КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" вересня 2015 р. Справа№ 910/8868/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Сухового В.Г.

Агрикової О.В.

при секретарі судового засідання Євдокимові В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Інжинірингова компанія «Нова Лайт»

на рішення Господарського суду м. Києва

від 16.06.2015

у справі № 910/8868/15 (суддя Демидов В.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Шредер»,

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інжинірингова компанія «Нова Лайт»,

про стягнення 85727,03 грн,

за участю представників:

від позивача: Бригідир Н.Г - представник (довіреність № 908 від 01.09.15);

від відповідача: Андрієвська О.О. - представник (довіреність № б/н від 15.07.15);

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Шредер» (далі - ТОВ «Шредер») звернулось до Господарського суду м. Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інжинірингова компанія «Нова Лайт» (далі - ТОВ «Інжинірингова компанія «Нова Лайт») про стягнення 85727,03 грн, з яких 60518,27 грн основного боргу, 9283,34 грн пені, 795,86 грн 3% річних та 15129,57 грн штрафу за несвоєчасну оплату товару в розмірі 25 % згідно договору.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 16.06.2015 у справі №910/8868/15 позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Інжинірингова компанія «Нова Лайт» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Шредер» заборгованість у розмірі 60518,27 грн, пеню 9274,23 грн, 3% річних у розмірі 795,86 грн, штраф 15129,57 грн та 1825,17 грн судового збору. В решті позову відмовлено.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Інжинірингова компанія «Нова Лайт» з даним рішенням не погодилось та посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, які мають значення для правильного вирішення справи та невідповідність висновків встановленим обставинам, звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог щодо стягнення штрафу у розмірі 15129,57 грн.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 17.07.2015 апеляційну скаргу прийнято до апеляційного провадження, розгляд справи призначено на 07.09.2015.

07.09.2015 розпорядженням секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду, у зв'язку з перебуванням судді Жук Г.А. на лікарняному, справу № 910/8868/15 передано для розгляду судовій колегії у складі: головуючий суддя Мальченко А.О., судді Агрикова О.В., Суховий В.Г.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 07.09.2015 справу № 910/9481/13 прийнято до провадження вищезазначеною колегією суддів.

Позивач скористався правом, наданим статтею 96 Господарського процесуального кодексу України, надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Господарського суду м. Києва без змін.

В судовому засіданні представник скаржника підтримав вимоги, викладені в апеляційній скарзі, просив скасувати рішення Господарського суду м. Києва від 16.06.2015 у справі № 910/8868/15 та відмовити в задоволенні позовних вимог щодо стягнення штрафу у розмірі 15129,57 грн.

Представник позивача проти доводів апеляційної скарги заперечив повністю через їх безпідставність, у зв'язку з чим просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення Господарського суду м. Києва від 16.06.2015 у справі № 910/8868/15 залишити без змін.

07.09.2015 в судовому засіданні колегією суддів було оголошено вступну та резолютивну частини постанови апеляційного господарського суду.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні у справі докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування господарським судом норм чинного законодавства, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, з огляду на наступне.

Як встановлено місцевим господарським судом та підтверджується матеріалами справи, 23.09.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Шредер» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Нова Лайт» було укладено договір купівлі-продажу продукції № 91-05 (далі за текстом - договір), за умовами якого (п.1.1 договору) у порядку та на умовах, визначених у цьому договорі, позивач зобов'язується передати у власність відповідача, а відповідач зобов'язується прийняти та оплатити продукцію, найменування та кількість якої наведено у п.1.2 цього договору: номенклатура, одиниці вимірювання і загальна кількість продукції, що підлягає поставці за цим договором, а також його ціна визначаються рахунком, що є невід'ємною частиною договору.

Загальна сума договору складає 60518,27 грн (п. 2.3 договору).

Відповідно до п. п. 3.1, 3.2 договору оплата продукції відповідачем здійснюється шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок позивача протягом 30 днів з моменту відвантаження.

За умовами договору у випадку невиконання чи неналежного виконання сторонами своїх зобов'язань щодо виготовлення, продажу, прийняття та оплати продукції в строки, передбачені договором, сторона винуватець сплачує на користь іншої сторони пеню у розмірі 0,1 % від вартості невиконаних чи неналежно виконаних зобов'язань за даним договором за кожний день прострочення (п. 8.2 договору).

Також, договором передбачено, що за односторонню необґрунтовану відмову від виконання своїх зобов'язань, що випливають з цього договору, винна сторона несе відповідальність у вигляді штрафу в розмірі 25% від вартості продукції, зазначеної в специфікації чи рахунку, що є невід'ємною частиною цього договору (п.8.5 договору).

Згідно п.9.1. договору сторони погодили, що договір набирає чинності в день його підписання уповноваженими представниками сторін, та посвідчення печатками і діє до 31.12.2014, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за ним.

Суд першої інстанції правильно встановив правову природу укладеного сторонами договору, вказавши, що такий має ознаки договору купівлі - продажу за яким, у відповідності до статті 655 Цивільного кодексу України одна сторона передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За змістом статей 626, 629 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків. Договір вважається укладеним, якщо сторони досягли згоди щодо усіх умов договору та є обов'язковим до виконання.

Отже, укладення ТОВ «Шредер» та ТОВ «Інжинірингова компанія «Нова Лайт» договору купівлі-продажу продукції №91-05 від 23.09.2014 було спрямоване на отримання останнім товару і обов'язку по здійсненню його оплати.

Покупець, у відповідності до статті 691 Цивільного кодексу України, зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

Згідно частини 1 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що позивачем на виконання умов договору було здійснено поставку товару відповідачу, що підтверджується рахунком № 401 від 23.09.2014 на суму 60518,27 грн (а.с. 18), накладною на відвантаження готової продукції №153 від 23.09.2014 одержувачу ТОВ «Інжинірингова компанія «Нова Лайт» на суму 60518,27 грн (а.с. 19), податковою накладною від 23.09.2014 № 50 за договором (а.с. 20).

Однак, в порушення своїх договірних зобов'язань, відповідач за поставлений товар не розрахувався, у зв'язку з чим у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем у розмірі 60 518,27 грн.

Суд апеляційної інстанції находить правильним висновок суду першої інстанції про обґрунтованість вимог позивача щодо стягнення з відповідача вищевказаної суми заборгованості за отриману, але не оплачену партію товару.

Як вбачається з позовної заяви крім основної суми боргу, позивач просить стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 795,86 грн.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3 % річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Колегія суддів встановила, що позивачем правильно розраховано розмір 3 % річних, а відтак, місцевий господарський суд дійшов мотивованого висновку щодо задоволення цих позовних вимог у заявленому позивачем обсязі.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 9 283,34 грн та 25% штрафу за несвоєчасну оплату товару в розмірі 15 129,57 грн.

Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, зокрема, стягнення пені та порядок її нарахування, передбачено статтею 549 Цивільного кодексу України, статтями 230-232 Господарського кодексу України, а також Законом України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань».

Штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання, або неналежного виконання господарського зобов'язання (частина 1 статті 230 Господарського кодексу України).

Частиною 4 статті 231 Господарського кодексу України встановлено, що у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

За приписами частини 6 вказаної статті штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

У відповідності до статей 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" вiд 22.11.1996 № 543/96-ВР платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Крім того, відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язань припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано, якщо інше не встановлено законом або договором.

Перевіривши наведений позивачем розрахунок пені, судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду про наявність підстав для часткового задоволення вказаної позовної вимоги у сумі 9 274,23 грн.

Разом з тим, колегія суддів апеляційного господарського суду не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо стягнення з відповідача штрафу у розмірі 15129,57 грн та вважає, що в цій частині суд дійшов помилкового висновку щодо задоволення позовної вимоги.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

За приписами статей 509, 526 ЦК України, статей 173, 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як вбачається з умов договору, сторони погодили, що за односторонню необґрунтовану відмову від виконання своїх зобов'язань, що випливають з даного договору, винна сторона несе відповідальність у вигляді штрафу.

Враховуючи, що позивачем не було надано будь-яких належних доказів відмови відповідача від виконання зобов'язання, колегія суддів погоджується з доводами апелянта щодо неповного з'ясування судом обставин справи, у зв'язку з чим суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо наявності підстав для стягнення з відповідача штрафу.

Згідно пункту 2 частини 1 статті 103 Господарського процесуального кодексу України, апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати рішення повністю або частково і прийняти нове рішення.

У відповідності до пунктів 1,4 частини 1 статті 104 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

З огляду на встановлене, апеляційну скаргу ТОВ «Інжинірингова компанія «Нова Лайт» судова колегія визнає обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду м. Києва від 16.06.2015 у справі №910/8868/15 - частковому скасуванню.

Судові витрати у відповідності до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, підлягають перерозподілу.

Керуючись статтями 4-3, 32, 34, 43, 49, 99, 101 - 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Інжинірингова компанія «Нова Лайт» на рішення Господарського суду міста Києва від 16.06.2015 у справі №910/8868/15 задовольнити.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 16.06.2015 у справі №910/8868/15 в частині стягнення штрафу в сумі 15129,57 грн скасувати.

3. Постановити нове рішення, яким позов задовольнити частково.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Інжинірингова компанія «Нова Лайт»» (02660, м. Київ, проспект Визволителів, б.6, кв.1, код 37035128) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Шредер» (46005, м. Тернопіль, вул. Микулинецька, буд. 46-Б, код 00231024) заборгованість у розмірі 60518 грн. (шістдесят тисяч п'ятсот вісімнадцять) грн. 27 коп., пеню у розмірі 9274 (дев'ять тисяч двісті сімдесят чотири) грн. 23 коп., 3% річних у розмірі 795 (сімсот дев'яносто п'ять) грн. 86 коп. та 1503 (одна тисяча п'ятсот три) грн. 02 коп. судового збору.

5. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Шредер» (46005, м. Тернопіль, вул. Микулинецька, буд. 46-Б, код 00231024) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Інжинірингова компанія «Нова Лайт»» (02660, м. Київ, проспект Визволителів, б.6, кв.1, код 37035128) 913 (дев'ятсот тринадцять) грн. 50 коп. судового збору за розгляд справи апеляційним господарським судом.

6. Доручити Господарському суду м. Києва видати відповідні накази.

7. Матеріали справи №910/8868/15 повернути до Господарського суду м. Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя А.О. Мальченко

Судді В.Г. Суховий

О.В. Агрикова