РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.09.2015Справа №910/10375/15
За позовом Публічного акціонерного товариства «Європейський газовий банк»

до Приватного підприємства «Юридичне бюро «Аквітанс»

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору,

на стороні позивача - Фонду гарантування вкладів фізичних осіб

на стороні відповідача: 1) ОСОБА_1;

2) ОСОБА_2;

3) ОСОБА_3

про застосування наслідків недійсності, повернення майна та визнання права власності.

Суддя Сташків Р.Б.

Представники сторін:

від позивача - Луговик Є.В. (представник за довіреністю);

від відповідача - Попадин М.С. (директор)

від третіх осіб - не з'явилися.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У провадженні Господарського суду міста Києва перебуває справа № 910/10375/15 за позовом Публічного акціонерного товариства «Європейський газовий банк» до Приватного підприємства «Юридичне бюро «Аквітанс», за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, на стороні відповідача - ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про застосування наслідків недійсності Договору купівлі-продажу від 14.05.2014, укладеного між Позивачем та Відповідачем, і зобов'язання Відповідача повернути Позивачу транспортні засоби, передані у власність на підставі Договору купівлі-продажу від 14.05.2014, а саме:

- автомобіль Range Rover Sport, коричневого кольору, 2012 року випуску, тип ТЗ - легковий універсал-В, номер кузова НОМЕР_1, номер НОМЕР_2;

- автомобіль Range Rover Sport, чорного кольору, 2012 року випуску, тип ТЗ - легковий універсал-В, помер кузова НОМЕР_6, номер НОМЕР_3;

- автомобіль Range Rover, коричневого кольору, 2012 року випуску, тип ТЗ - легковий універсал-В, номер кузова НОМЕР_4, номер НОМЕР_5,

та визнати за Позивачем право власності вказані на транспортні засоби.

Позовні вимоги мотивовані, зокрема, визнанням уповноваженою особою ФГВФО в банку Позивача нікчемності Договору купівлі-продажу від 14.05.2014 через невідповідність ринкової вартості автомобілів ціні продажу (відчуження автомобілів за цінами, які нижчими на 20 % і більше від звичайних ринкових цін на подібні товари), та оскільки мала місце злочинна домовленість між представниками сторін, з ознаками пов'язаності осіб, щодо укладення договору та на визначених ним умовах, та оскільки Відповідач відмовляється визнавати право власності Позивача на спірні автомобілі та повертати їх Позивачу, як законному власнику.

Відповідач проти позову заперечує, з наведених у відзиві підстав, та зокрема оскільки не визнає нікчемності Договору купівлі-продажу від 14.05.2014 (постановою суду визнано незаконним та скасовано наказ уповноваженої особи ФГВФО про визнання договору нікчемним), вказує на проведення незалежної експертної оцінки по встановленню ринкової вартості автомобілів при їх купівлі-продажу Відповідачем, а також вказує, що на момент укладення Договору купівлі-продажу від 14.05.2014 п.п. 1 ч. 2 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» мала іншу редакцію, ніж на яку посилається Позивач. Також Відповідач заперечує, що мала місце злочинна домовленість між представниками сторін, з ознаками пов'язаності осіб, щодо укладення Договору та на визначених ним умовах, та що на сьогоднішній день право власності на спірні автомобілі було передано іншим особам (треті особи на стороні відповідача у даній справі).

Також до суду надійшли пояснення ТОВ «Е.Р.С.Т.Е.», як особи, яка складала звіт про оцінку автомобілів, та надано копію звіту.

Треті особи представників до суду не направили, пояснень по суті спору не надати.

Подані Позивачем клопотання про забезпечення позову та про призначення судової експертизи розглянуті судом, що відображено нижче у рішенні.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані докази та оцінивши їх в сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

На підставі постанови Правління НБУ від 16.07.2014 № 424 виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 16.07.2014 прийнято рішення № 57 про запровадження з 17.07.2014 по 17.10.2014 тимчасової адміністрації та призначено уповноваженої особи ФГВФО на тимчасову адміністрацію в Публічному акціонерному товариству «Європейський газовий банк» (Позивач), а відповідно до постанови Правління НБУ від 17.11.2014 № 725 виконавчою дирекцією ФГВФО прийнято рішення від 18.11.2014 № 121 про початок процедури ліквідації Позивача.

Відповідно до Договору купівлі-продажу від 14.05.2014, укладеному між Позивачем та Відповідачем, у власність Відповідача були передані три автомобілі, а саме:

- автомобіль Range Rover Sport, коричневого кольору, 2012 року випуску, тип ТЗ - легковий універсал-В, номер кузова НОМЕР_1, номер НОМЕР_2, вартість 515000 грн.;

- автомобіль Range Rover Sport, чорного кольору, 2012 року випуску, тип ТЗ - легковий універсал-В, помер кузова НОМЕР_6, номер НОМЕР_3, вартість 456000 грн.;

- автомобіль Range Rover, коричневого кольору, 2012 року випуску, тип ТЗ - легковий універсал-В, номер кузова НОМЕР_4, номер НОМЕР_5, вартість 680000 грн.

З наданої Позивачем бухгалтерської довідки від 09.02.2015 вбачається, що Позивач вважає більшою залишковою вартістю вказаних на травень-червень 2014 року, а саме:

- Range Rover Sport, НОМЕР_2 - 792567,99 грн.;

- Range Rover Sport, НОМЕР_3 - 761013,51 грн.;

- Range Rover, НОМЕР_7 - 975640,06 грн.

Також Позивач вказує, що вартість продажу спірних автомобілів суперечить середній ціні продажу та середній ціні купівлі подібних транспортних засобів згідно з даними «Бюлетеня автотоварознавця» № 76 станом на квітень 2014 року.

Позивач вважає, що спірні автомобілі були відчужені Банком Відповідачу за цінами, нижчими на 20 % і більше від звичайних ринкових цін на подібні товари, а також що мала місце злочинна домовленість між представниками сторін, з ознаками пов'язаності осіб, щодо укладення Договору та на визначених ним умовах, тому уповноваженою особою Фонду на ліквідацію Банку (Позивача) був виданий наказ № 178/2 від 22.12.2014 про визнання нікчемним Договору.

17.02.2015 уповноваженою особою Фонду на ліквідацію Банку (Позивача) Відповідачу було направлено повідомлення № 209-5.1-20 від 14.02.2015 про нікчемність Договору в силу закону та вимогу про повернення спірних автомобілів у власність Позивача не пізніше 23.02.2015 (підтверджено фіскальним від 17.02.2015 та описом вкладення у цінний лист).

У зв'язку з залишенням вимоги без задоволення, Позивачем було заявлено даний позов до суду стосовно Відповідача про застосування щодо нього наслідків недійсності нікчемного Договору у вигляді зобов'язання Відповідача повернути Позивачу спірні транспортні засоби, передані у власність на підставі Договору та визнання за Позивачем права власності вказані на спірні автомобілі, оскільки в зв'язку з укладенням Договору спірні автомобілі вибули з власності Позивача, тоді як він вважає себе правомірним власником, права власності якого протиправно позбавили.

Разом із цим суд ставиться критично щодо правомірності пред'явлення даного позову саме щодо обраного Позивачем Відповідача за позовом, з огляду на наступне.

За змістом ст. 1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи, громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно із ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. В силу норм п. 1 ч. 2 ст. 16 вказаного Кодексу та ч. 2 ст. 20 ГК України способом захисту прав та інтересів може бути, в тому числі, визнання права.

Щодо розмежування випадків застосування двохсторонньої реституції як наслідку недійсності правочину та витребування майна від добросовісного набувача, як способу захисту прав власника, порушених незаконним відчуженням цього майна, Верховний Суд України надав відповідні роз'яснення спочатку в Узагальненні практики розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними, а потім у постанові Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року N 9.

У п. 10 цієї постанови зазначено, що реституція як спосіб захисту цивільного права (ч. 1 ст. 216 ЦК України) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв'язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину.

Але норма ч. 1 ст. 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину.

У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених ч. 1 ст. 388 ЦК України. Зазначена правова позиція викладена також у постанові Верховного Суду України у справі N 3-103гс11.

Отже, суд зазначає, що розбивка Позивачем прохальної частини позову на три окремі абзаци не створює трьох окремих позовних вимог, оскільки за своєю суттю це є одною позовною вимогою Позивача про захист його права власності від протиправних посягань третіх осіб, та захист свого права власності Позивач вбачає у спосіб застосування наслідків недійсності правочину у вигляді зобов'язання повернути отримане за правочином майно із визнання за Позивачем права власності на повернуте майно.

Позов про визнання права власності є речово-правовим, вимоги якого звернені до суду, який повинен підтвердити наявність у позивача права власності на спірне майно. Об'єктом цього позову є усунення невизначеності відносин права власності позивача. Підставою позову є обставини, що підтверджують право власності позивача на майно. Умовами задоволення позову про визнання права власності на майно є наявність у позивача доказів на підтвердження в судовому порядку факту приналежності йому спірного майна на праві власності.

Проте, як свідчать матеріали справи, на момент подання Позивачем даного позову до суду Відповідач вже не був власником спірних автомобілів, оскільки вони були відчужені ним іншим особам - ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Одночасно, Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів перебування вказаних вище автомобілів у власності Відповідача станом на момент звернення до суду з даним позовом та станом на даний час, тоді як фактично вимоги визнання права власності та зобов'язання повернути майно може бути заявлено тільки до тієї особи, яка безпосередньо володіє предметом, тому підстави для вирішення та задоволення даного позову саме щодо Відповідача у суду відсутні. А до осіб, які є власниками спірних автомобілів на даний час, Позивачем вимоги у межах даного спору не пред'являлися, тому правомірність перебування спірних автомобілів у третіх осіб судом у межах даного спору не надається (відповідачами за позовом вони не є).

Позаяк станом на момент подачі даного позову Позивач був звільнений від сплати судового збору, у зв'язку з відмовою у позові судовий збір з Позивача не стягується.

Також у зв'язку з відмовою у позові судом відхиляється подане Позивачем клопотання про забезпечення позову в порядку ст.ст. 66, 67 ГПК України.

Щодо клопотання про призначення судової експертизи по визначенню ринкової вартості автомобілів, то судом дане клопотання також відхиляється, оскільки відповідно до ст. 41 ГПК України судова експертиза призначається для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, тоді як судом було встановлено, що в межах даного спору Позивачем було пред'явлено позов до особи, яка не порушує право власності Позивача на спірні автомобілі як станом на час звернення до суду з даним позовом, так і станом на винесення рішення судом, тому питання визначення ринкової вартості автомобілів на вирішення даного судового спору щодо Відповідача не впливає.

Виходячи з викладеного та керуючись статтями 32-34, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 16.09.2015

Суддя Сташків Р.Б.