ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

08.09.2015р. Справа №905/298/15

за позовом: Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м.Київ,

до відповідача: Комунального комерційного підприємства Донецької міської ради «Донецькміськтепломережа», м.Донецьк,

про стягнення 246788501,42 грн

Суддя: Паляниця Ю.О.

Секретар судового засідання: Бикова Я.М.

У засіданні брали участь:

від позивача: ОСОБА_1 гол. юрисконс.

від відповідача: не зявився

СУТЬ СПРАВИ:

Позивач, Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м.Київ звернувся до господарського суду Донецької області з позовною заявою до відповідача, Комунального комерційного підприємства Донецької міської ради «Донецькміськтепломережа», м.Донецьк про стягнення основного боргу у розмірі 163476773 грн, інфляційних втрат 59411196,32 грн, 3% річних 11197164,14 грн, пені 12200104,24 грн, 7% штрафу 503263,72 грн.

Ухвалою від 10.06.2015р. господарського суду Донецької області (суддя Соболєва С.М.) за вказаною позовною заявою порушено провадження по справі №905/298/15.

23.06.2015р. у звязку з відсутністю судді Соболєвої С.М., здійснено повторний автоматичний розподіл справи, внаслідок чого її передано на розгляд судді Паляниці Ю.О.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов договору №341-12-БО від 31.07.2012р. купівлі-продажу природного газу в частині своєчасної та в повному обсязі оплати товару на суму 167441501,63 грн (серпень-грудень 2012 року), що стало підставою для нарахування інфляційних збитків, 3% річних, пені, штрафу.

Відповідач у судові засідання 24.06.2015р., 15.07.2015р., 12.08.2015р., 08.09.2015р. не зявився, будь-яких пояснень по суті спору не надав, відзиву на позовну заяву не представив. Одночасно, за висновками суду, Комунальне комерційне підприємство Донецької міської ради «Донецькміськтепломережа» було належним чином повідомлено про час та місце розгляду справи з урахуванням наступних обставин.

За приписами ст.64 Господарського процесуального кодексу України ухвала про порушення провадження у справі надсилається учасникам судового процесу за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала про відкриття провадження у справі надсилається за адресою місцезнаходження (місця проживання) сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі відсутності сторін за такою адресою, вважається, що ухвала про порушення провадження у справі вручена їм належним чином.

Відповідно до п.11 листа №01-8/123 від 15.03.2007р. Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2006 році» до повноважень господарських судів не віднесено встановлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

Статтею 93 Цивільного кодексу України встановлено, що місцезнаходженням юридичної особи є фактичне місце ведення діяльності чи розташування офісу, з якого проводиться щоденне керування діяльністю юридичної особи (переважно знаходиться керівництво) та здійснення управління і обліку.

За змістом ч.4 ст.89 вказаного Кодексу України відомості про місцезнаходження юридичної особи вносяться до Єдиного державного реєстру.

Відповідно до ч.1 ст.16 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

Згідно із спеціальним витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом на 17.07.2015р. місцезнаходженням відповідача є: 83001, м.Донецьк, вул.Постишева, 68.

Актами №444 від 11.06.2015р., б/н від 30.06.2015р., б/н від 16.07.2015р. господарського суду Донецької області визначено неможливість направлення поштової кореспонденції за вказаною адресою відповідача.

Відтак, 18.06.2015р., 08.07.2015р., 21.07.2015р., 17.08.2015р. на офіційному веб-порталі «Судова влада України» (dn.arbitr.gov.ua), у розділі «Новини та події суду» були розміщені оголошення про дату та час судових засідань у справі №905/298/15, призначених на 24.06.2015р., 15.07.2015р., 12.08.2015р., 08.09.2015р.

Наразі, про обізнаність відповідача про розгляд справи №905/298/15 свідчить наявне у матеріалах справи клопотання №23/юр від 22.07.2015р. Комунального комерційного підприємства Донецької міської ради «Донецькміськтепломережа».

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони. При цьому, норми вказаної статті зобовязують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Статтею 77 зазначеного Кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених ст.69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні. Аналогічні вимоги ст.30 Господарського процесуального кодексу України покаладено також і на посадових осіб.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, посадових осіб, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Згідно із п.3.9.2 постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

За висновками суду, незважаючи на те, що відповідач, зокрема, у судове засідання 08.09.2015р. на виклик суду не зявився, справа може бути розглянута за наявними в ній документами у відповідності до вимог ст.75 Господарського процесуального кодексу України, а неявка вказаного учасника судового спору не перешкоджає вирішенню справи по суті.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, господарський суд встановив:

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За приписами ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України, ст.174 Господарського кодексу України зобовязання виникають, зокрема, з договору.

Згідно із ст.655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як свідчать матеріали справи, 31.07.2012р. між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (продавець) та Комунальним комерційним підприємством Донецької міської ради «Донецькміськтепломережа» (покупець) було підписано договір купівлі-продажу природного газу №341-12-БО.

Згідно із п.1.1 вказаного договору продавець зобовязується передати у власність покупцю у 2012 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» за кодом згідно УКТ ЗЕД НОМЕР_1, або/та природний газ, видобутий на території України підприємствами, які не підпадають під дію статті 10 Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу», а покупець зобовязується прийняти та оплатити цей природний газ на умовах договору.

За умовами п.2.1 договору №341-12-БО від 31.07.2012р. продавець передає покупцеві з 01.08.2012р. по 31.12.2012р. газ обсягом до 27450 тис. куб. м, у тому числі по місяцях кварталів (тис. куб. м): серпень 450, вересень 500, жовтень 2500, листопад 10000, грудень - 14000.

За змістом п.5.2 укладеного сторонами правочину ціна за 1000 куб. м природного газу становить 3509 грн без урахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу, крім того: збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ 2%, податок на додану вартість за савкою 20%. Крім того, тариф на транспортування природного газу магістральними та розподільними трубопроводами - 305,60 грн, крім того ПДВ 20% - 61,12 грн, всього з ПДВ 366,72 грн. До сплати за 1000 куб. м природного газу - 3884,78 грн, крім того ПДВ - 20% - 776,96 грн, всього з ПДВ 4661,74 грн.

Відповідно до п.11.1 договору №341-12-БО від 31.07.2012р. цей договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін і діє в частині поставки газу з 01.08.2012р. до 31.12.2012р., а в частині розрахунків до їх повного виконання.

Як вказує позивач, на підставі договору №341-12-БО від 31.07.2012р. протягом серпня-грудня 2012 року Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» було поставлено Комунальному комерційному підприємству Донецької міської ради «Донецькміськтепломережа» природний газ на загальну суму 167441501,63 грн.

На підтвердження вказаних обставин, позивачем до матеріалів справи надано акти приймання-передачі природного газу у серпні, вересні 2012 року на загальну суму 3251504,91 грн, згідно із якими у серпні 2012 року продавець передав, а покупець прийняв природний газ, вартість якого з урахуванням послуги на транспортування газу становила 1461211,82 грн (313,448 тис. куб. м), а у вересні 2012 року 1790293,09 грн (384,040 тис. куб. м).

Крім того, позивачем представлено суду реєстри реалізації та транспортування природного газу з ресурсів Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» газорозподільними мережами ПАТ «Донецькміськгаз», у відповідності до яких відповідачу фактично реалізовано газ:

- у вересні 2012 року 6901,816 тис. куб. м та 5,623 тис. куб. м,

- у жовтні 2012 року 17839,353 тис. куб. м та 35,543 тис. куб. м,

- у листопаді 2012 року 42062,718 тис. куб. м та 39,197 тис. куб. м,

- у грудні 2012 року 66085,039 тис. куб. м та 42,179 тис. куб.

Виходячи зі змісту витягу з реєстрів реалізації обсягів природного газу, за договором №341-12-БО від 31.07.2012р. було реалізовано газу: у вересні 2012 року на суму 3949940,19 грн (847,311 тис. куб.м), у жовтні 2012 року 19358250,32 грн (4152,584 тис. куб. м), у листопаді 2012 року 50857539,88 грн (10909,571 тис. куб. м), у грудні 2012 року 90024266,33 грн (19311,318 тис. куб. м).

Як свідчать матеріали справи, 26.11.2012р. позивачем було задекларовано продаж відповідачу природного газу (з урахуванням послуги транспортування) на суму 3949940,19 грн з ПДВ, 27.11.2012р. 19358250,32 грн з ПДВ, 30.11.2012р. 50857539,88 грн з ПДВ, 31.12.2012р. 90024266,33 грн з ПДВ, а всього 164189996,72 грн.

За умовами п.3.4 договору №341-12-БО від 31.07.2012р. не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобовязується надати продавцеві підписані та скріплені печатками покупця та газорозподільного (газотранспортного) підприємства три примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобовязується повернути покупцеві та газорозподільному (газотранспортному) підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником та скріпленого печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Відтак, договором №14/2463/11 від 30.09.2011р. обовязок складання актів приймання-передачі природного газу, які, зокрема, містять інформацію щодо обсягу отриманого газу, покладено на відповідача.

Проте, як свідчать матеріали справи, акти приймання-передачі газу у жовтні-грудні 2012 року, частини газу у вересні 2012 року сторонами не підписані.

Виходячи з того, що відповідач своїм правом на участь у судових засіданнях не скористався, факту отримання газу у визначеному позивачем обсязі не спростував, суд розглядає справу за наявними у матеріалах справи документами та приймає до уваги обсяги газу, які визначені Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» у спірний період.

При цьому, суд зазначає, що Комунальне комерційне підприємство Донецької міської ради «Донецькміськтепломережа» за наявності документально підтверджених відомостей про поставку газу у вересні-грудні 2012 року в іншому обсязі ніж визначено позивачам, не позбавлено права та можливості звернутись до суду з заявою про перегляд рішення за нововиявленими обставинами.

Відтак, за висновками суду, у серпні-грудні 2012 року позивачем було поставлено, а відповідачем прийнято товар на загальну суму 167441501,63 грн.

Згідно із вимогами ст.ст.525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобовязання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

За приписами ст.526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст.193 Господарського кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За правилами ч.1 ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

За змістом п.6.1 договору №341-12-БО від 31.07.2012р. оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

За приписами п.1.9 постанови №14 від 17.12.2013р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» якщо у договорі виконання грошового зобовязання визначається до настання певного терміну, наприклад до 1 серпня 2014 року (частина друга статті 252 Цивільного кодексу України), то останнім днем виконання такого зобовязання вважається день, що передує цьому терміну (в даному прикладі 31 липня 2014 року).

Відтак, зобовязання з оплати газу, який було прийнято у серпні-грудні 2012 року мали бути виконані 13.09.2012р. включно, 15.10.2012р. включно (з урахуванням того, що останній день строку та наступний за ним день (13.10.2012р., 14.10.2012р.) припадали на вихідні дні (ч.5 ст.254 Цивільного кодексу України), 13.11.2012р. включно, 13.12.2012р. включно, 14.01.2013р. включно (з урахуванням того, що останній день строку (13.01.2013р.) припадав на вихідний день (ч.5 ст.254 Цивільного кодексу України).

При цьому, як вказує позивач та проти чого відповідач в порядку норм ст.ст.4-3, 33 Господарського процесуального кодексу України не заперечує, Комунальне комерційне підприємство Донецької міської ради «Донецькміськтепломережа» у повному обсязі та у передбачений договором строк за одержаний газ не розрахувалось, що стало підставою для звернення до суду з розглядуваним позовом.

Як свідчать матеріали справи, у серпні-грудні 2012 року позивач поставив відповідачу за договором №341-12-БО від 31.07.2012р. товар на загальну суму 167441501,63 грн. При цьому, відповідачем було сплачено лише 3964728,63 грн.

За таких обставин, приймаючи до уваги, що позивач зобовязання за договором №341-12-БО від 31.07.2012р. виконав належним чином, враховуючи, що відповідачем порушені взяті на себе за спірним договором обовязки в частині строку їх виконання та у повному обсязі, суд дійшов висновку, що вимоги про стягнення з Комунального комерційного підприємства Донецької міської ради «Донецькміськтепломережа» на користь позивача суми основного боргу у розмірі 163476773 грн, підлягають задоволенню у повному обсязі.

За змістом ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За приписами ст.611 зазначеного нормативно-правового акту у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

В силу норм ч.1 ст.230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ч.2 ст. 551 Цивільного кодексу України).

Частинами 2, 3 ст.549 Цивільного кодексу України передбачено, що штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

У відповідності до п.7.2 договору №341-12-БО від 31.07.2012р. у разі невиконання покупцем пункту 6.1 договору він у безспірному порядку зобовязується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу, а за прострочення понад 30 днів додатково сплатити штраф у розмірі 7% від суми прострочення платежу.

Додатковою угодою №1 від 30.11.2012р., яка набула чинності з моменту її підписання, сторони виключили з редакції п.7.2 договору №341-12-БО від 31.07.2012р. положення щодо можливості нарахування штрафу у разі невиконання покупцем пункту 6.1 договору.

Відтак, позивачем заявлено до стягнення 12200104,24 грн пені за період з 14.09.2012р. до 13.07.2013р., а також 503263,72 грн штрафу, з яких 101447,40 грн за період з 14.09.2012р. до 15.10.2012р., 401816,33 грн за період з 14.10.2012р. до 30.11.2012р.

За розрахунком суду, здійсненим за періоди з 14.09.2012р. по 14.10.2012р., з 16.10.2012р. по 29.11.2012р. (тобто, без урахування дат фактичних оплат, а також з огляду на висновки суду щодо дати, включно до якої мало бути виконано зобовязання з оплати товару, отриманого у вересні 2012 року) сума штрафу становить 503263,72 грн.

Одночасно, сума пені, з огляду на те, що у день фактичної оплати неустойка не нараховуються, становить 12143412,54 грн.

За приписами ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно із п.5.1 постанови №14 від 17.12.2013р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» кредитор вправі вимагати, в тому числі в судовому порядку, сплати боржником сум інфляційних нарахувань та процентів річних як разом з оплатою суми основного боргу, так і окремо від неї.

З огляду на вищенаведене, позивач нарахував та заявив до стягнення інфляційні збитки в сумі 59411196,32 грн за період вересень 2012 року лютий 2015 року, а також 3% річних в розмірі 11197164,14 грн за період 14.09.2012р. по 06.04.2015р.

За приписами п.3.2 постанови №14 від 17.12.2013р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Тобто, з огляду на вищенаведене, базою для нарахування інфляційної складової боргу є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, що існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, за який розраховуються інфляційні, є час прострочення з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

Поставка серпня 2012 року на суму 1461211,82 грн.

Як встановлено судом вище, платіж за зобовязаннями серпня 2012 року мав бути здійснений не пізніше 13.09.2012р. включно. Відтак, період прострочення для нарахування інфляційних витрат за ним починається з жовтня 2012 року.

Протягом жовтня 2012 року відповідач здійснював часткові оплати за цією поставкою. На 31.10.2012р. залишкова сума на останній день жовтня 2012 року, у якому здійснено платіжі, дорівнювала 852408,68 грн, яка є базою для визначення інфляційних втрат у жовтні 2012 року.

Протягом листопада 2012 року відповідач здійснював часткові оплати за цією поставкою. На 30.11.2012р. заборгованість за вказаною поставкою була повністю погашена. За таких обставин, база для нарахування інфляційних втрат у листопаді 2012 року відсутня.

Інфляційна складова боргу за період жовтень-листопад 2012 року становить 0 грн.

Поставка вересня 2012 року на суму 5740233,28 грн.

Платіж за зобовязаннями вересня 2012 року мав бути здійснений не пізніше 15.10.2012р. включно. Відтак, період прострочення для нарахування інфляційних витрат за ним починається з листопада 2012 року.

30.11.2012р. відповідач здійснив часткову оплату за цією поставкою. На 30.11.2012р. залишкова сума боргу на останній день листопада 2012 року, у якому здійснено платіж, дорівнювала 5638174,09 грн, яка є базою для визначення інфляційних втрат у листопаді 2012 року.

Протягом грудня 2012 року відповідач здійснював часткові оплати за цією поставкою. На 31.12.2012р. заборгованість за зазначеною поставкою становила 3334159,16 грн, що є базою для нарахування інфляційних втрат у грудні 2012 року.

Протягом січня 2013 року відповідач здійснював часткові оплати за цією поставкою. На 31.01.2013р. заборгованість за поставкою становила 3236716,47 грн, що є базою для нарахування інфляційних втрат у січні 2013 року.

З лютого 2013 року по лютий 2015 року заборгованість за цією поставкою також становила 3236716,47 грн, що є базою для нарахування інфляційних втрат у визначеному періоді.

Інфляційна складова боргу за цією поставкою за період з листопада 2012 року по лютий 2015 року становить 1173899,98 грн.

Поставка жовтня 2012 року на суму 19358250,32 грн.

Платіж за зобовязаннями жовтня 2012 року мав бути здійснений не пізніше 13.11.2012р. включно. Відтак, період прострочення для нарахування інфляційних витрат за ним починається з грудня 2012 року.

Платежі у визначений період від відповідача не надходили, внаслідок чого базою для нарахування інфляційних збитків є сума у розмірі 19358250,32 грн.

Інфляційна складова боргу за цією поставкою за період з грудня 2012 року по лютий 2015 року становить 7067480,77 грн.

Поставка листопад 2012 року на суму 50857539,88 грн.

Платіж за зобовязаннями листопада 2012 року мав бути здійснений не пізніше 13.12.2012р. включно. Відтак, період прострочення для нарахування інфляційних витрат за ним починається з січня 2013 року.

Платежі у визначений період від відповідача не надходили, внаслідок чого базою для нарахування інфляційних збитків є сума у розмірі 50857539,88 грн.

Інфляційна складова боргу за цією поставкою за період з січня 2013 року по лютий 2015 року становить 18428946,27 грн.

Поставка грудня 2012 року на суму 90024266,33 грн.

Платіж за зобовязаннями грудня 2012 року мав бути здійснений не пізніше 14.01.2013р. включно. Відтак, період прострочення для нарахування інфляційних витрат за ним починається з лютого 2013 року.

Платежі у визначений період від відповідача не надходили, внаслідок чого базою для нарахування інфляційних збитків є сума у розмірі 90024266,33 грн.

Інфляційна складова боргу за цією поставкою за період з лютого 2013 року по лютий 2015 року становить 32376759,49 грн.

За таких обставин, інфляційна складова боргу за простроченими зобовязаннями серпня-грудня 2012 року становить 59047086,51 грн.

Крім того, сума 3% річних, з огляду на те, що у день фактичної оплати відсотки річних не нараховуються, дорівнює 11188633,28 грн.

Таким чином, з урахуванням вищенаведеного, зясувавши обставини, повязані з правильністю здійснення позивачем розрахунків пені, штрафу, 3% річних та інфляційних збитків, здійснивши оцінку доказів, на яких ці розрахунки ґрунтуються, суд дійшов висновку, що позовні вимоги у цій частині підлягають частковому задоволенню, а саме на суми: пені - 12143412,54 грн, штрафу - 503263,72 грн, інфляційних втрат - 59047086,51 грн, відсотків річних 11188633,28 грн.

Згідно зі ст.49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір в сумі 73080 грн підлягає розподілу між сторонами пропорційно задоволеним вимогам.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м.Київ до Комунального комерційного підприємства Донецької міської ради «Донецькміськтепломережа», м.Донецьк про стягнення основного боргу 163476773,00 грн, пені 12200104,24 грн, інфляційних втрат 59411196,32 грн, 3% річних 11197164,14 грн, 7% штрафу 503263,72 грн, загалом 246788501,42 грн, задовольнити частково.

Стягнути з Комунального комерційного підприємства Донецької міської ради «Донецькміськтепломережа» (83001, Донецьк, вул. Постишева, 68, ) на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01001, м.Київ, вулиця Б.Хмельницького, буд.6, ) основний борг 163476773 грн, пеню 12143412,54 грн, 7% штрафу 503263,72 грн, інфляційних втрат 59047086,51 грн, 3% річних 11188633,28 грн, а також судовий збір в сумі 69639,64 грн.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

В іншій частині позов залишити без задоволення.

У судовому засіданні 08.09.2015р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повне рішення складено 14.09.2015р.

Суддя Ю.О.Паляниця