ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" вересня 2015 р.Справа № 922/4245/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Добрелі Н.С.

при секретарі судового засідання Савукова М.Ю.

розглянувши справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "ОСОБА_1 ворота" м. Харків
до Ізюмського комунального виробничого водопроводно-каналізаційного підприємства (водоканал) м. Ізюм
про стягнення 7975,06 грн.
за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_2, за довіреністю № 36 від 08.12.2014 року;

відповідача - не з`явився;

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «ОСОБА_1 Ворота» звернулось до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Ізюмського комунального виробничого водопровідно-каналізаційного підприємства про стягнення 7975,06 грн. за неналежне виконання умов договору № 04 від 31.05.2013 року про надання кредиту, щодо вчасного повернення кредитних коштів. Судові витрати позивач просить суд покласти на відповідача.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 22.07.2015 року було прийнято вказану позовну заяву, порушено провадження у справі та призначено її розгляд на 10.08.2015 року.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 10.08.2015 року розгляд справи було відкладено на 08.09.2015 року.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 02.09.2015 року від представника відповідача надійшов відзив на позов (вх. № 34694) разом із документами для долучення до матеріалів справи. У своєму відзиві відповідач вказує на те, що ліцензію на здійснення банківської діяльності Публічним акціонерним товариством АТ "ОСОБА_1 ворота" було відкликано відповідно до Постанови правління НБУ від 04.12.2014 року № 781, а тому у позивача не має підстав для нарахування процентів за користування кредитом та стягнення пені.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 08.09.2015 року від представника позивача надійшло клопотання про долучення документів до матеріалів справи (вх. № 35710).

Ухвалою господарського суду Харківської області від 08.09.2015 року розгляд справи було відкладено на 15.09.2015 року.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 14.09.2015 року від представника позивача надійшли пояснення на відзив (вх. № 36584), в яких позивач не погоджується з твердженнями відповідача щодо неможливості нарахування відсотків, у зв`язку з відкликанням банківської ліцензії позивача.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 15.09.2015 року представник позивача супровідним листом (вх. № 36799) надав документи для долучення до матеріалів справи.

Представник позивача в судовому засіданні 15.09.2015 року позовні вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання 15.09.2015 року не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином про що свідчить телефонограма № 581.

Присутній в судовому засіданні 15 вересня 2015 року представник позивача підтримав позовні вимоги та вважає за можливе розглянути справу по суті в даному судовому засіданні без участі представника відповідача, пояснив, що ним надані всі документи, які необхідні для розгляду справи по суті.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованою Верховною Радою України ( Закон України від 17.07.1997 року № 475/97 - ВР ), кожній особі гарантовано право на справедливий і відкритий розгляд при визначенні її громадських прав і обов'язків впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 08 вересня 2015 року сторони попереджені про розгляд справи за наявними в ній матеріалами у разі неявки представників сторін у судове засідання та ненадання витребуваних судом документів. Враховуючи це, враховуючи також достатність часу, наданого сторонам для підготовки до судового засідання та підготовки витребуваних судом документів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, закріплені п.4 ч.3 ст. 129 Конституції України, ст. 4-3 та ст. 33 ГПК України, суд вважає, що господарським судом в межах наданих йому повноважень сторонам створені усі належні умови для надання доказів у справі та є підстави для розгляду справи за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, повно та всебічно дослідивши обставини та докази на їх підтвердження, вислухавши уповноваженого представника позивача, судом встановлено наступне.

31.05.2013 року між Публічним акціонерним товариством "ОСОБА_1 Ворота" (позивач) та Ізюмським комунальним виробничим водопровідно-каналізаційним підприємством (відповідач) було укладено договір № 04 про надання кредиту, з урахуванням договорів про зміни №1 від 20.04.2013 року, №2 від 29.10.2014 року, відповідно до умов якого, позивач зобов`язується надати відповідачу кредит в розмірі 141010,90 грн., а відповідач зобов`язується на умовах, передбачених кредитним договором, повернути кредит у будь-якому випадку не пізніше 15.12.2014 року та сплачувати проценти за користування ним в строки та в розмірах, визначених п. 1.1 Кредитного договору.

Відповідно до п. 4.2.1 кредитного договору, відповідач зобов`язаний здійснити погашення кредиту та сплату процентів, комісійної винагороди в повному обсязі в порядку та на умовах, передбачених договором.

Відповідно до п. 3.1 та п. 3.3 кредитного договору проценти є платою за користування кредитом і сплачуються за весь час користування ним до дня його фактичного повернення ,у тому числі і після закінчення строку, на який було надано кредит. За користування кредитом після закінчення строку, на який було надано кредит ( з урахуванням додаткових угод до Договору), проценти сплачуються відповідачем за ставкою, на 20 процентних пунктів вищою ніж та, яка визначена у п. 1.1 договору.

Відповідно до п. 6.1.1 кредитного договору, у випадку порушення строку повернення кредиту, передбаченого п. 1.1 договору, та / або строків сплати процентів, комісійної винагороди відповідач сплачує банку пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченої заборгованості за кожен дань прострочення.

Відповідно до п. 7.9 кредитного договору позовна давність про стягнення неустойки (пені, штрафу) встановлюється тривалістю в три роки.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач належним чином виконав свої зобов`язання та надав відповідачу кредит, передбачений п. 1.1 кредитного договору.

Проте, відповідач неналежним чином виконував свої зобов`язання щодо вчасного погашення кредиту та сплати відсотків, у зв`язку з чим станом на 07.05.2015 року заборгованість відповідача перед позивачем складає 7975,06 грн., з яких пеня за прострочення кредиту - 7861,24 грн., пеня за прострочення процентів - 113,82 грн. за період з 07.11.2014 року по 06.05.2015 року.

Заперечення відповідача ґрунтуються на тому, що ліцензію на здійснення банківської діяльності Публічним акціонерним товариством АТ "ОСОБА_1 ворота" було відкликано відповідно до Постанови правління НБУ від 04.12.2014 року № 781, а тому у позивача не має підстав для нарахування процентів за користування кредитом та стягнення пені.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить із наступного.

Згідно ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Статтею 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Пунктом 1 ч.1 ст. 1049 Цивільного кодексу України, передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч.1 ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

У відповідності до статей 251, 252 Цивільного кодексу України, строком є певний період у часі, зі спливом якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення, строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями, годинами. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення, він визначається календарною датою або вказівкою на подію яка має неминуче настати. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

Відповідно до ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Отже, враховуючи вищевикладене, відповідач визнається судом такими, що прострочив виконання зобовязання по Договору № 04 від 31.05.2013 року.

Щодо заперечень відповідача щодо неможливості нарахування відсотків, у зв`язку з відкликанням ліцензії позивача, суд не погоджується з такими твердженнями відповідача, з огляду на наступне.

На підставі Постанови Правління Національного банку України від 04.12.2014 № 781 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства "ОСОБА_1 Ворота" та на підставі рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05.12.2014 № 142 розпочато процедуру ліквідації АТ "ОСОБА_1 Ворота" з 05.12.2014 по 04.12.2015 включно.

Відповідно до ст. 47 Закону України "Про банки та банківську діяльність" банк має право надавати банківські та інші фінансові послуги (крім послуг у сфері страхування), а також здійснювати іншу діяльність, визначену в цій статті. ОСОБА_1 має право здійснювати банківську діяльність на підставі банківської ліцензії шляхом надання банківських послуг, а саме:

1) залучення у вклади (депозити) коштів та банківських металів від необмеженого кола юридичних і фізичних осіб;

2) відкриття та ведення поточних (кореспондентських) рахунків клієнтів, у тому числі у банківських металах;

3) розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик.

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та м умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Крім того, норми статей 525, 526, 629 цього ж Кодексу передбачають обов`язковість виконання сторонами умов укладеного договору.

Сплата процентів за користування чужими грошовими коштами передбачена статтею 536 ЦК України.

Водночас, припинення зобов`язання передбачено лише у випадках, передбачених статтями 598, 599 цього ж Кодексу, на вимогу однієї із сторін і на підставах, встановлених договором або законом, а також виконанням, проведеним належним чином.

Зі змісту приписів вказаних норм вбачається про обов`язок банку надати банківські послуги (кредитні кошти) та, відповідно, зобов`язання боржника сплатити передбачені кредитним договором проценти.

При цьому, припинення зобов'язання у зв'язку із відкликанням або припиненням дії ліцензії кредитора чинним законодавством не передбачено.

Так, в силу ч. 2 ст. 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" з дня призначення уповноваженої особи Фонду:

1) припиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів)) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту);

2) банківська діяльність банку завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси;

3) строк виконання всіх грошових зобов'язань банку та зобов'язання щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів) вважається таким, що настав;

4) припиняється нарахування відсотків, неустойки (штрафу, пені) та застосування інших санкцій за всіма видами заборгованості банку, а також не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку (в редакції Закону № 1586-VII від 04.07.2014);

4-1) нарахування відсотків, комісійних, штрафів, інших очікуваних доходів за активними операціями банку може припинятися у терміни, визначені договорами з клієнтами банку у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси (в редакції Закону № 1586-VII від 04.07.2014р.);

5) відомості про фінансове становище банку перестають бути конфіденційними чи становити банківську таємницю;

6) укладення правочинів, пов'язаних з відчуженням майна банку чи передачею його майна третім особам, допускається в порядку, передбаченому статтею 51 цього Закону;

7) втрачають чинність публічні обтяження чи обмеження на розпорядження (у тому числі арешти) будь-яким майном (коштами) банку. Накладення нових обтяжень чи обмежень на майно банку не допускається.

Згідно ч. 3 ст. 27 цього ж Закону нарахування процентів за вкладами припиняється з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідації банку.

Таким чином, припинення нарахування відсотків, неустойки (штрафу, пені) та застосування інших санкцій за всіма видами заборгованості банку стосується саме заборгованості банку перед третіми особами і не стосується заборгованості третіх осіб перед банком, що відповідає одній з цілей ліквідаційної процедури банку, як збереження або збільшення ліквідаційної маси.

Отже, посилання відповідача на п. 4 ч. 2 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», як на підставу припинення зобов'язання щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, є необґрунтованим, оскільки зазначена норма стосується припинення нарахування відсотків щодо заборгованості банку перед третіми особами, а не заборгованості третіх осіб перед банком, тобто відповідач невірно тлумачить дану норму закону, а тому його висновок про припинення нарахування відсотків за кредитним договором у цей період є помилковим.

Крім того, як зазначалось вище, умови кредитного договору № 04 від 31.05.2013 року не містять підстави припинення нарахування відсотків інакше, ніж у зв'язку з повним погашенням заборгованості по кредиту.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові ВГСУ від 25.03.2015 року по справі № 924/1432/14 та постанові ВГСУ від 17.10.2013 року по справі № 922/877/13-г.

Згідно ст.43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ч. 1 статті 548 Цивільного кодексу України, виконання зобовязання (основного зобовязання) забезпечується, якщо це встановлено законом або договором.

Згідно зі ст.ст. 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання), а у разі порушення зобовязання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ст. 546 Цивільного кодексу України, виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобовязання.

Статтею 549 Цивільного кодексу України передбачено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Позивачем нарахована пеня за період з 07.11.2014 року по 06.05.2015 року в розмірі 7861,24 грн. за несвоєчасне погашення кредиту та пеня за період з 07.11.2014 року по 06.05.2015 року у розмірі 113,82 грн. за несвоєчасне погашення відсотків.

Зроблений позивачем розрахунок пені відповідає вимогам чинного законодавства, умовам договору та фактичним відносинам, що склалися між сторонами.

Враховуючи викладене суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення пені нормативно та документально обґрунтовані і підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується ст. 49 ГПК України, відповідно до якої судові витрати в даному разі покладаються на відповідача в сумі 1827,00 грн.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України; ст.ст. 251, 252, 526, 530, 1048, 1049, 1050, 1054 Цивільного кодексу України; ч. 1 ст. 174, ст. 193 Господарського кодексу України; ст.ст. 1, 4, 12, 33, 43, 44, 47-49, 65, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Ізюмського комунального водопровідно-каналізаційного підприємства (64300, Харківська область, м. Ізюм, вул. Калініна, буд. 11, ) на користь Публічного акціонерного товариства "ОСОБА_1 Ворота" (61166, м. Харків, проспект Леніна, 36, ) пеню за період з 07.11.2014 року по 06.05.2015 року в розмірі 7861,24 грн. за несвоєчасне погашення кредиту, пеню у розмірі 113,82 грн. за несвоєчасне погашення відсотків та 1827,00 грн. витрат зі сплати судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 17.09.2015 р.

Суддя ОСОБА_3

922/4245/15