РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.09.2015Справа №910/16258/15
Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Чинчин О.В., при секретарі судового засідання Бігмі Я.В., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Компарекс Україна»
до про Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредит Колекшн Груп» стягнення заборгованості в розмірі 1 344 375 грн. 09 коп.
Представники:

від Позивача: Грай М.П. (представник за Довіреністю);

від Відповідача: Семененко Н.В. (представник за Довіреністю);

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Товариство з обмеженою відповідальністю «Компарекс Україна» (надалі також - «Позивач») звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредит Колекшн Груп» (надалі також - «Відповідач») про стягнення заборгованості в розмірі 1 344 375 грн. 09 коп.

Позовні вимоги вмотивовано тим, що 13.01.2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Компарекс Україна» (Ліцензіат) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредит Колекшн Груп» (Субліцензіат) було укладено Субліцензійний договір №1200/01-14, відповідно до умов якого Ліцензіат в порядку та на умовах цього Договору за винагороду (роялті) надає Субліцензіату право на користування Програмним забезпеченням, перелік якого зазначено в Додатках до цього Договору, що є його невід»ємними частинами. Як зазначає Позивач, на виконання умов Договору він передав Відповідачу постійні (тимчасові) ліцензії, що підтверджується Актом приймання - передачі ліцензії, проте Відповідач неналежним чином виконує умови Договору в частині своєчасної та повної оплати роялті. Таким чином, заборгованість Відповідача перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Компарекс Україна» становить 1 199 923 грн. 97 коп. Крім того, враховуючи неналежне виконання своїх зобов'язань за Договором Позивач просить Суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредит Колекшн Груп» інфляційні у розмірі 26 398 грн. 33 коп., 3% річних у розмірі 5 621 грн. 56 коп. та пеню у розмірі 112 431 грн. 23 коп.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 26.06.2015 р. порушено провадження у справі № 910/16258/15, судове засідання призначено на 15.07.2015 р.

13.07.2015 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у зв'язку із неможливістю уповноважених представників бути присутніми в судовому засіданні.

13.07.2015 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у зв'язку із неможливістю уповноваженого представника бути присутнім в судовому засіданні.

15.07.2015 року в судове засідання представники сторін не з'явились, про час і місце судового засідання були повідомлені належним чином, вимоги ухвали суду про порушення провадження по справі від 26.06.2015 року не виконали.

Суд на місці ухвалив - задовольнити клопотання представників сторін про відкладення розгляду справи.

Крім того, Суд, ознайомившись з матеріалами справи, керуючись ст. 38 ГПКУ, з метою повного та всебічного розгляду спору, прийшов до висновку - зобов'язати Відповідача надати докази на підтвердження оплати заборгованості в розмірі 1 199 923,97 грн. за Субліцензійним договором №1200/01-14 від 13.01.2014 року.

Суд зазначає, що відповідно до ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.

Як зазначає Верховний Суд України в листі №1-5/45 від 25.01.2006 критерії оцінювання розумності строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ. Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади.

Відтак, виходячи з неявки представників сторін в судове засідання, невиконанням вимог ухвали суду, що унеможливлює встановлення всіх фактичних обставин про справі, з метою створення сторонам необхідних умов для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, забезпечення рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, суд вважає за доцільне продовжити строк розгляду спору на 15 днів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.07.2015 р. продовжено строк розгляду спору на 15 днів, відкладено розгляд справи на 02.09.2015 р., у зв'язку з неявкою представників сторін в судове засідання, невиконанням вимог ухвали суду, витребуванням додаткових доказів по справі, клопотанням про відкладення розгляду справи, продовженням строків розгляду спору.

01.09.2015 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшли документи на виконання вимог ухвали суду про порушення провадження у справі.

02.09.2015 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшов відзив на позовну заяву, яким просив відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В судовому засіданні 02 вересня 2015 року представник Позивача надав усні пояснення по суті спору, якими підтримав вимоги та доводи позовної заяви. В судовому засіданні представник Відповідача заперечив проти позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Відповідно до статті 82 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

В судовому засіданні 02 вересня 2015 року, на підставі статті 85 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частини Рішення.

Відповідно до статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України, в судовому засіданні складено протокол.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ

13.01.2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Компарекс Україна» (Ліцензіат) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредит Колекшн Груп» (Субліцензіат) було укладено Субліцензійний договір №1200/01-14, відповідно до умов якого Ліцензіат в порядку та на умовах цього Договору за винагороду (роялті) надає Субліцензіату право на користування Програмним забезпеченням, перелік якого зазначено в Додатках до цього Договору, що є його невід»ємними частинами.

Відповідно до п. 3.1 Договору загальний розмір винагороди за ліцензії (роялті) та порядок її здійснення погоджується Сторонами у відповідному Додатку до цього Договору. Платіж здійснюється без ПДВ відповідно до підпункту 196.1.6 пункту 196.1 статті 196 Податкового кодексу України.

Згідно з п.3.2 Договору роялті сплачується Субліцензіатом на підставі рахунків - фактур у строки, вказані у відповідних додатках до цього Договору, шляхом безготівкового перерахунку грошових коштів на розрахунковий рахунок Ліцензіата.

Пунктом 5.2 Договору передбачено, що Субліцензіат у випадку порушення встановлених даним Договором розміру та строків внесення винагороди сплачує Ліцензіату неустойку у вигляді пені у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діє у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

У п.9.1 Договору визначено, що він вступає в силу з дня його підписання Сторонами і діє до 31 березня 2016 року, а в частині розрахунків - до їх повного виконання.

Додатком №1 до Субліцензійного договору №1200/01-14 від 13.01.2014 року Сторони погодили перелік постійних (тимчасових) ліцензій, які надаються Ліцензіатом Субліцензіату в рамках Програми ліцензування та їх вартість за 2 рік користування з 01.04.2014 р. по 31.03.2015 р. у розмірі 460 596 грн. 75 коп. та за 3 рік користування з 01.04.2015 р. по 31.03.2016 р. у розмірі 460 596 грн. 75 коп.

Відповідно до п.2 Додатку дозвіл на використання вищевказаного Програмного забезпечення надається Субліцензіату за Актом протягом 14 робочих днів з дати початку 2 року користування ліцензіями в порядку, що передбачений статтею Договору.

Згідно з п.4 Додатку сума роялті за весь період, у відповідності до переліку, наведеному в п.1, є еквівалентом 113 355,34 доларів США за курсом долару на дату 27.03.2013 року, що становить 812,66 гривень за 100 США.

Роялті за 2 рік з 1 квітня 2014 р. по 31 березня 2015 р. в сумі 460 596 грн. 75 коп. сплачується не пізніше 15 квітня 2014 року. Роялті за 3 рік з 1 квітня 2015 р. по 31 березня 2016 р. в сумі 460 596 грн. 75 коп. сплачується не пізніше 15 квітня 2015 року (п.5 Додатку №1)

Додатковою угодою №1 від 05.01.2015 року до Субліцензійного договору №1200/01-14 від 13.01.2014 року Сторони дійшли згоди щодо роялті за 2 рік з 1 квітня 2014 р. по 31 березня 2015 р. в сумі 599 491 грн. 05 коп. сплачується не пізніше 15 квітня 2014 року. Роялті за 3 рік з 1 квітня 2015 р. по 31 березня 2016 р. в сумі 1 199 923 грн. 97 коп. сплачується не пізніше 22 квітня 2015 року.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Субліцензійного договору №1200/01-14 від 13.01.2014 року Позивач передав, а Відповідач в свою чергу отримав постійні (тимчасові) ліцензії за 2 рік на суму в розмірі 460 596 грн. 75 коп., загальний розмір роялті складає 460 596 грн. 75 коп. за 2 рік користування з 1 квітня 2014 р. по 31 березня 2015 р., що підтверджується Актом №1 приймання ліцензій згідно Додатку №1 від 13.01.2014 року до Субліцензійного договору №1200/01-14 від 13.01.2014 року.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, Позивач зазначає, що Відповідач неналежним чином виконує умови Договору в частині своєчасної та повної оплати роялті. Таким чином, заборгованість Відповідача перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Компарекс Україна» становить 1 199 923 грн. 97 коп. Крім того, враховуючи неналежне виконання своїх зобов'язань за Договором Позивач просить Суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредит Колекшн Груп» інфляційні у розмірі 26 398 грн. 33 коп., 3% річних у розмірі 5 621 грн. 56 коп. та пеню у розмірі 112 431 грн. 23 коп.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Суд вважає, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Компарекс Україна» підлягають задоволенню з наступних підстав.

Внаслідок укладення Субліцензійного договору №1200/01-14 від 13.01.2014 року між сторонами згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, виникли цивільні права та обов'язки.

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).

Згідно з приписами статті 1109 Цивільного кодексу України за ліцензійним договором одна сторона (ліцензіар) надає другій стороні (ліцензіату) дозвіл на використання об'єкта права інтелектуальної власності (ліцензію) на умовах, визначених за взаємною згодою сторін з урахуванням вимог цього Кодексу та іншого закону.У випадках, передбачених ліцензійним договором, може бути укладений субліцензійний договір, за яким ліцензіат надає іншій особі (субліцензіату) субліцензію на використання об'єкта права інтелектуальної власності. У цьому разі відповідальність перед ліцензіаром за дії субліцензіата несе ліцензіат, якщо інше не встановлено ліцензійним договором.

Згідно зі статтями 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Субліцензійного договору №1200/01-14 від 13.01.2014 року Позивач передав, а Відповідач в свою чергу отримав постійні (тимчасові) ліцензії за 2 рік на суму в розмірі 460 596 грн. 75 коп., загальний розмір роялті складає 460 596 грн. 75 коп. за 2 рік користування з 1 квітня 2014 р. по 31 березня 2015 р., що підтверджується Актом №1 приймання ліцензій згідно Додатку №1 від 13.01.2014 року до Субліцензійного договору №1200/01-14 від 13.01.2014 року, який оформлений належним чином та підписаний уповноваженими представниками сторін і скріплений печатками підприємств без зауважень та заперечень, в добровільному порядку.

Додатковою угодою №1 від 05.01.2015 року до Субліцензійного договору №1200/01-14 від 13.01.2014 року Сторони дійшли згоди щодо роялті за 2 рік з 1 квітня 2014 р. по 31 березня 2015 р. в сумі 599 491 грн. 05 коп. сплачується не пізніше 15 квітня 2014 року. Роялті за 3 рік з 1 квітня 2015 р. по 31 березня 2016 р. в сумі 1 199 923 грн. 97 коп. сплачується не пізніше 22 квітня 2015 року.

Судом розглянуті та відхилені заперечення Відповідача щодо неможливості використання ліцензій, оскільки Позивач не несе відповідальність за дії чи бездіяльність третіх осіб та останнім належним чином були виконані взяті на себе зобов»язання за Субліцензійним договором №1200/01-14 від 13.01.2014 року, про що не заперечувалось також представником Відповідача в судовому засіданні.

Проте, матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів відповідно до статей 33, 34, 36 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження оплати Відповідачем грошових коштів Товариству з обмеженою відповідальністю «Компарекс Україна» в розмірі 1 199 923 грн. 97 коп. за Субліцензійним договором №1200/01-14 від 13.01.2014 року.

Отже, Суд зазначає, що Відповідач, в порушення вищезазначених норм Цивільного кодексу України та умов Договору, не здійснив оплату роялті в повному обсязі, тобто не виконав свої зобов'язання належним чином, а тому позовні вимоги щодо стягнення 1 199 923 грн. 97 коп. - суми основної заборгованості є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

При зверненні до суду Позивач також просив стягнути з Відповідача на його користь 3% річних за загальний період прострочки з 23.04.2015 р. по 18.06.2015 р. у розмірі 5 621 грн. 56 коп. та інфляційні в розмірі 26 398 грн. 33 коп.

Пунктом 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитору зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. (п.4.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» №14 від 17.12.2013 року).

Суд, перевіривши розрахунок 3% річних, як плати за користування чужими грошовими коштами за період прострочки Відповідачем сплати роялті за Субліцензійним договором №1200/01-14 від 13.01.2014 року за загальний період прострочки з 23.04.2015 р. по 18.06.2015 р. вважає, що ця частина позовних вимог підлягає задоволенню у повному обсязі та до стягнення з Відповідача на користь Позивача підлягає 3% річних у розмірі 5 621 грн. 56 коп., як плати за користування чужими грошовими коштами в період прострочки виконання Відповідачем його грошового зобов'язання за загальний період з 23.04.2015 року по 18.06.2015 року.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов»язання. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (п.п. 3.1, 3.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» №14 від 17.12.2013 року)

Суд, перевіривши розрахунок інфляційних, як збільшення суми основного боргу в період прострочки виконання боржником його грошового зобов»язання в зв»язку з девальвацією грошової одиниці України, наданий Позивачем, вважає, що позовні вимоги Позивача про стягнення з Відповідача інфляційних за період з 23.04.2015 р. по 18.06.2015 р. у розмірі 26 398 грн. 33 коп. підлягають задоволенню у заявленому Позивачем розмірі, оскільки відповідно до статті 83 Господарського процесуального кодексу України суд позбавлений можливості виходити за межі позовних вимог.

Також Позивач стягнути з Відповідача на його користь пеню за загальний період прострочки з 23.04.2015 р. по 18.06.2015 р. у розмірі 112 431 грн. 23 коп.

Згідно з приписами ст. ст. 216 - 218 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій. Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. Господарські санкції застосовуються в установленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин. Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до ч.6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Статтями 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» від 22.11.96 р. № 543-96-ВР (з змінами), платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Пунктом 5.2 Договору передбачено, що Субліцензіат у випадку порушення встановлених даним Договором розміру та строків внесення винагороди сплачує Ліцензіату неустойку у вигляді пені у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діє у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Суд, перевіривши розрахунок пені, у зв»язку з неналежним виконанням умов Договору, за загальний період прострочки виконання Відповідачем його договірного грошового зобов'язання з 23.04.2015 року по 18.06.2015 року вважає, що ця частина позовних вимог підлягає задоволенню у повному обсязі та до стягнення з Відповідача на користь Позивача підлягає пеня в розмірі 112 431 грн. 23 коп. за загальний період прострочки виконання Відповідачем його договірного грошового зобов'язання з 23.04.2015 року по 18.06.2015 року.

Таким чином, з Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредит Колекшн Груп» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компарекс Україна» підлягає стягненню заборгованість у розмірі 1 199 923 грн. 97 коп., 3% річних в розмірі 5 621 грн. 56 коп., інфляційні у розмірі 26 398 грн. 33 коп. та пеня в розмірі 112 431 грн. 23 коп.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на Відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 32, 33,36, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Компарекс Україна» - задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредит Колекшн Груп» , м.Київ, ЗАЛІЗНИЧНЕ ШОСЕ, будинок 57, Ідентифікаційний код юридичної особи 34045919) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компарекс Україна» (03680, м.Київ, ВУЛИЦЯ МИКОЛИ ГРІНЧЕНКА, будинок 4-Б, Ідентифікаційний код юридичної особи 36273889) заборгованість у розмірі 1 199 923 (один мільйон сто дев'яносто дев'ять тисяч дев'ятсот двадцять три) грн. 97 (дев'яносто сім) коп., 3% річних у розмірі 5 621 (п'ять тисяч шістсот двадцять одна) грн. 56 (п'ятдесят шість) коп., інфляційні у розмірі 26 398 (двадцять шість тисяч триста дев'яносто вісім) грн. 33 (тридцять три) коп., пеню у розмірі 112 431 (сто дванадцять тисяч чотириста тридцять одна) грн. 23 (двадцять три) коп. та судовий збір у розмірі 26 887 (двадцять шість тисяч вісімсот вісімдесят сім) грн. 50 (п'ятдесят) коп.

3. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

4. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 04 вересня 2015 року.

Суддя О.В. Чинчин