РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.09.2015Справа №910/21586/15

За позовомПриватного акціонерного товариства «Топсервіс-Медтехніка»
доДержавної установи «Інститут отоларингології ім. проф. О.С. Коломійченка Національної академії медичних наук України»
простягнення 599 256,35 грн.
Суддя Босий В.П.

Представники сторін:

від позивача:Преснякова І.В.
від відповідача:Сорокопуд О.П.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство «Топсервіс-Медтехніка» (надалі - «Товариство») звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Державної установи «Інститут отоларингології ім. проф. О.С. Коломійченка Національної академії медичних наук України» (надалі - «Інститут») про стягнення 599 256,35 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на виконання умов договору №2211/ЛОР3 від 22.11.2013 р. позивач поставив товар, а відповідач зобов'язання з оплати поставленого товару не виконав, у зв'язку з чим виникла заборгованість у розмірі 429 800,00 грн. Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 16 603,23 грн. та інфляційних у розмірі 152 853,12 грн. за прострочення виконання грошового зобов'язання.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 21.08.2015 р. порушено провадження у справі та призначено її до розгляду на 09.09.2015 р.

02.09.2015 р. представником відповідача до канцелярії суду подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач проти існування заборгованості за поставлений товар не заперечував та вказував на зупинення надходження фінансування для оплати капітальних видатків, у зв'язку з чим відповідач позбавлений можливості розрахуватися з позивачем за спірний товар.

Представник позивача в судове засідання з'явилася, на виконання вимог ухвали суду надала додаткові докази, позовні вимоги підтримала повністю.

Представник відповідача в судове засідання з'явилася, надала пояснення по суті спору, позовні вимоги визнала у повному обсязі.

В судовому засіданні судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У судових засіданнях складалися протоколи згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

22.11.2013 р. між Інститутом (замовник) та Товариством (постачальник) було укладено договір №2211/ЛОР3 (надалі - «Договір»), відповідно до п. 1.1 якого постачальник зобов'язується у 2013 році поставити замовникові «Устаткування радіологічне, електромедичне та електротерапевтичне устаткування, код ДК 26.60.1» (товар), зазначені в специфікації (додаток 1 до договору) і є його невід'ємною частиною, а замовник - прийняти і оплатити такі товари.

За змістом п.п. 3.1 Договору ціна цього договору становить 561 700,00 грн. без ПДВ та може бути зменшена за взаємною згодо. Сторін або у зв'язку із зменшенням обсягів закупівлі, зокрема, з урахуванням фактичного обсягу фінансування видатків замовника.

Згідно з п. 4.1 Договору оплата за товари і послуги, які надані постачальником, проводиться за фактом поставки у разі наявності та в межах відповідних бюджетних асигнувань.

Додатковою угодою №1 від 30.12.2013 р. до Договору сторони дійшли згоди зменшити суму договору на 131 900,00 грн. та п. 3.1 викласти в наступній редакції: «Ціна цього договору становить 429 800,00 грн. без ПДВ.».

На виконання умов Договору позивач поставив, а відповідач прийняв товар на загальну суму 429 800,00 грн., що підтверджується видатковою накладною №РН-0000281 від 30.12.2013 р.

Спір у справі виник у зв'язку із неналежним, на думку позивача, виконанням відповідачем грошового зобов'язання по оплаті поставленого згідно Договору товару, у зв'язку з чим позивач вказує на існування заборгованості у розмірі суму 429 800,00 грн.

Договір є договором поставки, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 54 Цивільного кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно із ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Матеріалами справи (видатковою накладною №РН-0000281 від 30.12.2013 р.) підтверджується передача відповідачу товару згідно Договору на загальну суму 429 800,00 грн.

Згідно з пунктом 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 6 ст. 265 Господарського кодексу України до відносин поставки, не врегульованих цим кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Зі змісту ч. 1 та ч. 2 ст. 692 Цивільного кодексу України вбачається, що покупець зобов'язаний оплатити повну ціну переданого товару після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Тобто, термін виконання зобов'язання, що випливає з правовідносин купівлі-продажу, чітко встановлений вищезазначеною спеціальною нормою права - покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього.

Аналогічні висновки щодо строку виконання грошового зобов'язання зі змісту ст. 692 Цивільного кодексу України містяться в постанові Вищого господарського суду України від 28.2.2012 р. у справі №5002-8/481-2011 та Інформаційному листі Вищого господарського суду України №01-06/928/2012 від 17.07.2012 р.

Договором не було встановлено строку відстрочення оплати грошового зобов'язання, а тому з урахуванням положень ст.ст. 530, 692 Цивільного кодексу України відповідач був зобов'язаний розрахуватися за поставлений товар на наступний день після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього.

Таким чином, заборгованість відповідача за поставлений товар становить 429 800,00 грн., а строк виконання грошового зобов'язання відповідача на момент звернення позивача із позовом до суду настав.

Стосовно умови Договору в частині розрахунків у разі наявності та в межах бюджетних асигнувань, суд відзначає наступне.

Вказана умова в розумінні статей 251 та 252 Цивільного кодексу України не є подією, яка має неминуче настати зі спливом певного періоду, а тому не може бути відкладальною умовою та не створює для сторін цивільних прав та обов'язків щодо визначення строку оплати.

Відтак, зазначена умова договору не є підставою вважати таким, що не настав, або таким, настання якого залежить від надходження коштів державного бюджету, строк виконання зобов'язань по оплаті поставленої продукції, оскільки вказані положення Договору передбачають саме порядок розрахунків, а строки розрахунків чітко визначений ст. 692 Цивільного кодексу України та п. 4.1 Договору - за фактом поставки.

В даному випадку зобов'язання по оплаті поставленого за договором товару покладено на замовника (п. 1.1 Договору), а питання щодо здійснення фінансового забезпечення зобов'язань замовника не є предметом даного спору і не можуть вирішуватись в межах заявленого позову.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Матеріалами справи підтверджується наявність у відповідача грошового зобов'язання по сплаті на користь позивача на підставі Договору за переданий товар. Відповідачем вказана заборгованість визнана у повному обсязі.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Інститутом обставин, з якими чинне законодавство пов'язує можливість звільнення його від відповідальності за порушення зобов'язання, не наведено.

За таких обставин, позовні вимоги Товариства про стягнення з Інституту заборгованості у розмірі 429 800,00 грн. є правомірними та обґрунтованими.

Також позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 16 603,23 грн. та інфляційних у розмірі 152 853,12 грн. за прострочення виконання грошового зобов'язання у період з 31.12.2013 р. по лютий 2015 року.

Судом встановлено, що відповідач у встановлений строк свого обов'язку по перерахуванню коштів не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов'язання, тому дії відповідача є порушенням зобов'язання (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд перевірив наданий позивачем розрахунок та вважає за можливе стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 16 603,23 грн. та інфляційні у розмірі 152 853,12 грн.

За таких обставин суд приходить до висновку про необхідність повного задоволення позовних вимог та стягнення з Інституту на користь Товариства заборгованості у розмірі 429 800,00 грн., 3% річних у розмірі 16 603,23 грн. та інфляційних у розмірі 152 853,12 грн.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд.

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Топсервіс-Медтехніка» задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державної установи «Інститут отоларингології ім. проф. О.С. Коломійченка Національної академії медичних наук України» (03680, м. Київ, вул. Зоологічна, 3; ідентифікаційний код 02011870) на користь Приватного акціонерного товариства «Топсервіс-Медтехніка» (01011, м. Київ, вул. Рибальська, 13; ідентифікаційний код 37102340) заборгованість у розмірі 429 800 (чотириста двадцять дев'ять тисяч вісімсот) грн. 00 коп., 3% річних у розмірі 16 603 (шістнадцять тисяч шістсот три) грн. 23 коп., інфляційні у розмірі 152 853 (сто п'ятдесят дві тисячі вісімсот п'ятдесят три) грн. 12 коп. та судовий збір у розмірі 11 985 (одинадцять тисяч дев'ятсот вісімдесят п'ять) грн. 13 коп. Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 14.09.2015 р.

Суддя В.П. Босий