КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" вересня 2015 р. Справа№ 910/8577/15-г

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Михальської Ю.Б.

суддів: Тищенко А.І.

Отрюха Б.В.

За участю представників сторін:

від позивача: Гриб О.М. - за дов.; Костенко Ю.В. - за дов.

від відповідача: не з'явився

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Основа»

на рішення Господарського суду міста від 09.06.2015

у справі № 910/ 8577/15-г (суддя Шкурдова Л.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «МЖК-БУД БЦ»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Основа»

про стягнення 264 163, 63 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «МЖК-БУД БЦ» (далі, позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Основа» (далі, відповідач) про стягнення 264 163,63 грн., з яких 161 682,06 грн. сума основної заборгованості, 41 740,55 грн. пені, 4 983,35 грн. 3 % річних, 55 757,67 грн. інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним невиконанням відповідачем обов'язку з оплати вартості виконаних робіт за Договором субпідряду № 05/13 від 05.11.2013.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.06.2015 у справі № 910/ 8577/15-г позов задоволено частково.

Присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Основа» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «МЖК-БУД БЦ» 119 912 (сто дев'ятнадцять тисяч дев'ятсот дванадцять) грн. 99 коп. - суми основного боргу, 55 757 (п'ятдесят п'ять тисяч сімсот п'ятдесят сім) грн. 67 коп. - інфляційних втрат, 30 701 (тридцять тисяч сімсот одна) грн. 01 коп. - пені, 3 636 (три тисячі шістсот тридцять шість) грн. 81 коп. - 3 % річних, 4200 (чотири тисячі двісті) грн. 17 коп. - витрат по сплаті судового збору.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 09.06.2015 у справі № 910/8577/15-г та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач посилається на те, що суд першої інстанції безпідставно не залучив до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «Дана», яке є генеральним підрядником згідно укладеного 16.08.2013 між ним та ТОВ «Основа» Договору підряду на виконання загальнобудівельних робіт № 56/03. На думку відповідача, прийняте у справі № 910/8577/15-г рішення фактично вплине на права та обов'язки ТОВ «Дана».

Відповідно до автоматичного розподілу справ між суддями апеляційну скаргу відповідача було передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Михальська Ю.Б., судді: Отрюх Б.В., Тищенко А.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 13.07.2015 апеляційну скаргу відповідача прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 10.09.2015.

Представник позивача 10.09.2015 подав через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу, просив у її задоволенні відмовити, а рішення Господарського суду міста Києва від 09.06.2015 у справі № 910/8577/15-г залишити без змін.

Представник відповідача у судове засідання, призначене на 10.09.2015, не з'явився, 10.09.2015 подав через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду клопотання про відкладення розгляду справи, мотивоване неможливістю його представника з'явитись у судове засідання у зв'язку із зайнятістю в іншому судовому процесі.

Колегія суддів, розглянувши подане відповідачем клопотання про відкладення розгляду справи, ухвалила відмовити у його задоволенні з огляду на наступне.

Пунктом 3.9.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» визначено, що у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т. п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою - п'ятою статті 28 Господарського процесуального кодексу України, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32 - 34 Господарського процесуального кодексу України), причому відсутність коштів для оплати послуг представника не може свідчити про поважність причини його відсутності в судовому засіданні.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з частиною третьою статті 22 Господарського процесуального кодексу України сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Колегія суддів зазначає, що у клопотанні про відкладення представником відповідача не доведено факту неможливості заміни його іншим представником чи обставин, які унеможливлюють розгляд справи у його відсутності.

Крім того, відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Однак, це є правом суду, а не його обов'язком.

З огляду на вищевикладені обставини та враховуючи сплив строку розгляду справи, колегія суддів відмовляє представнику відповідача у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи.

Представники позивача у судовому засіданні просили у задоволенні апеляційної скарги відмовити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників позивача, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Згідно частини 2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пункт 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачає, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статті 837 Цивільного кодексу України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Згідно частини 1 статті 838 Цивільного кодексу України підрядник має право, якщо інше не встановлено договором, залучити до виконання роботи інших осіб (субпідрядників), залишаючись відповідальним перед замовником за результат їхньої роботи. У цьому разі підрядник виступає перед замовником як генеральний підрядник, а перед субпідрядником - як замовник.

Як підтверджується матеріалами справи, 05.11.2013 між ТОВ «МЖК - БУД БЦ» (субпідрядник) та ТОВ «ОСНОВА» (підрядник) укладено Договір субпідряду № 05/13 від (далі, Договір).

Також, між сторонами Договору було укладено Додаткову угоду № 1.

Відповідно до пункту 1.1. Договору, зі змінами внесеними Додатковою угодою № 1, субпідрядник зобов'язався на свій ризик, власними або залученими силами і засобами у відповідності до умов Договору, затвердженої проектної документації, діючих будівельних норм і правил, за завданням підрядника та із матеріалів підрядника, виконати комплекс будівельно-монтажних робіт, визначених у Додатку № 1, Додатку №5, Додатку № 6 до даного Договору, на будівництві об'єкту: «Комплекс по наданню послуг населенню (спортивний комплекс) з багатоповерховим паркінгом за адресою вул. Академіка Заболотного, 37 в Голосіївському р-ні м.Києва» (далі, «Роботи») протягом визначеного в Договорі строку, а підрядник зобов'язався забезпечити Субпідрядника: фронтом робіт, відповідною проектною документацією, передати матеріали для виконання Робіт, забезпечити роботою механізмів, забезпечити своєчасне фінансування Робіт, прийняти належним чином виконані Роботи і сплатити вартість Робіт у відповідності до Договору.

Згідно пункту 5.1. Договору, зі змінами, внесеними Додатковою угодою № 1, орієнтовна, але не вичерпна загальна вартість робіт за Договором визначена в ринкових договірних цінах у відповідності з Договірною ціною (Додаток № 1, Додаток № 5, Додаток № 6), у розрахунку на тверду визначену вартість одиниці виду та може бути змінена у відповідності до обсягів, передбачених проектом та фактичного обсягу виконання робіт, згідно підписаних сторонами Актів виконаних робіт. Договірна ціна за Договором враховує вартість виконання робіт та супутніх матеріалів (опалубка, електроди, кисень, пропан, дошки, в'язальна проволка, змазка для опалубки) і не враховує вартість роботи механізмів (автокран, екскаватор, кран, самоскид, навантажувач, вібротрамбовка) і вартість основних матеріалів поставки підрядника (арматура, бетон, пісок, щебінь).

Відповідно до пункту 5.2. Договору, зі змінами, внесеними Додатковою угодою № 1, до початку виконання робіт підрядник перераховує аванс субпідряднику у розмірі 20 % від Договірної ціни, що зазначена в Додатку № 1, Додатку № 5, Додатку № 6 до цього Договору.

Згідно з пунктом 6.3. Договору оплата за фактично виконані роботи відбувається протягом 7 (семи) банківських днів, після підписання сторонами Актів виконаних робіт з урахуванням раніше сплаченого авансу.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зазначена норма кореспондується з приписами статті 193 Господарського кодексу України.

Згідно частини 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до частини 7 статті 193 Господарського кодексу України не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язання, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Наявними у матеріалах справи актами приймання виконаних будівельних робіт за листопад 2013 року № 1, за грудень 2013 року № 1, за грудень 2013 року № 2, за січень 2014 року № 1, за лютий 2014 року № 1, за лютий 2014 року № 2, за лютий 2014 року № 3, за лютий 2014 року № 4, за лютий 2014 року № 5, за лютий 2014 року № 6, а також відповідними довідками про вартість виконаних будівельних робіт підтверджується, що позивачем виконано роботи згідно умов Договору на суму 835 381,48 грн.

Вказані акти підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені печатками.

Як підтверджується матеріалами справи та не заперечувалось відповідачем, в рахунок оплати виконаних позивачем робіт від відповідача надійшли грошові кошти в розмірі 673 699,42 грн.

Таким чином, оскільки позивачем виконано роботи на суму 835 381,48 грн., а від відповідача надійшли грошові кошти в розмірі 673 699,42 грн., вартість неоплачених робіт склала 161 682,06 грн. (835 381,48 грн. - 673 699,42 грн.), що також підтверджується підписаним уповноваженими представниками сторін та скріпленим їх печатками Актом звірки взаєморозрахунків за період з 01.01.2013 по 01.10.2014.

Як уже зазначалося вище, згідно з пунктом 6.3. Договору оплата за фактично виконані роботи відбувається протягом 7 (семи) банківських днів, після підписання сторонами Актів виконаних робіт з урахуванням раніше сплаченого авансу.

Водночас, пунктом 5.7.1. Договору передбачено, що підрядник вправі утримати 5 % від вартості робіт без врахування матеріалів підрядника та не сплачувати їх субпідряднику в порядку передбаченому у пункті 6.2. та пункті 6.3. цього Договору. Вказаний відсоток/сума утримуються підрядником та буде сплачений субпідряднику протягом 20-ти календарних днів з дати завершення всього об'єму робіт за цим договором та/або Додатковими угодами, прийняття їх підрядником та підписання щодо них Актів.

У матеріалах справи відсутні докази завершення всього об'єму робіт та прийняття їх замовником, а відтак строк оплати 5 % від вартості робіт у відповідності до пункту 5.7.1. Договору не настав, в зв'язку з чим позовні вимоги в частині стягнення 41 769,07 грн. задоволенню не підлягають.

Таким чином, факт наявності основної заборгованості відповідача перед позивачем у розмірі 119 912,99 грн. за Договором належним чином доведений, документально підтверджений. Сплату вказаної суми заборгованості боржником не здійснено, доказів перерахування коштів на користь позивача суду не надано, документів, які б підтверджували безпідставність нарахування вказаної заборгованості, а також матеріалів, які б спростовували твердження позивача, суду також не надано.

З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача 119 912,99 грн. суми основної заборгованості за Договором.

Також, позивач просив стягнути з відповідача 41 740,55 грн. пені, 4 983,35 грн. 3 % річних та 55 757,67 грн. інфляційних втрат за порушення відповідачем зобов'язань за Договором.

З приводу цієї частини позовних вимог колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, позивач має право вимагати сплату боргу з урахування індексу інфляції та трьох процентів річних, що є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

Як вірно зазначив суд першої інстанції, останній акт за лютий 2014 року № 6 підписано сторонами 28.02.2014, а тому позивач має право на нарахування 3 % річних, враховуючи те, що оплата за фактично виконані роботи відбувається протягом 7 (семи) банківських днів, після підписання сторонами Актів виконаних робіт, а також те, що 8 березня святковий день, який перенесено на наступний робочий день, починаючи з 13.03.2014.

З огляду на зазначене, колегія суддів, перевіривши наданий позивачем розрахунок 3 % річних, вважає за можливе задовольнити позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 3 % річних частково в розмірі 3636,81 грн., розрахованих з суми боргу 119 912,99 грн. за період з 13.03.2014 по 16.03.2015.

Водночас, здійснений позивачем розрахунок інфляційних втрат за період з березня 2014 року по березень 2015 року є арифметично вірним, у зв'язку з чим позовні вимоги в частині стягнення з відповідача інфляційних втрат в розмірі 55 757,67 грн. підлягають задоволенню.

Крім того, позивач просив суд стягнути з відповідача пеню в розмірі 41 740,55 грн.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що порушення господарських зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Одним із видів господарських санкцій згідно з частиною другою статті 217 Господарського кодексу України є штрафні санкції, до яких віднесено, зокрема, пеню (частина 1 статті 230 Господарського кодексу України).

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Розмір штрафних санкцій відповідно до частини четвертої статті 231 Господарського кодексу України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до частини 6 статті 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно статей 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Так, пунктом 10.4. Договору передбачено, що у разі прострочення оплати робіт, виконаних субпідрядником а прийнятих підрядником, якщо це сталося з вини підрядника, останній сплачує субпідряднику пеню за кожен день затримки у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на період, за який сплачується пеня, від суми заборгованості, але не більше 5 відсотків від загальної вартості робіт за цим Договором.

Таким чином, умовами Договору передбачено оплату пені за кожен день затримки платежу.

З огляду на те, що сума основної заборгованості становить 119 912,99 грн., про що зазначалося вище, колегія суддів, перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, вважає за можливе задовольнити позовні вимоги в частині стягнення з відповідача пені частково в розмірі 30 701,01 грн.

Враховуючи вищевикладене, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов'язків сторін, які грунтуються на належних та допустимих доказах.

Посилання скаржника у апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції безпідставно не залучив до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «Дана», яке є генеральним підрядником згідно укладеного 16.08.2013 між ним та ТОВ «Основа» Договору підряду на виконання загальнобудівельних робіт № 56/03 колегією суддів до уваги не приймаються з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 27 Господарського процесуального кодексу України треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за клопотанням сторін, прокурора. Якщо господарський суд при прийнятті позовної заяви, вчиненні дій по підготовці справи до розгляду або під час розгляду справи встановить, що рішення господарського суду може вплинути на права і обов'язки осіб, що не є стороною у справі, господарський суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору.

Згідно статті 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями.

Згідно статті 838 Цивільного кодексу України підрядник має право, якщо інше не встановлено договором, залучити до виконання роботи інших осіб (субпідрядників), залишаючись відповідальним перед замовником за результат їхньої роботи. У цьому разі підрядник виступає перед замовником як генеральний підрядник, а перед субпідрядником - як замовник.

Генеральний підрядник відповідає перед субпідрядником за невиконання або неналежне виконання замовником своїх обов'язків за договором підряду, а перед замовником - за порушення субпідрядником свого обов'язку.

Замовник і субпідрядник не мають права пред'являти один одному вимоги, пов'язані з порушенням договорів, укладених кожним з них з генеральним підрядником, якщо інше не встановлено договором або законом.

Так, предметом розгляду даної справи є стягнення заборгованості за виконані роботи на підставі Договору субпідряду № 05/13 від 05.11.2013, сторонами якого є позивач та відповідач, в той час як ТОВ «Дана» (генеральний підрядник) не є стороною Договору субпідряду № 05/13 від 05 листопада 2013 року.

Спірний Договір був укладений безпосередньо між позивачем і відповідачем, і умовами Договору не передбачено перекладання грошових зобов'язань на генерального підрядника.

Враховуючи зазначене, рішення суду у даній справі жодним чином не вплине на права та обов'язки Товариства з обмеженою відповідальністю «Дана», а тому суд першої інстанції правомірно відмовив відповідачу у задоволенні його клопотання про залучення до участі у справі ТОВ «Дана» у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно частини 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог, а заперечення скаржника, викладені у апеляційній скарзі, не приймає до уваги, оскільки останні не спростовують висновків суду першої інстанції.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає рішення суду по даній справі обґрунтованим та таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування чи зміни не вбачається. Апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Основа» є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Основа» на рішення Господарського суду міста Києва від 09.06.2015 у справі № 910/8577/15-г залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 09.06.2015 у справі № 910/8577/15-г залишити без змін.

Матеріали справи № 910/8577/15-г повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя Ю.Б. Михальська

Судді А.І. Тищенко

Б.В. Отрюх