ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" вересня 2015 р. Справа № 911/3140/15

Господарський суд Київської області у складі судді Лилака Т.Д., розглянувши справу

за позовом заступника прокурора міста Ірпеня в інтересах держави в особі 1) Ірпінської міської ради, Київська обл., м. Ірпінь 2) Комунального підприємства «Ірпіньводоканал», Київська обл., м. Ірпінь
до публічного акціонерного товариства «Ірпіньмаш», Київська обл., м. Ірпінь
про стягнення коштів,
за участю представників:

позивача 1: позивача 2:не зявилися; не зявилися;
відповідача:не зявилися;
прокуратури:ОСОБА_1, посвідчення №016389;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У липні 2015 року заступник прокурора міста Ірпеня в інтересах держави в особі Ірпінської міської ради (позивач 1) та Комунального підприємства «Ірпіньводоканал» (позивач 2) звернувся до господарського суду Київської області з позовом до публічного акціонерного товариства «Ірпіньмаш» (відповідач) про стягнення 20 094,02 грн. боргу у звязку з неналежним виконанням відповідачем зобовязань за договором №125 на подачу води з комунального водопроводу та приймання стічних вод до системи комунальної каналізації через приєднані мережі від 02.08.2013 року.

Ухвалою господарського суду Київської області від 24.07.2015 року порушено провадження у справі та призначено справу до розгляду на 03.09.2015 року.

Ухвалою господарського суду Київської області від 03.09.2015 року розгляд справи було відкладено на 17.09.2015 року.

Представники позивача 1, позивача 2 та відповідача в судове засідання року не зявилися, про час і місце судового засідання були повідомлені належним чином, відповідач відзив на позов не надав.

Відповідно до Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 15 березня 2010 року №01-08/140 «Про деякі питання запобігання зловживанню процесуальними правами у господарському судочинстві» особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною у позовній заяві.

Згідно з пп. 3.9.2 п. 3.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», у випадку незявлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи те, що незявлення представників позивача 1, позивача 2 та відповідача не перешкоджає розгляду справи по суті, а матеріали справи є достатніми для вирішення спору в даному судовому засіданні, суд вважає за можливе розглянути позов у відсутності представників позивача 1, позивача 2 та відповідача, за наявними у справі матеріалами згідно з вимогами статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

Заслухавши пояснення прокурора, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно зясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

02.08.2013 року між комунальним підприємства «Ірпіньводоканал», (постачальник) та публічним акціонерним товариством «Ірпіньмаш» (абонент) було укладено договір №125 на подачу води з комунального водопроводу та приймання стічних вод до системи комунальної каналізації через приєднані мережі (договір), згідно п. 1.1. якого, договір укладено у відповідності із Законом України «Про питну воду та питне водопостачання». За цим договором постачальник зобовязується надавати абоненту послуги з постачання питної води в розмірі всього ліч. м. куб., в т. ч. населенню ліч. м. куб., на господарчі та виробничі потреби ліч. м. куб., в т. ч. від населення ліч. м. куб. від господарчих і виробничих потреб ліч. м. куб. (орієнтовно на місць).

Відповідно до п. 2.3.1. договору, постачальник щомісячно направляє абоненту розрахункові документи для оплати за поставлену воду та прийняті стічні води відповідно до встановлених тарифів. Тарифи на послуги з водопостачання та водовідведення встановлюються уповноваженими органами відповідно з чинним законодавством та не підлягають узгодженню сторонами. В разі зміни тарифів у період дії цього договору постачальник доводить абоненту нові тарифи у розрахункових документах без внесення додаткових змін до цього договору стосовно строків їх введення та розмірів.

Згідно п. 2.3.4. договору, в разі неотримання від постачальника поточного щомісячного розрахункового документу, абонент здійснює оплату вартості наданих йому послуг, не пізніше 5-го числа наступного місяця, платіжним дорученням, виходячи з діючого тарифу та фактичної кількості спожитої води.

Цей договір укладається строком на один рік і набуває чинності з моменту його підписання сторонами. Договір вважається пролонгованим на новий термін, якщо за 30 днів до припинення його дії жодна із сторін письмово не повідомить іншу сторону про його припинення. Відносини сторін до укладення нового договору регулюються цим договором (п. 7.1. договору).

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що позивач 2 на виконання вимог договору, у період з грудня 2014 року по травень 2015 року надав відповідачу послуги з постачання питної води та прийому стічних вод в систему каналізації на загальну суму 24 000,98 грн., що підтверджується актами надання послуг, які підписані відповідачем та скріплені печаткою без будь-яких заперечень, копії яких знаходяться в матеріалах справи і достовірність яких відповідач не заперечував.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Абзацом 2 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України визначено, що до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правововідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утримуватися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Стаття 525 Цивільного кодексу України передбачає, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 265 Господарського кодексу України визначено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною 1 ст. 655 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Отже, позивач 2 виконав взяті на себе зобовязання з надання послуг за договором, а відповідач не виконав належним чином взяті на себе зобовязання з оплати отриманих послуг та має перед позивачем заборгованість у сумі 20 094,02 грн. після часткової оплати, згідно наданого розрахунку.

Доказів сплати відповідачем зазначеної суми боргу суду не надано.

За таких обставин суд приходить до висновку, що вимоги прокурора про стягнення заборгованості за договором від 02.08.2013 року №125 на подачу води з комунального водопроводу та приймання стічних вод до системи комунальної каналізації через приєднані мережі у вигляді боргу у розмірі 20 094,02 грн. є обгрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до вимог ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Статтею 36 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що копії документів, які знаходяться в матеріалах справи та надавались прокурором суду в якості доказів, є належними та допустимими письмовими доказами, які стосуються предмета спору.

Згідно зі ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Надані прокурором докази не спростовані та відповідачем протягом розгляду справи не заперечувались.

Відповідно до ст.ст. 44, 49 ГПК України, з відповідача підлягає стягненню в доход державного бюджету України судовий збір у розмірі 1 827,00 грн.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 33, 49, 75, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Ірпіньмаш» (08201, Київська обл., м. Ірпінь, вул. Садова, 94, код 00240135) на користь комунального підприємства «Ірпіньводоканал» (08200, м. Ірпінь, вул. 3-го Інтернаціоналу, 1-а, код 03362471) 20 094 (двадцять тисяч девяносто чотири) грн. 02 коп. боргу.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Ірпіньмаш» (08201, Київська обл., м. Ірпінь, вул. Садова, 94, код 00240135) в дохід Державного бюджету України на р/р 3001, банк ГУ ДКСУ у Київській області, МФО 821018, , одержувач платежу ГУ ДКСУ у Київській області, призначення платежу: 22030001 1 827 (одну тисячу вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп. судового збору.

Після вступу рішення в законну силу видати накази.

Рішення набирає законної сили відповідно до вимог ст. 85 ГПК України.

Повне рішення складено:22.09.2015 р.

Суддя Т.Д. Лилак