ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2015 р. Справа № 917/1449/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Антекс", 61064, м. Харків, Полтавський шлях, 123

до Публічного акціонерного товариства "Дочірній банк Сбербанк Росії", 01034, м. Київ, вул. Володимирська, 46

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_1, вул. Кіквідзе, 1/2, прим. 1, м. Київ

про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню

Суддя Гетя Н.Г.

від позивача: не зявився

від відповідача: ОСОБА_2

від третьої особи: не зявився

Після виходу з нарадчої кімнати, суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення та повідомив дату складання повного рішення.

Суть справи: розглядається позовна заява про визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, що вчинений 22 квітня 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1, зареєстрований в реєстрі за № 2195.

Представник позивача на задоволенні позовних вимог наполягає з мотивів, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача в попередньому засіданні підтримав заперечення, викладені у відзиві на позовну заяву (а.с. № 136), та просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

Третя особа в засідання суду не з'явилась та надіслала письмові пояснення по справі ( а.с. № 41) в яких просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог. Розгляд справи просить проводити без її участі.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши докази, суд встановив: Виконавчим написом від 22 квітня 2015 року приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1, що зареєстрований в реєстрі за № 2195, запропоновано звернути стягнення на нерухоме майно, а саме: нежитлове приміщення (будівля заводоуправління літ. «А-2» площею 1 385,8 кв. м., в тому числі складові частини: прибудова «а», прибудова « 1,а», прибудова «3,а», крильце « 3,а», крильце « 4,а», підвал, площею 62,6 кв.м., що розташоване за адресою: Полтавська обл., м. Лубни, вул. Комунарівська, буд. 13/27, а також земельну ділянку площею 0,1653 га, яка розташована за вищевказаною адресою, за рахунок реалізації якого задовольнити вимоги відповідача - ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» на суму 155 937,93 євро та 101 083,77 грн (а.с. № 5).

Право власності на вищевказане нерухоме майно належить ТОВ «Антекс» і зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно Реєстраційною службою Лубенського міськрайонного управління юстиції Полтавської області « 22» березня 2013 року, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 7, номер запису про право власності 493641 ( копія витягу з Державного реєстру індексний номер 1780988 від 29.03.2013 року додається).

Право власності на вищевказану земельну ділянку належить ТОВ «Антекс» і зареєстровано за в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно « 04» квітня 2013 року, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 7, номера запису про право власності 620269 (копія витягу з державного реєстру індексний номер 2261347 від 10.04.2013 р. додається).

Вищезазначене нерухоме майно та земельна ділянка передано в іпотеку ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» за іпотечним договором № 03-В/13/75/ЮО/1, який посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_3 24.04.2013р. (а.с. - 9-20).

Як вбачається з матеріалів справи, Державною виконавчою службою у м. Полтава відкрите виконавче провадження за виконавчим написом № 2195, що виданий 22.04.2015р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1, що підтверджується копією постанови державного виконавця та заяви ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» від 08.06.2015р. (а.с. - 6-8).

ТОВ «Антекс» вважає виконавчий нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, мотивуючи це наступним:

Нотаріус, вчиняючи виконавчий напис, діяв у порушення вимог ч.ч. 1, 3 ст. 13-1 Закону України «Про нотаріат", тобто здійснював нотаріальну діяльність за межами Київського міського нотаріального округу, до якого цей нотаріус належить. Адже майно, яке знаходиться в іпотеці, розташоване в місті Лубни, Полтавська область, іпотечний договір посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_3 24.04.2013р.

Згідно п.9.5 договору іпотеки передбачено судовий порядок вирішення спорів між іпотекодавцем, яким є позивач, та іпотекодержателем - відповідачем, що відповідає вимогам ч.3 ст.33 Закону України "Про іпотеку". |

Відповідно до вимог ч.3 ст.13-1 Закону України "Про нотаріат" нотаріус не вправі здійснювати нотаріальну діяльність за межами свого нотаріального округу, за винятком заміщення інших нотаріусів у випадках, передбачених цим Законом. Частина 1 ст.13-1 Закону встановлює, що нотаріальний округ - це територіальна одиниця, в межах якої нотаріус здійснює нотаріальну діяльність і в межах якого знаходиться державна нотаріальна контора, в якій працює державний нотаріус, або робоче місце (контора) приватного нотаріуса.

Позивач вважає, що при вчиненні оспорюваного виконавчого напису нотаріус діяв з порушенням вимог ч.ч.1, 3 ст.13-1 Закону України "Про нотаріат", тобто здійснював нотаріальну діяльність за межами Київського міського нотаріального округу, до якого цей нотаріус належить, оскільки іпотечне майно, на яке запропоновано звернути стягнення за виконавчим написом, знаходиться на території міста Лубни, Полтавська область.

При винесенні рішення суд виходив з наступного:

Відповідно до частин першої та третьої статті 33 Закону України Про іпотеку у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно з ст. 87 Закону України "Про нотаріат" для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість.

Приписами статті 88 Закону України "Про нотаріат" передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Згідно зі ст. 13 ГПК України місцеві господарські суди розглядають у першій інстанції усі справи, підвідомчі господарським судам.

Згідно з абз. 2 пункту 8 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам" від 24 жовтня 2011 року № 10 зазначено, що спори між боржниками і стягувачами, а також спори за позовами інших осіб, прав та інтересів яких стосуються нотаріальні дії чи акт, у тому числі про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, про повернення стягнутого за виконавчим написом, вирішуються господарським судом за позовами боржників або зазначених осіб до стягувачів, якщо суб'єктний склад сторін відповідного спору відповідає приписам статті 1 ГПК України.

В господарських судах при вирішенні спору між боржниками і стягувачами про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, вирішується питання про захист права, заснованого на приписах цивільного чи господарського законодавства, тобто розглядається справа за наявності між боржниками і стягувачами спору про право.

Господарські суди при розгляді позову про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, перевіряють лише належність банку, як кредитору, права звернення стягнення на предмет іпотеки для задоволення його вимог за кредитним договором, правильність вимог, зазначених у виконавчому написі або встановлюють наявність (відсутність) обєктивних обставин, при яких виконавчий напис втратив чинність та не підлягає виконанню.

При цьому, господарські суди не повинні перевіряти правильність виконавчого напису з позиції законності дій приватного нотаріуса при його вчиненні та здійснювати оцінку його діям при вчиненні виконавчого напису, оскільки за змістом статей 1, 2, 18 ГПК України, статей 1 і 3 Закону України "Про нотаріат" нотаріус не може бути відповідачем у господарському процесі, а у відповідності до статті 50 названого Закону нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду.

Відповідно до абз. 3 пункту 8 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам" від 24 жовтня 2011 року № 10 зазначено, що до господарського суду не можуть оскаржуватися дії нотаріуса щодо вчинення виконавчого напису, коли йдеться виключно про порушення нотаріусом правил вчинення відповідної нотаріальної дії і при цьому позивачем не порушується питання про захист права, заснованого на приписах цивільного чи господарського законодавства.

Судом враховано вищенаведені норми чинного законодавства та роз'яснення Пленуму Вищого господарського суду України. На підставі викладеного суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання таким, що не підлягає виконанню оспорюваного виконавчого напису, з підстав викладених у позовній заяві, задоволенню не підлягають, оскільки межах господарського спору про право, основаного на вчинені нотаріальної дії, суд не може надавати оцінку діям нотаріуса, який не є відповідачем в господарській справі, та перевіряти чи були дотримані вимоги Інструкції "Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України" при вчиненні виконавчого напису.

Відповідно до статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі статтею 33 цього ж Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В силу вказаної норми предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обов'язки сторін у справі та складаються з фактів, якими позивач обґрунтовує підстави позову, та фактів, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст.34 ГПК України).

Частиною 1 ст.43 ГПК України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, а згідно ч. 2 цієї ж статті ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно положень ст. 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

За викладеного, застосовуючи основні конституційні засади судочинства, принцип верховенства права, виходячи з фактичних обставин справи, зясування природи дійсних правовідносин між сторонами у даному спорі та чинного законодавства України, яке повинно застосовуватися до них при вирішенні спору, господарський суд дійшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

На підставі матеріалів справи та керуючись статтями 32, 33,43,49, 82-85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1.Відмовити в задоволенні позовних вимог.

Повне рішення складено 21.09.2015 р.

Суддя Н.Г. Гетя