ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" вересня 2015 р.Справа № 922/4009/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Суслової В.В.

при секретарі судового засідання Помпі К.І.

розглянувши справу

за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, м. Харків
до 1. Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, смт. Ков'яги , 2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Кузьминецьке", м. Кузьминці
про стягнення 266115,15 грн.
за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_3, довіреність від 01.04.2015 року;

першого відповідача - не з'явився;

другого відповідача - не з'явився;

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 та Товариства з обмеженою відповідальністю "Кузьминецьке" про солідарне стягнення з двох відповідачів інфляційних втрат у розмірі 257494,41 грн. та 3% річних у розмірі 8620,74 грн. Позовні вимоги позивач обгрунтовує неналежним виконанням другим відповідачем умов договору поставки від 06.03.2013 року, за неналежне виконання якого, перший відповідач несе солідарну відповідальність відповідно до договору поруки №06/03 від 06.03.2013 року. Витрати по сплаті судового збору у розмірі 5322,30 грн. позивач також просить стягнути солідарно з відповідачів.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 13 липня 2015 року було прийнято вказану позовну заяву, порушено провадження у справі та призначено її розгляд на 11 серпня 2015 року об 12:15 год.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 11.08.2015 року розгляд справи було відкладено на 07 вересня 2015 року об 11:30 год. у зв'язку з неявкою у судове засідання представників відповідачів та ненадання останніми витребуваних документів.

У судовому засіданні 07 вересня 2015 року був присутній представник позивача, який підтримує позов в повному обсязі та просить суд його задовольнити.

Відповідачі своїх представників до суду не правили, витребуваних документів не надали, про причину неявки суд не повідомили, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином, про що свідчать поштові повідомлення які знаходяться в матеріалах справи.

Враховуючи те, що норми ст. 65 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих ним повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній та додатково поданими на вимогу суду матеріалами та документами.

В силу ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до вимог ст. 32 Господарського процесуального кодексу України: доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Розглянувши матеріали справи, повно та всебічно дослідивши матеріали справи в їх сукупності, надаючи правову оцінку позовним вимогам, вислухавши пояснення представника позивача, суд встановив наступне.

06 березня 2013 року між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (позивачем, постачальником) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кузьминецьке» (другим відповідачем, покупцем) було укладено договір поставки засобів захисту рослин № 06/03 (договір), відповідно до п.1.1 якого, позивач зобов'язується поставити другому відповідачеві засоби захисту рослин, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити вказану продукцію.

Відповідно до п.3.1 договору, вартість поставленого товару, визначається згідно видаткових накладних постачальника.

Згідно з п. 4.1. договору, поставка товару у повному обсязі має бути здійснена у строк до 30.10.2013 року.

Пунктом 3.2. договору сторони узгодили, що покупець має перечислити кошти за поставлену продукцію шляхом перерахування на розрахунковий розрахунок постачальника не пізніше 30.10. 2013 року.

Згідно з п. 5.2 договору, при порушенні строків оплати, визначених пп. 3.2 договору, покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної ставки НБУ від загальної суми заборгованості, яка діє на даний період за кожен день прострочки нездійсненої оплати за поставлений товар.

Також, 06.03.2013 року між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 (першим відповідачем, поручителем) укладено договір поруки №П-06/03, відповідно до п.1.1 якого ФО-П ОСОБА_2 зобов'язався солідарно відповідати за виконання другим відповідачем зобов'язань щодо здійснення останнім розрахунку та можливих штрафних санкцій за договором поставки засобів захисту рослин № 06/03 від 06.03.2013 року.

Відповідно до п. 3.1.1. договору поруки, поручитель зобов'язаний протягом трьох робочих днів, від дати отримання письмової вимоги кредитора про невиконання/неналежне виконання ТОВ «Кузьминецьке» будь-якого з зобов'язань, забезпечених порукою, та необхідності виконання таких зобов'язань поручителем, а також документів, які підтверджують факт невиконання/неналежного виконання ТОВ «Кузьминецьке», зобов'язань, забезпечених порукою, виконати невиконані/неналежно виконані ТОВ «Кузьминецьке» зобов'язання, забезпечені порукою, шляхом перерахування несвоєчасно сплаченої суми боргу та/або, штрафних санкцій, інших витрат кредитора, пов'язаних із захистом свого порушеного права на рахунок останнього, вказаний у цьому договорі в розділі "Реквізити Сторін" або в письмовій вимозі кредитора.

У випадку невиконання другим відповідачем своїх зобов'язань, забезпечених порукою, нести відповідальність перед кредитором як солідарні боржники (п. 3.1.2).

Відповідно до п. 4.3. договору поруки, у випадку порушення поручителем підпункту 3.1.1 цього договору, поручитель сплачує кредитору пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період порушення, від невиконаних зобов'язань, зобов'язань, забезпечених порукою, за кожен день прострочки.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору поставки засобів захисту рослин № 06/03 від 06.03.2013року, постачальник поставив покупцю засоби захисту рослин в асортименті, кількості та по цінам, зазначеним у видаткових накладних: 27.05.2013 року на суму 317082,85 грн., згідно накладної № РН-0000030; 20.06.2013 року на суму 226336,25 грн., згідно накладної № РН-0000038. Таким чином, на виконання своїх зобов'язань за договором поставки, позивач здійснив другому відповідачу поставку товару на загальну суму 543449,10 грн.

Проте, другий відповідач, всупереч вимогам договору поставки, свої зобов'язання щодо своєчасної оплати за отриманий товар не виконав, що змусило звернутись позивача у жовтні 2014 року до господарського суду Харківської області з позовом про солідарне стягнення з відповідачів суми боргу в розмірі 543449,10 грн. та нарахованих за неналежне виконання умов договору поставки пені в розмірі 36373,87 грн., інфляційних втрат в розмірі 92376,37 грн. та 3% річних в розмірі 15633,47 грн.

Рішенням господарського суду Харківської області від 23.12.2014 року по справі № 922/4802/14 позовні вимоги позивача були задоволені частково та стягнуто з другого позивача на користь позивача заборгованість за договором поставки в сумі 543449,10 грн., пені в розмірі 36180,30 грн., 3% річних в розмірі 15588,80 грн., інфляційних втрат в розмірі 92376,37 грн., судовий збір в розмірі 13751,90 грн. В решті позову відмовлено.

На виконання вказаного рішення господарським судом Харківської області 12.01.2015 року був виданий наказ суду на примусове виконання рішення.

Проте, як свідчать матеріали справи, другий відповідач сплатив повністю заборгованість в повному обсязі лише 27.04.2015 року, про що свідчить виписка банку, яка знаходиться в матеріалах справи.

На підставі вказаного, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення донарахованих сум 3% річних за період 16.10.2014 року по 26.04.2015 року у розмірі 8620,74 грн. та інфляційних втрат за період жовтень 2014 року - квітень 2015 року у розмірі 257494,41 грн., які просить стягнути солідарно з двох відповідачів.

Надаючи правову оцінку позовним вимогам, суд виходить з наступного.

Згідно ст. 509 Цивільного зобов'язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України та ст. 174 Господарського кодексу України.

Наведені норми передбачають, що господарські зобов'язання можуть виникати безпосередньо з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

За змістом ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Частиною 3 статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням проведеним належним чином.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст.193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.193 Господарського кодексу України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналіз зазначеної статті вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобовязання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобовязання.

Крім того відповідно до розділу 7 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 року та ст. 599 Цивільного кодексу України, саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України сум.

Якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів виконано не своєчасно, кредитор вправі вимагати стягнення з боржника в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов'язання.

Перевіривши нарахування сум 3% річних за період з 16.10.2014 року по 26.04.2015 року та інфляційних втрат за період жовтень 2014 року - квітень 2015 року, які заявлені позивачем до стягнення, суд дійшов висновку про їх правомірність та обгрунтованість.

Однак, дослідивши матеріали справи, суд не знаходить правових підстав для солідарного стягнення вказаних сум з двох відповідачів, оскільки під час розгляду справи № 922/4802/14, судом було встановлено, що позивач із вимогою про виконання грошового зобов'язання до першого відповідача не звертався та доказів на спростування даного факту до суду не надав, а одже порука за договором є такою, що припинена відповідно до ч. 4 ст. 559 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 35 ГПУ України, факти встановлені рішенням господарського суду, за винятком встановлених рішенням третейського суду, під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Одже, на підставі вказаного, суми 3% річних у розмірі 8620,74 грн. та інфляційних втрат у розмірі 257494,41 грн. підлягають стягненню лише з другого відповідача, який прострочив виконання грошового зобов'язання.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 ГПК України. У спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 1, 4, 12, 22, 33-34, 38, 43, 47-49, 75, ст. 82-85, Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В солідарному стягненні - відмовити.

В задоволенні позовних вимог до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 - відмовити.

Позовні вимоги до Товариства з обмеженою відповідальністю "Кузьминецьке" - задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Кузьминецьке" (23712, Вінницька область, Гайсинський район, с. Кузминці, вул. Левіна, 11, код ЄДРПОУ 42, р/р 8466 в ПАТ ПуМБ у м. Донецьк, МФО 334851) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (61204, АДРЕСА_1, код ЄДРПОУ НОМЕР_1, р/р НОМЕР_2 в ПАТ "УкрСиббанк" м. Харків, МФО 351005) - 8620,74 грн. 3% річних, 257494,41 грн. інфляційних втрат, 5322,30 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили відмовити.

Повне рішення складено 10.09.2015 р.

Суддя В.В. Суслова

справа 922/4009/15