КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" вересня 2015 р. Справа№ 910/6290/15-г

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко А.І.

суддів: Отрюха Б.В.

Михальської Ю.Б.

За участю представників сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: Палажченко О.О. - представник;

від третьої особи: не з'явився;

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Бердичівський завод енергозберігаючих будівельних матеріалів"

на рішення

Господарського суду м. Києва

від 03.06.2015р.

у справі № 910/6290/15-г (суддя Трофименко Т.Ю.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Бердичівський завод енергозберігаючих будівельних матеріалів"

до Публічного акціонерного товариства "Акціонерний банк "Укоопспілка"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Товариство з обмеженою відповідальністю "Брок Бізнес Транс"

про визнання припиненими правовідносин за договором іпотеки

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Акціонерний банк "Укоопспілка" звернулося до Господарського суду м. Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Акціонерний банк "Укоопспілка", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Товариство з обмеженою відповідальністю "Брок Бізнес Транс" про визнання припиненими правовідносин за договором іпотеки.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 03.06.2015 у справі № 91086290/15-г у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим місцевим судом рішенням, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, просить рішення місцевого суду скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю, посилаючись на порушення місцевим судом норм процесуального права та неповне з"ясування обставин справи.

В обгрунтування апеляційної скарги, апелянт зазначає, що 22.03.2011 року між банком та позивачем укладено договір іпотеки, де останній виступив майновим поручителем ТОВ «БРОК БІЗНЕС ТРАНС». Скаржник зазначає, судом першої інстанції відмовлено в позові, а мотивами прийняття рішення стали обставини, які свідчать про безстроковість укладеного кредитного договору та спірного договору іпотеки.

Скаржник зазначає, що місцевим судом зроблено невірний висновок, який не враховує подвійну правову природу іпотечних зобов'язань і відповідно допущене неправильне застосування норм матеріального права. Зокрема, за ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Кожен з видів забезпечення виконання зобов'язання має свої особливості і застосовуються до певних правовідносин. Відповідно до ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Згідно ч. 1 ст. 583 ЦК України заставодавцем може бути боржник або третя особа (майновий поручитель). Виходячи з норм частин 1 та 3 статті 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи, і правила про яку встановлюються законом. В свою чергу стаття 1 Закону України "Про іпотеку" визначає майнового поручителя як особу, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання зобов'язання іншої особи-боржника. В свою чергу ч.І статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Наряду з цим абз.1 п.1.2. договору іпотеки за № 1267 від 22.03.2011 року визначає, що майновий поручитель забезпечує в повному обсязі виконання усіх грошових зобов'язань Позичальника (ТОВ «Брок Бізнес Транс») за Кредитним договором. Правова природа договору поруки полягає у забезпеченні виконання зобов'язань при залученні третьої особи - поручителя. В свою чергу ПАТ «Бердичівський завод енергозберігаючих будівельних матеріалів» визначено як майновий поручитель при визначенні сторін, та й норми зазначеного договору свідчать про такий статус. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі (ч.2 статті 533 ЦК України), що відповідає предмету даного договору (п.1.2).

Також судом першої інстанції зроблено висновок, що кредитний договір в первинній редакції було укладено на строк до 01.03.2014 року, а в подальшому пролонговано до 27.06.2014 року. При цьому, незважаючи на чітку вказівку строку кредитного договору в подальшому робиться лише загальний висновок щодо відсутності припинення зобов'язань за кредитним договором.

Апелянт зазначає, що судом не враховано спеціальної правової природи кредитних договорів, передбачених ГК України. Так, ч.2 статті 345 ГК України містить імперативні положення щодо істотних умов кредитного договору, зокрема у ньому мають обов'язково міститися мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов'язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, обов'язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту. Іншими словами, при недотриманні зазначених вимог такий договір є взагалі неукладеним. Незважаючи на чіткі вказівки господарського законодавства суд ніяким чином такі положення не проаналізував і відповідно не відобразив у рішенні, що призвело до необгрунтованих висновків щодо чинності кредитних правовідносин і звісно призвело до недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими (а саме начебто безстроковість кредитних правовідносин) і зрозуміло невідповідності висновків на підставі таких обставин (чинність таких кредитних договорів).

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 13.07.2015р. порушено апеляційне провадження у справі № 910/6290/15-г, справу призначено до розгляду та викликано повноважних представників сторін в судове засідання.

08.09.2015 року в судове засідання представники позивача та третьї особи не з'явились, про причини неявки суд не повідомлено, в матеріалах справи є наявними зворотні повідомленння про вручення поштового відправлення №012, №137.

Відповідно до ст. 22 ГПК України сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати необхідних заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Розглянувши апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представника відповідача, перевіривши наявні матеріали справи, колегія встановила наступне:

02.03.2011 р. між ТОВ "Брок Бізнес Транс" (позичальник) та ПАт "Акціонерний банк "Укоопспілка" (банк) було укладено кредитний договір № 05/2011.

Відповідно до умов договору банк надає позичальнику кредит у вигляді відкличної відновлювальної кредитної лінії в межах загальної суми 20 000 000,00 грн. Порядок та умови надання кредитів (траншів) по кредитній лінії встановлюються на основі додаткових угод до цього договору, які є його невід'ємною частиною.

Заборгованість за кредитами, наданими за цим договором, має бути погашена в строки, вказані у відповідних додаткових угодах.

Термін дії договору - 01.03.2014 р. банк надає позичальнику кредит на поповнення обігових коштів для здійснення господарської діяльності підприємства у відповідності до статуту.

Слід зазначити, що за своєю правовою природою вищевказаний договір є кредитним договором.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Як свідчать матеріали справи, 31.12.2011 р. між ТОВ "Брок Бізнес Транс" (позичальник) та ПАТ "Акціонерний банк "Укоопспілка" (банк) було укладено договір про внесення змін та доповнень до кредитного договору № 05/2011 від 02.03.2011 р.

Відповідно до умов договору сторони, починаючи з 01.01.2014 р., змінили процентну ставку та порядок нарахування процентів за користування кредитними коштами. Крім того, пролонгували загальний термін погашення кредиту (траншів, наданих в межах та у відповідності до умов кредитного договору) на загальну суму 29 680 000,00 грн. до 27.06.2014 р.

У забезпечення виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором між ПАТ "Акціонерний банк "Укоопспілка" (іпотекодержатель), ПАТ "Бердичівський завод енергозберігаючих будівельних матеріалів" (іпотекодавець) та ТОВ "Брок Бізнес Транс" (позичальник) 22.03.2011 р. було укладено договір іпотеки (договір іпотеки), посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коптєловою О.Р., зареєстрований у реєстрі за № 1267.

Відповідно до п. 1.1. договору іпотеки іпотекодавець передає в іпотеку нерухоме майно - цілісний майновий комплекс, зазначений в п. 1.3. цього договору, що знаходиться за адресою: Житомирська обл., м. Бердичів, вул. Червона, 63.

Вартість предмета іпотеки, згідно звіту № 05/11 про оцінку майна - комплексу, станом на 28.02.2011 р., визначеного ТОВ "Оцінка-Інформ" 16.03.2011 р. складе 80 556 240,00 грн.

Згідно з п. 1.2. договору іпотеки іпотекою забезпечується в повному обсязі виконання усіх грошових зобов'язань позичальника за кредитним договором № 05/2011 від 02.03.2011 р.. зобов'язання по поверненню отриманого кредиту за кредитним договором має бути виконано в термін до 01.03.2014 р., якщо інший термін повернення кредиту не встановлено згідно з умовами кредитного договору.

Відповідно до п. 6.1. договору іпотеки даний договір підлягає нотаріальному посвідченню.

Всі зміни та доповнення до договору іпотеки мають юридичну силу за умови виконання їх у такій самій формі, що і цей договір (п. 6.2. договору іпотеки).

Пунктом 6.3 договору іпотеки зазначено, що всі повідомлення між сторонами здійснюються в письмовій формі.

За умовами п. 6.5. договору ця іпотека зберігає силу у випадку, коли у встановленому законом порядку відбувається переведення іпотекодавцем боргу за договором позики на іншу особу.

Відповідно до матеріалів справи позивач обґрунтував свої позовні вимоги таким чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (ч. 1 ст. 575 ЦК України). Ч. 5 ст. 3 Закону України "Про іпотеку" прямо передбачає, що іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору, на думку позивача, таким строком визначено 01.03.2014 р.

Частина 1 ст. 609 ЦК України встановлює, що право застави (в даному випадку іпотеки як одного з її видів) припиняється і в інших випадках, встановлених законом. Згідно з ч. 1 ст. 17 Закону України "Про іпотеку" іпотека припиняється у разі припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору.

Термін виконання іпотечного зобов'язання та строк кредитного договору встановлювався до 01.03.2014 року. Отже в силу ст. 593 ЦК України таке право припиняється в разі припинення зобов'язання, забезпеченого заставою. Тому, як стверджує позивач, строк іпотеки закінчився ще 01.03.2014 року, а відповідно і договір іпотеки є припиненим.

Через відсутність будь-яких дій з боку відповідача - ПАТ "АБ "УКООПСПІЛКА" щодо зняття заборони відчуження з предмету іпотеки, позивач відправив лист на адресу відповідача з відповідною вимогою.

У квітні 2014 року позивач отримав від відповідача вимоги щодо усунення позивачем порушень умов кредитного договору № 05/2011 від 02.03.2011 року.

Таким чином, з даного листа-відповіді позивач дізнався, що відповідний кредитний договір було продовжено до 27.06.2014 року. При цьому, позивач зауважив, що його, як майнового поручителя за кредитним договором про такі зміни не повідомлено, у зв'язку з чим жодних доповнень до існуючого договору іпотеки не вносилося. Позивач стверджує, що не давав згоди на продовження правовідносин з приводу поруки, та взагалі йому не було відомо про наявність таких правовідносин в даний період між кредитором та позичальником. Також не було відомо про наявність заборгованості по даному кредитному договору. Позивач пояснив, що жодних змін чи доповнень до кредитного договору чи договору іпотеки, яким забезпечено виконання зобов'язань за кредитним договором, не було погоджено та не було інформовано поручителя про наявну заборгованість чи відповідні наміри щодо модифікації зобов'язань.

28.04.2014 р. ПАТ "Бердичівський завод енергозберігаючих будівельних матеріалів" повторно звернувся з вимогами щодо припинення договору іпотеки та зняття заборони відчуження з належного позивачу майна.

Однак, відповіді не було надано.

14.10.2014 р. ПАТ "Бердичівський завод енергозберігаючих будівельних матеріалів" отримало повідомлення від ПАТ "АБ "Укоопспілка" про відступлення своїх прав вимоги за кредитним договором за відповідним договором № 1/2014 від 29.09.2014 р. та відповідно за іпотечним договором, договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Андрейків І.В. та зареєстрований у реєстрі за № 262.

Таким чином, відбулось відступлення прав вимоги за договором іпотеки.

Позивачем на першій інстанції було зазначено, що про такі наміри йому не було відомо, незважаючи на надсилання ним відповідних заяв про незгоду з такими діями, а неодноразові переговори з ПАТ "АБ "Укоопспілка" залишились безрезультатними.

12.02.2015 р. позивач звернувся до ТОВ "ФК "Кредит Проект" з вимогами про припинення договору іпотеки та зняття заборони відчуження з належного позивачу майна, що підтверджується копією даного листа.

Однак, у відповідь від ТОВ "ФК "Кредит Проект" направило позивачу повідомлення про зворотнє відступлення прав вимоги за договором іпотеки ПАТ "АБ "Укоопспілка". Також від відповідача 12.03.2014 р. було отримано вимоги щодо усунення позивачем порушень умов кредитного договору № 05/2011 від 02.03.2011 р., копія листа додається.

Враховуючи наведене, на думку позивача, з закінченням строку дії договору іпотеки між ПАТ "Бердичівський завод енергозберігаючих будівельних матеріалів" та ПАТ "АБ "Укоопспілка" припиняються будь-які зобов'язання, а тому і предмет іпотеки має бути звільнений від будь-яких заборон відчуження.

За таких обставин, ПАТ "Бердичівський завод енергозберігаючих будівельних матеріалів" звернувся до Господарського суду м. Києва з вимогою до ПАТ "Акціонерний банк "Укоопспілка" про визнання припиненими правовідносин за договором іпотеки від 22.03.2011 р., посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коптєловою О.Р., зареєстрованим у реєстрі за № 1267.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частина 1 ст. 193 ГК України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 ст. 193 ГК України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

В силу положень ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 606 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється поєднанням боржника і кредитора в одній особі. При цьому необхідною умовою припинення зобов'язання згідно зі статтею 606 є взаємна відповідність прав і обов'язків боржника і кредитора, за відсутності якої зобов'язання не може бути припинене.

Приписи ст. 606 ЦК України встановлюють такий спосіб припинення цивільно-правового зобов'язання, що не залежить від волі сторін. Поєднання боржника і кредитора в одній особі має місце в разі, якщо до сторони, яка є боржником, переходить за певних обставин зобов'язання іншої особи, за яким ця особа є кредитором щодо боржника, та/або навпаки. Іншими словами, в силу об'єктивних обставин або певного правочину один із суб'єктів правовідношення зникає (або виходить із двосторонніх зобов'язальних правовідносин). При цьому до особи, що залишилась, переходять всі правомочності щодо взаємних зобов'язань, у зв'язку з чим і припиняється правовідношення.

Отже, щоб зобов'язання припинилось на підставі наведеної норми поєднанням двох сторін у одній особі, необхідно щоб у результаті такого поєднання лишилась лише одна особа. Поєднання боржника та кредитора може бути наслідком, зокрема, правонаступництва, причому як загального, так і у випадку ліквідації з правонаступництвом злиття, приєднання тощо.

З матеріалів справи вбачається, що обидві сторони кредитного договору, як боржник (позичальник) так і кредитор існують як окремі особи, а тому передбаченого зазначеною статтею поєднання боржника і кредитора в одній особі не відбулося.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 14.05.2015 р. у справі № 910/20158/14.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про іпотеку" іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з ч. 1, 5 ст. 3 Закону України "Про іпотеку" іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом.

Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Згідно з ч. 1 ст. 17 Закону України "Про іпотеку" іпотека припиняється у разі припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору.

Враховуючи те, що зобов'язання позичальника - ТОВ "Брок Бізнес Транс" за кредитним договором не є припиненими, оскільки, як вбачається з пояснень і відзиву відповідача, позичальник не виконав належним чином зобов'язання за кредитним договором, у зв'язку з чим банк направляв звернення до поручителя щодо виконання даних зобов'язань, то іпотека за спірним договором іпотеки також не є припиненою.

За приписами ч. 1 ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Частиною 1 ст. 574 ЦК зазначено, що застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 593 ЦК України встановлено, що право застави припиняється у разі припинення зобов'язання, забезпеченого заставою.

Враховуючи те, що зобов'язання позичальника за кредитним договором не є припиненими, право застави за договором іпотеки також не є припиненими.

Листом Верховного Суд України від 01.02.2014 р. "Висновки Верховного Суду України, викладені в постановах, ухвалених за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 Цивільного процесуального кодексу України, за II півріччя 2013 р." дано таке роз'яснення - виходячи з однорідної юридичної природи поруки та застави як засобів забезпечення виконання зобов'язань, а також того факту, що як порука, так і застава припиняються у разі припинення основного зобов'язання відповідно до ч. 1 ст. 575, п. 1 ч. 1 ст. 593, ч. 1 ст. 609 ЦК України, ч. 1 ст. 17 Закону України від 5 червня 2003 р. N 898-IV "Про іпотеку", іпотека як вид застави припиняється в разі припинення основного зобов'язання (кредитного договору).

Урегулювання сторонами договірних відносин на власний розсуд за наявності в законі імперативних приписів є протиправним (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 11 вересня 2013 р. у справі N 6-52цс13).

Таким чином, за встановлених обставин справи позовні вимоги позивача не можуть вважатися за законні та обґрунтовані, а тому не підлягають задоволенню.

Викладені в апеляційній скарзі доводи не підтверджені відповідними доказами, не спростовують правильності висновків місцевого суду та не можуть бути підставами для скасування рішення суду.

Відповідно до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 43 ГПК України Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному та повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до доводів, викладених в апеляційній скарзі слід зазначити наступне, що за умовами кредитного договору, зобов'язання по поверненню отриманого кредиту має бути виконано в термін до 01.03.2014р.. якщо інший термін повернення кредиту не встановлено згідно умов кредитного договору. Істотні умови іпотечного договору визначені в ст. 18 Закону України «Про іпотеку», згідно п 2 ч. 1 якої іпотечний договір має містити зміст га розмір основного зобов'язання, строк і порядок його виконання та/або посилання на правочин. у якому встановлено основне зобов'язання. Тобто посилання в договорі іпотеки на кредитний договір, в якому встановлені розмір га строк виконання основного зобов'язання цілком відповідає вимогам чинного законодавства України.

Позивач помилково та безпідставно ототожнює термін повернення кредиту з строком дії кредитного договору та строком дії договору іпотеки, в той час як згідно п 1.1 кредитного договору (в редакції договору про внесення змін та доповнень від 31.12.2013р. до кредитного договору № 06/2011 від 02.03.2011) банк надає позичальнику кредит у вигляді відкличної відновлювальної кредитної лінії строком з 02.03.2011 року до 27.06.2014 року, тобто «до 27.06.2014р.» - це термін повернення кредиту. Згідно п 7.12 кредитного договору цей договір набуває чинності із дня його підписання сторонами і діє до повного виконання ними своїх зобов'язань за кредитним договором.

За змістом правової позиції ВГС України, викладеної в п 4.1.8 постанови Пленуму № 1 від 24.11.2014р. «Про деякі питання практики вирішення спорів, що випливають з кредитних договорів», у застосуванні етапі 559 ЦКУ слід враховувати, що ця норма не поширюється на правовідносини майнової поруки (застави), яка є окремим видом забезпечення виконання зобов'язання. Застава регулюється нормами параграфа 6 (статті 572-593) глави 49 ЦКУ та законами України «Про іпотеку» і «Про заставу». Підстави припинення майнової поруки безпосередньо врегульовано окремими нормами цивільного законодавства.

Листом Верховного Суду України від 01.2.2014 р. «Висновки Верховного Суду України, викладені в постановах, ухвалених за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч.І ст. 355 Цивільного кодексу України, за II півріччя 2013 р.» дано таке роз'яснення виходячи з однорідної юридичної природи поруки та застави як засобів забезпечення виконання зобов'язань, а також того факту, що як порука, так і застава припиняються у разі припинення основного зобов'язання відповідно до ч.І ст. 575. п.1 ч.І ст. 593. ч.І ст. 609 ЦК України, чі. ст. 1 7 Закону України від 05 червня 2003 р. № 898-1V «Про іпотеку», іпотека як вид застави припиняється в разі припинення основного зобов'язання (кредитного договору).

Колегія не приймає до уваги доводи апеляційної скарги, оскільки вони спростовуються матеріалами справи.

Оцінюючи вищенаведені обставини, колегія приходить до висновку, що рішення Господарського суду м. Києва обґрунтоване, відповідає обставинам справи і чинному законодавству, а отже підстав для його скасування не вбачається, у зв'язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Бердичівський завод енергозберігаючих будівельних матеріалів" на рішення Господарського суду м. Києва від 03.06.2015р. у справі № 910/6290/15-г залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду м. Києва від 03.06.2015р. у справі № 910/6290/15-г залишити без змін.

Матеріали справи № 910/6290/15-г повернути до Господарського суду м. Києва.

Головуючий суддя А.І. Тищенко

Судді Б.В. Отрюх

Ю.Б. Михальська