ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
"04" лютого 2015 р. Справа № 921/662/14-г/14
УХВАЛА

Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Руденка О.В. розглянув заяву приватного підприємства "ТЕПЛОЦЕНТР-ТЕР" № 56 від 21.01.2015р. про розстрочку виконання рішення по справі № 921/662/14-г/14:

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_1 Лтд", вул. Крайня, 1, м. Київ, 02660

до Приватного підприємства "ТЕПЛОЦЕНТР-ТЕР", вул. Зелена, 34, смт. Велика Березовиця, Тернопільський район, Тернопільська область, 47724

про стягнення заборгованості в сумі 418 240,06 грн.

за участю представника відповідача (боржника): ОСОБА_2, довіреність № 60 від 02.02.15р.

Учаснику судового процесу роз'яснено його процесуальні права та обов'язки згідно ст.ст. 20,22, 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Технічна фіксація (звукозапис) не здійснювалась за відсутності відповідного клопотання представника підприємства.

Суть справи: 22.08.2014р. господарським судом Тернопільської області у справі № 921/662/14-г/14 прийнято рішення, що залишене в силі постановою Львівського апеляційного господарського суду від 30.10.2014р., яким позовні вимоги ТОВ "ОСОБА_1 Лтд" задоволено частково та присуджено до стягнення з ПП "ТЕПЛОЦЕНТР-ТЕР" 253 682,31 грн. основної заборгованості, 23 317,63 грн. - пені, 10 260,27 грн. - 3% річних, 105 469,88 грн. - плати за користування товарним кредитом та 7 854,60 грн. 60 коп. судового збору.

У звязку із набранням вказаними судовими актами законної сили, на їх примусове виконання, у відповідності до ст.ст. 116-117 ГПК України, 20.11.2014р. видано відповідний наказ.

23.01.2015р. боржник, в порядку ст. 121 ГПК України, звернувся до господарського суду Тернопільської області із заявою № 56 від 21.01.2015р. про розстрочку виконання рішення у даній справі на три роки, шляхом сплати 146502,22 грн. рівними частинами помісячно.

Заявлені вимоги, що підтримані повноважним представником в судовому засіданні, вмотивовані наявністю несприятливої фінансово-господарської ситуації, що повязана із форс-мажорними подіями в країні та відсутністю можливості виконати рішення суду у повному обсязі, оскільки, одноразова сплата присудженої до стягнення суми може призвести до негативних наслідків та паралізувати господарську діяльність підприємства.

В призначене на 04.02.2015р. судове засідання уповноважений представник стягувача не прибув, втім, на адресу суду від товариства надійшли заперечення від 03.02.2015р., якими останній спростовує існування обставин, що з точки зору процесуального законодавства могли б слугувати підставою для розстрочення виконання судового рішення. Водночас, звертає увагу суду на відсутність причино-наслідкового звязку між датою виникнення боргу та початком перебігу воєнних дій в Україні. Просить в задоволені заяви відмовити.

Явка учасників спору не визнавалась судом обовязковою. Таким чином, позивач вправі був на власний розсуд визначати необхідність участі свого представника у судовому засіданні. З наведеного та зважаючи на закінчення встановленого ч.1 ст.121 ГПК України терміну розгляду заяви, продовження якого чинним законодавством не передбачено (лист Вищого господарського суду України від 11.04.2005 № 01-8/344), справа розглядається за наявними матеріалами за відсутності представника стягувача.

Розглянувши подану заяву, долучені на її обґрунтування докази та вимоги боржника, заслухавши пояснення представника підприємства та дослідивши норми чинного законодавства, судом встановлено наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 121 ГПК України при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення судом або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, прокурора або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання.

Як вбачається із поданої заяви про надання розстрочки, заявник в її обґрунтування посилається на ряд обставин, які на його думку та переконання утруднюють виконання судового рішення. Зокрема, підставою для задоволення заявлених вимог підприємство вважає несприятливу фінансово-господарську ситуацію, повязану із форс-мажорними подіями в країні, що, в свою чергу, перешкоджає належному веденню бізнесу та отриманню доходів з реалізації ТМЦ. При цьому, зазначає, що зняття арештів з його рахунків дозволить реалізувати укладені з третіми особами договори, отримана вигода від яких буде спрямована на погашення заборгованості перед позивачем.

При цьому, боржник звертає увагу суду, що станом на час розгляду заяви, присуджена до стягнення сума частково погашена, та, окрім іншого, ним вишукуються нові можливості отримання додаткових доходів та укладення господарських договорів з третіми особами, виручка від яких буде спрямовуватись на погашення залишкового боргу. Таким чином, вважає, що розстрочення виконання рішення буде сприяти дотриманню балансу інтересів сторін, оскільки відсутність коштів та майна у винної сторони унеможливить виконання рішення суду в цілому.

Згідно наданих Пленумом Верховного суду України розяснень, що викладені у п.10 постанови № 14 від 26.12.2003р., задоволення заяви сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення, встановлення або зміну способу й порядку його виконання, відповідно до ст. 121 ГПК, можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо)

У відповідності до п. 7.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012, № 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом.

Господарський процесуальний кодекс України не містить переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнюють його виконання. Проте, у будь-якому випадку чинне законодавство пов'язує розстрочення виконання судового рішення з об'єктивними, непереборними, виключними обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення.

Тобто, виходячи із наведеного, законодавець розстрочення виконання судового рішення пов'язує із об'єктивними, непереборними, іншими словами - виключними обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення.

Боржник, наведені підстави розстрочення виконання судового рішення пов'язує, зокрема, із нестабільною політичною, соціально-економічною ситуацією в країні та зміною валютного курсу, які перешкоджають введенню належного бізнесу та реалізації отриманих за спірним договором товарів, що призводить до затримки оплати їх вартості.

Проте, на переконання суду, нерентабельність господарської діяльності, не є тими виключними обставинами, які є підставами для розстрочки виконання судового рішення, адже важке фінансове становище відповідача утворилось внаслідок його власної господарської діяльності, а не в силу якихось об'єктивних, незалежних від нього обставин.

Підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку (ст. 42 ГК України).

Щодо нестабільної політичної, соціально-економічної ситуації в Україні, то кредитор та боржник є комерційними підприємствами, а відтак несуть однакову економічну відповідальність за свої дії та однакові ризики.

Отже, невиконання відповідачем зобов'язань з оплати товару негативно відображується і на фінансово - господарській діяльності позивача. В свою чергу, подальше ухилення приватного підприємства від сплати заборгованості та невиконання протягом тривалого часу рішення суду безумовно порушує матеріальні інтереси господарського товариства.

При цьому, суд зазначає, що контрагенти укладаючи договори повинні розраховувати на власну платоспроможність. А у випадку позивача - на своєчасність та повноту оплати наданих послуг чи товару.

Разом з тим, суд враховує, що закупівля товару по укладеному з позивачем правочині, який був предметом даного судового розгляду, здійснювалась в гривнях, а відтак посилання господарюючого субєкта на збільшення курсової різниці долара США є необґрунтованим.

Крім цього, зважаючи на дату виникнення заборгованості, а саме 06.07.2013р., посилання заявника на складну політичну та фінансову ситуацію в державі спричинену проведенням військових дій в Україні, є необґрунтованими, оскільки такі розпочались значно пізніше.

Таким чином, обставини, на які відповідач посилається не є виключними, а лише вказують на несприятливість виконання рішення суду для нього у даний час та можливість настання для нього негативних наслідків у зв'язку з цим, а не на обставини, що унеможливлюють або утруднюють виконання рішення суду у даній справі. Більш того, заявником не наведено жодних обґрунтувань розстрочення присудженої до стягнення суми за вказаним у заяві № 56 від 21.01.2015р. графіком.

При цьому, суд враховує, що в силу ст. 33 ГПК України, обов'язок у доведенні обставин, на які сторона посилається як на підставу своїх вимог, покладається на відповідача.

Оцінивши долучені до заяви документи фінансової звітності, на переконання суду не можуть враховуватись, в розумінні ст.ст. 33-34 ГПК України, як належний та допустимий доказ неможливості виконання судового рішення.

Наведені висновки суду ґрунтуються на тому, що оборотно-сальдові відомості по рахунках 10 та 11 за 2014р. не відображають в повному обсязі фінансове становище відповідача. Поряд з цим, із звіту про фінансовий стан від 01.01.2015р. чітко вбачається, що на балансі підприємства на кінець звітного періоду (31.12.2014р.) обліковується оборотних активів на суму 616 500 грн., із яких запаси становлять 517,1 тис. грн.

Даним спростовуються відомості довідки боржника № 61 від 02.02.2015р. про відсутність майна на підприємстві. Більше того дана довідка та довідка та № 62 від 02.02.2015р. про заходи для усунення заборгованості перед позивачем прямо суперечать одна одній, так-як, при відсутності майна, його реалізація шляхом укладення договорів купівлі-продажу не видається за можливе.

В свою чергу, наданим відповідачем договором від 05.01.15 р.№1-01/15 засвідчується провадження ним господарської діяльності із продажу товарів (п.2.1 угоди )

З наведеного в сукупності, обставини викладені боржником в заяві № 56 від 21.01.2015р. про розстрочку виконання рішення від 22.08.2014р., суд не розглядає як виняткові, достатньо обґрунтовані та належно підтверджені.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 86, 121 ГПК України, господарський суд,

УХВАЛИВ:

1. В задоволенні заяви приватного підприємства "ТЕПЛОЦЕНТР-ТЕР" № 56 від 21.01.2015р. про розстрочку виконання рішення господарського суду Тернопільської області від 22.08.2014р. по справі № 921/662/14-г/14 відмовити.

2. Ухвалу направити сторонам у справі.

Суддя О.В. Руденко