КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" вересня 2015 р. Справа№ 910/4883/15-г

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шапрана В.В.

суддів: Андрієнка В.В.

Буравльова С.І.

при секретарі Місюк О.П.

за участю представників:

від позивача - Юр`єва М.В.

від відповідача - Давиденко Ю.К.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал" на рішення Господарського суду міста Києва від 18.05.2015 (суддя - Сташків Р.Б.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал"

до Моторного (транспортного) страхового бюро

про стягнення 10235,49 грн.-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 18.05.2015 в задоволені позовних вимог було відмовлено повністю.

Не погоджуючись із вказаним рішенням позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій вказує, що рішення суду прийнято при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому просить рішення скасувати та постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 26.06.2015 апеляційну скаргу прийнято до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя Шапран В.В., судді: Андрієнко В.В., Буравльов С.І. та призначено до розгляду

Через відділ документального забезпечення до суду від представника відповідача надійшли заперечення на апеляційну скаргу, відповідно до яких просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

В судове засідання представники сторін з`явилися, та надали усні пояснення стосовно предмету спору.

Апеляційний господарський суд, розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні матеріали справи, встановив наступне:

Відповідно до страхового полісу № АА/0082353 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, фізична особа ОСОБА_3 12.04.2011 застрахував свою відповідальність перед третіми особами у ЗАТ «Українська екологічна страхова компанія».

02.10.2011 на а/д Ківшарівка-Кругляківка сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля ЗАЗ 110307 д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_3 та автомобілем «Toyota Camry» під керуванням водія ОСОБА_4, внаслідок якого відбулося пошкодження транспортних засобів.

Винним в даній дорожньо-транспортній пригоді було визнано ОСОБА_3

За наслідками вказаного страхового випадку, за вимогою потерпілої особи № 3912 від 17.10.2011, на підставі зібраних страховою компанією документів у 2011 було складено страховий акт № 11-11/2546 на підставі якого страхова компанія після визнання ДТП страховим випадком зобов'язувалась виплатити потерпілій особі (ОСОБА_4) страхове відшкодування у загальній сумі 10235,49 грн.

Вказана сума коштів, враховуючи вимоги пункту 36.2 статті 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (у редакції чинній на момент настання страхового випадку та складання страхового акта), повинна була бути виплачена на користь потерпілої особи протягом 15 днів з дня узгодження розміру страхового відшкодування.

Згідно із довідкою ПАТ «Українська екологічна страхова компанія» від 04.07.2012 № 162 остання не перерахувала ОСОБА_4 страхове відшкодування в рощзмірі 10235,49 грн.

06.07.2012 між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 (цесіонарій) та ОСОБА_4 (цедент) був укладений договір відступлення права вимоги (цесія) виплати страхового відшкодування.

Відповідно до умов даного договору ОСОБА_4 відступив на користь ФОП ОСОБА_5 усі права вимоги до страхової компанії, що виникли на підставі вищевказаної страхової події, зокрема право вимоги страхового відшкодування за полісом № АА/0082353 у сумі 10235,49 грн.

В подальшому 07.08.2012 між позивачем та ФОП ОСОБА_5 (клієнт) був укладений договір про надання фінансових послуг факторингу № 2/07-08/2012.

Згідно з умовами даного договору товариство придбало у клієнта права вимоги за грошовими зобов'язаннями, що виникли у ОСОБА_4 до страхової компанії в зв'язку із нездійсненням страховою компанією відшкодування шкоди Клієнту внаслідок ДТП, а саме - право вимоги страхового відшкодування за полісом №АА/0082353 у сумі 10235,49 грн.

Позивач, звертаючись із позовом до суду мотивує свої вимоги тим, що оскільки страхову компанію, що не може здійснити виплату страхового відшкодування, визнано банкрутом та за даними позивача вона не має активів за рахунок яких може самостійно виплатити заявлену до стягнення суму коштів, то на підставі пункту 41.1 статті 41 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", такий обов'язок покладається на МТСБУ.

Відповідач, заперечуючи проти заявлених позовних вимог, обґрунтовує це тим, що на даний час не затверджений ліквідаційний баланс у справі про банкрутство страхової компанії, та триває процедура пошуку майна боржника, а МТСБУ, згідно з вимогами чинного законодавства України, за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду у разі недостатності коштів та майна страховика визнаного банкрутом та/або ліквідованого.

Як вбачається із наявних матеріалів справи, ухвалою попереднього засідання Господарського суду міста Києва від 15.02.2013 у справі № 5011-46/12625-2012 визнано грошові вимоги позивача до страхової компанії за договором факторингу.

Постановою Господарського суду міста Києва від 11.11.2013 у справі № 5011-46/12625-2012 страхову компанію визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі - Закон) банкрутство - визнана господарським судом неспроможність боржника відновити свою платоспроможність за допомогою процедур санації та мирової угоди і погасити встановлені у порядку, визначеному цим Законом, грошові вимоги кредиторів не інакше як через застосування ліквідаційної процедури.

Наслідки визнання боржника банкрутом визначено статтею 38 Закону, пунктами 2 та 9 частини першої якої зокрема встановлено, що з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури строк виконання всіх грошових зобов'язань банкрута вважається таким, що настав, а виконання зобов'язань боржника, визнаного банкрутом, здійснюється у випадках і порядку, передбачених розділом третім Закону "Ліквідаційна процедура".

В силу положень частини першої та другої статті 41 Закону задоволення вимог кредиторів боржника забезпечує ліквідатор у встановленому цим Законом порядку. Ліквідатор з дня свого призначення здійснює, зокрема такі повноваження:

- приймає до свого відання майно боржника, забезпечує його збереження;

- виконує функції з управління та розпорядження майном банкрута;

- проводить інвентаризацію та оцінку майна банкрута;

- пред'являє до третіх осіб вимоги щодо повернення банкруту сум дебіторської заборгованості;

- вживає заходів, спрямованих на пошук, виявлення та повернення майна банкрута, що знаходиться у третіх осіб;

- продає майно банкрута для задоволення вимог, внесених до реєстру вимог кредиторів, у порядку, передбаченому цим Законом.

Стягнені суми включаються до складу ліквідаційної маси і можуть бути використані тільки для задоволення вимог кредиторів у порядку черговості, встановленому цим Законом. У даному разі, у порядку черговості передбаченої частиною 9 статті 87 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Водночас, відповідно до частини 1 статті 39 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" власник майна (орган, уповноважений управляти майном) боржника у будь-який час до закінчення ліквідаційної процедури має право одночасно задовольнити усі вимоги конкурсних кредиторів відповідно до реєстру вимог кредиторів або надати боржнику грошові кошти, достатні для задоволення всіх вимог кредиторів, у порядку та на умовах, передбачених статтею 31 цього Закону.

Відповідно до статті 46 вказаного Закону після завершення всіх розрахунків з кредиторами ліквідатор подає до господарського суду звіт та ліквідаційний баланс, до якого, зокрема, додаються: відомості за результатами інвентаризації майна боржника та перелік ліквідаційної маси; реєстр вимог кредиторів з даними про розміри погашених вимог кредиторів; документи, які підтверджують погашення вимог кредиторів.

Якщо ліквідатор не виявив майнових активів, що підлягають включенню до складу ліквідаційної маси, він зобов'язаний подати господарському суду ліквідаційний баланс, який засвідчує відсутність у банкрута майна.

Правовий аналіз наведених вище положень Закону свідчить про те, що факт відсутності майнових активів у визнаного банкрутом боржника, та неможливість у зв'язку із цим здійснити розрахунок за його зобов'язаннями може підтверджуватись затвердженими ухвалою господарського суду звітом ліквідатора і ліквідаційним балансом, складеними за результатами проведення комплексу дій щодо пошуку, інвентаризації, оцінки майна боржника та задоволення вимог кредиторів в порядку черговості, визначеної ст. 45 Закону.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах ВГСУ № 910/28653/14 від 11.08.2015, № 910/5935/15-г від 22.07.2015, № 910/5931/15-г від 11.08.2015, № 910/5930/15-г від 29.07.2015.

Відповідно до листа ліквідатора страхової компанії від 08.05.2015, наданого на запити позивача б/н від 02.04.2015 та 03.04.2015, на даний час ним здійснюється заходи щодо виявлення та розподілу вже виявленої ліквідаційної маси в порядку встановленої законом черговості відповідно до затвердженого ухвалою Господарського суду м. Києва від 15.02.2013 у справі № 5011-46/12625-2012 реєстру кредиторів Страхової компанії.

Враховуючи, що тривають заходи щодо виявлення ліквідаційної маси, звіт та ліквідаційний баланс не затверджені, визначити розмір ліквідаційної маси та виявлених активів, надати інформацію про наявність грошових коштів та майна для задоволення майнових вимог Товариства є неможливим.

Також в матеріалах справи наявні докази, зокрема, звіт ліквідатора страхової компанії станом на 06.11.2014, що підтверджують наявність коштів на ліквідаційному рахунку боржника та те, що в період з 12.02.2015 по 17.02.2015 ліквідатором, в порядку черговості, були здійснені виплати кредиторам першої черги 2 підчерги.

Твердження апелянта про те, що відсутність майна та активів страхової компанії підтверджується ухвалою попереднього судового засідання Господарського суду міста Києва від 15.02.2013 у справі № 5011-46/12625-2012, а отже це вказує на відсутність такого майна, не приймаються до уваги колегією суддів, оскільки такий висновок зроблений на момент визнання страхової компанії банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури, без з'ясування обставин ліквідації страхової компанії, в той час, як зазначалося вище, в 2014 та 2015 роках здійснювалися виплати коштів кредиторам компанії.

Також колегією суддів не приймається до уваги твердження апелянта стосовно того, що відповідач, відповідно до приписів чинного законодавства України відшкодовує шкоду у випадку відсутності коштів та майна страховика, оскільки позивачем невірно трактується дане положення закону.

Так, відповідно до п «ґ» ст. 41.1 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі недостатності коштів та майна страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов'язань за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Тобто, саме встановлення доведеного факту недостатності коштів страхової компанії - учасника МТСБУ, для задоволення вимог кредиторів та визнання його банкрутом та/або ліквідація є підставою для здійснення виплат МТСБУ.

А як зазначалося вище, сама лише постанова суду про визнання боржника банкрутом автоматично не означає відсутність майна та активів у такої компанії, оскільки до моменту ліквідації товариства здійснюється ряд обов`язкових, визначених законами України, заходів для виявлення майна та активів боржника, необхідних для задоволення потреб всіх визначених кредиторів і даний процес може продовжуватися не один місяць та рік.

Крім того, колегія суддів не приймає до уваги зазначене в апеляційній скарзі те, що факт відсутності коштів та майна у страхової компанії підтверджується відповіддю ліквідатора проте, що надання інформації про наявність грошових коштів та майна для задоволення вимог позивача є неможливим, оскільки «неможливість надання інформації», не означає автоматично - відсутність та /або недостатність коштів та активів боржника.

Зауваження представника позивача проте, що відповідачем не спростовується факт недостатності коштів та майна страховика, також автоматично не доводить останнього, оскільки належних та допустимих доказів, в розумінні норм ГПК України (затвердженого ліквідаційного балансу) суду позивачем не надано.

Відповідно до ч.5 ст. 60 Господарського кодексу України встановлено, що достовірність та повнота ліквідаційного балансу повинні бути перевірені у встановленому законодавством порядку з обов`язковою перевіркою органом державної податкової служби, у якому перебуває на обліку суб`єкт господарювання.

Ліквідаційний баланс показує величину і джерела коштів, а також стан розрахунків підприємства після закінчення ліквідаційного періоду.

Як вбачається із наявних матеріалів справи та підтверджується поясненнями представників сторін, на даний час ліквідаційна процедура страхової компанії не закінчена, ліквідаційний баланс ліквідатором суду не подавався.

Враховуючи встановлені обставини, позивачем у супереч статей 33, 34 ГПК України належними і допустимими доказами не доведено суду обставини недостатності коштів та майна страхової компанії, яка визнана банкрутом, для виконання нею своїх зобов'язань перед позивачем за полісом № АА/0082353 у повному обсязі.

А відтак, на даний час не можливе встановлення обсягу виконання зобов`язання Страхової компанії МТСБУ перед Товариством за спірним страховим випадком, тобто у якій частині страхова компанія за рахунок ліквідаційної маси зможе розрахуватися з позивачем самостійно, а в якій частині МТСБУ повинно компенсувати невідшкодовану страховою компанією шкоду.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно зі статтею 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 Господарського процесуального кодексу України, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції повно, всебічно і об'єктивно з`ясовано обставини справи, винесено рішення у відповідності до норм матеріального права, з повним з`ясування обставин, що мають значення для справи, правомірно відмовлено в задоволені позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал", а тому апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал" не підлягає задоволенню.

Зважаючи на те, що колегією суддів апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал" залишається без задоволення, судові витрати, відповідно до ст. 49 ГПК України покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 102, п. 1 ч. 1 ст. 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал" залишити без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 18.05.2015 у справі № 910/4883/15 - г- без змін.

Матеріали справи № 910/4883/15 - г повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя В.В. Шапран

Судді В.В. Андрієнко

С.І. Буравльов