду, до уваги не приймаються, з огляду на п. 2.5 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №14 „Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", згідно якого умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов'язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Крім того, пункт 18.1 договору підряду передбачає чинність самого договору і не може ототожнюватись із періодом нарахування пені.

Таким чином, позивачем безпідставно заявлено пеню за період з 10.04.2012р. по 09.07.2015р. в сумі 48608,22 грн.

Враховуючи викладені вище обставини, позовні вимоги підлягають задоволенню частково в частині стягнення з відповідача 2333,50 грн. - 3% річних та 46251,14 грн. - інфляційних втрат.

У частині позовних вимог про стягнення з відповідача пені в розмірі 48608,22 грн. належить відмовити.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 44, 49, 82, 84, 85, 115 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов приватного підприємства „Бондар", м. Хмельницький до приватного малого підприємства „Віскарія", м. Хмельницький про стягнення 48608,22 грн. - пені, 2333,50 грн. - 3% річних, 46251,14 грн. - інфляційних втрат задовольнити частково.

Стягнути з приватного малого підприємства „Віскарія" (юр. адреса: м. Хмельницький, вул. Прибузька, 26, кв. 150; пошт. адреса: м. Хмельницький, вул. Свободи, 14А; код 14177972) на користь приватного підприємства „Бондар" (юр. адреса: м. Хмельницький, вул. Галана, 6, кв. 18; пошт. адреса: м. Хмельницький, пр. Миру, 95/1-А; код 32995097) 2333,50 грн. (дві тисячі триста тридцять три гривні 50 коп.) - 3% річних, 46251,14 грн. (сорок шість тисяч двісті п'ятдесят одну гривню 14 коп.) - інфляційних втрат, 1827,00 грн. (одну тисячу вісімсот двадцять сім гривень 00 коп.) - витрат по оплаті судового збору.

Видати наказ.

У частині позовних вимог про стягнення з відповідача 48608,22 грн. - пені відмовити.

Повне рішення складено 14 вересня 2015 року.

Суддя В.В. Димбовський

Віддруковано 4 примірника:

1 - до справи,

2 - позивачу,

3, 4 - відповідачу (м. Хмельницький, вул. Прибузька, 26, кв. 150; м. Хмельницький, вул. Свободи, 14А).