КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" вересня 2015 р. Справа№ 910/9615/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Чорної Л.В.

суддів: Кропивної Л.В.

Смірнової Л.Г.

при секретарі судового засідання Громак В.О.

від позивача - Фіщенко І.О.,

від відповідача - не з'явився,

розглянувши апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Енергія і газ Україна»

на рішення господарського суду міста Києва від 12.06.2015р.

по справі № 910/9615/15 (суддя - Підченко Ю.О.)

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Енергія і газ Україна»

до товариства з обмеженою відповідальністю «Інфраструктура технолоджі сервізіс та інжиніринг України»

про визнання договору недійсним

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 12.06.2015р. у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, товариство з обмеженою відповідальністю «Енергія і газ Україна» звернулось до Київського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 12.06.2015р. у справі №910/9615/15 та прийняти нове рішення визнання недійсним договір від 09.01.2014р. №18/14 на виконання робіт по метрологічному забезпеченню та надання послуг по супроводженню метрологічного забезпечення.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 20.08.2015р. відновлено ТОВ «Енергія і газ Україна» строк подання апеляційної скарги, апеляційну скаргу прийнято до провадження.

Розпорядженням Секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 09.09.2015р. враховуючи перебування судді Пашкіної С.А. у відпустці, змінено склад колегії та сформовано колегію у складі: головуючий суддя Чорна Л.В., судді Кропивна Л.В. та Смірнова Л.Г.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 09.09.2015р. апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Енергія і газ Україна» на рішення господарського суду міста Києва від 12.06.2015р. по справі № 910/9615/15прийнято до провадження у визначеному складі.

Представник товариства з обмеженою відповідальністю «Енергія і газ Україна» у судовому засіданні усно підтримав рішення господарського суду міста Києва від 12.06.2015р. у справі №910/9615/15. Щодо апеляційної скарги, то просив відмовити у задоволенні.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Інфраструктура технолоджі сервізіс та інжиніринг України» своїх представників в судове засідання не направили, про причини неявки суд не повідомили.

Відповідно до п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК. За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

При цьому слід зазначити, що законодавство України, в тому числі Господарський процесуальний кодекс України, не зобов'язує й сторону у справі, зокрема позивача, з'ясовувати фактичне місцезнаходження іншої сторони (сторін) у справі (якщо воно не співпадає з її місцезнаходженням, визначеним згідно зі статтею 93 Цивільного кодексу України) та зазначати таке фактичне місцезнаходження в позовній заяві чи інших процесуальних документах.

В разі коли фактичне місцезнаходження юридичної особи - учасника судового процесу з якихось причин не відповідає її місцезнаходженню, визначеному згідно з законом, і дана особа своєчасно не довела про це до відома господарського суду, інших учасників процесу, то всі процесуальні наслідки такої невідповідності покладаються на цю юридичну особу.

Неявка учасника судового процесу в судове засідання не є підставою для скасування судового рішення, якщо ухвалу, в якій зазначено час і місце такого засідання, надіслано йому в порядку, зазначеному в підпункті 3.9.1 підпункту 3.9 цього пункту постанови.

За таких обставин справа розглядається за відсутності представників відповідача, який належним чином повідомлений.

Відповідно до ст. 99 Господарського процесуального кодексу України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи та заперечення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, апеляційний господарський суд встановив наступне.

09.01.2014 р. між товариством з обмеженою відповідальністю «Енергія і газ України» (Замовник) та товариством з обмеженою відповідальністю «Інфраструктура технолоджі сервісіз та інжиніринг Україна» (Виконавець) було укладено Договір №18/14 на виконання робіт з метрологічного забезпечення і надання послуг по супроводженню метрологічного забезпечення, за умовами якого Замовник доручив, а Виконавець зобов'язався за період з 02.01.2014 р. по 31.12.2014 р. включно виконати для Замовника роботи по метрологічному забезпеченню в області атестації Виконавця - калібровка (роботи) по видам засобів вимірювальної техніки в об'ємі та строки, що зазначені в Додатку №1 до даного Договору. /а.с. 14/.

Згідно п.п. 4.3.10., 4.3.16. Договору Виконавець зобов'язався, зокрема, надати Замовнику результат робіт і документи, згідно Додатку №1 до Договору, та оформлювати та надавати Замовнику, підписані зі свого боку, в двох примірниках акти приймання-передачі виконаних робіт та наданих послуг.

В свою чергу, товариство з обмеженою відповідальністю «Енергія і газ України» зобов'язувалось забезпечувати доступ до засобів вимірювальної техніки та випробувального обладнання, в тому числі надавати Виконавцю усю необхідну технічну та експлуатаційну документацію на відповідні засоби та обладнання, по відношенню до якого виконуються роботи/ надаються послуги. Крім цього, відповідно до п. 4.1.7, п. 4.1.9 Договору, Замовник зобов'язується своєчасно та в повному об'ємі і сумах здійснювати оплату послуг/робіт, в порядку та на умовах даного Договору.

Пунктом 10.1 Договору визначено, що останній вступає в силу з моменту його підписання обома сторонами і скріплення печатками сторін. Даний договір діє до 31.12.2014 р. включно, а в частині гарантійних і пов'язаних з ними зобов'язань - до закінчення гарантійного строку на роботи та послуги.

З боку позивача договір №18/14 підписано виконавчим директором Крестинським О.В., який діяв на підставі Статуту, та протоколу загальних зборів учасників б/н від 07.10.2013 р.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на підписання договору №18/14 від 09.01.2014р. особою без погодження дирекцією товариства, тобто з перевищенням повноважень.

Відповідно до п. 2 ст. 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до статті 143 Цивільного кодексу України установчим документом товариства є статут.

Відповідно до статті 92 Цивільного кодексу України юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

Згідно із п. 9.10 Статуту ТОВ «Енергія і газ України» (в редакції, затвердженій протоколом загальних зборів учасників позивача від 07.10.2013р.) визначено, що право першого підпису фінансово-господарських документів Товариства мають генеральний директор та виконавчий директор Товариства. Всі документа, пов'язані з фінансово-господарською діяльністю Товариства (правочини, договори, контракти, довіреності видані на їх виконання, платіжні доручення та інші платіжні документи, рахунки тощо) мають юридичну силу тільки із першим підписом генерального директора та/або виконавчого директора Товариства, або їх належним чином уповноваженими представниками, а при необхідності та у випадках, встановлених чинним законодавством України, також із підписом головного бухгалтера Товариства. Генеральний директор та виконавчий директор Товариства мають право без довіреності спільно чи окремо виконувати від імені Товариства, представляти його в усіх вітчизняних та іноземних державних та недержавних органах, установах, організаціях, підприємствах.

Таким чином, Статутом позивача передбачено право підписання виконавчим директором фінансово-господарських документів, в тому числі, договорів та інших правочинів без будь-яких обмежень.

Відповідно до статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 241 Цивільного кодексу України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов'язки з моменту вчинення цього правочину.

Відповідно до п. 3.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 р. №11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником, з перевищенням повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним (стаття 241 ЦК України). Настання передбачених цією статтею наслідків ставиться в залежність від того, чи було в подальшому схвалено правочин особою, від імені якої його вчинено; тому господарський суд повинен у розгляді відповідної справи з'ясовувати пов'язані з цим обставини. Доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи до другої сторони правочину чи до її представника (лист, телефонограма, телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів і т. ін.). Наведене стосується й тих випадків, коли правочин вчинений не представником юридичної особи з перевищенням повноважень, а особою, яка взагалі не мала повноважень щодо вчинення даного правочину.

В матеріалах справи наявні акти виконаних робіт, які підписані виконавчим директором позивача Крестинським О.В. та генеральним директором відповідача Годлевським О.В. без жодних зауважень та скріплені печатками сторін, що свідчить про виконання умов спірного договору.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009р. № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України). Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Крім того, згідно п. 2.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013р. «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними», вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

За таких обставин, відсутні підстави для задоволення позову.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що господарським судом першої інстанції правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, повно з'ясовано та доведено обставини, що мають значення для справи, зроблені висновки відповідають дійсним обставинам справи.

За наведених у даній постанові обставин, колегія суддів дійшла висновку, що відсутні підстави для зміни чи скасування рішення господарського суду міста Києва від 12.06.2015р. у справі №910/9615/15.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 99, 101 - 105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду міста Києва від 12.06.2015р. у справі №910/9615/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

2. Матеріали справи №910/9615/15 повернути до господарського суду міста Києва.

3. Копію постанови надіслати сторонам у справі.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Головуючий суддя Л.В. Чорна

Судді Л.В. Кропивна

Л.Г. Смірнова