ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

14 вересня 2015 р. Справа № 918/976/15

за позовом Селянського фермерського господарства "Лаценко К.М."

до відповідача Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3

про стягнення в сумі 211 939 грн.

Суддя Андрійчук О.В.

Представники сторін:

від позивача: Лаценко С.К., паспорт НОМЕР_1 від 19.12.2000 року

від відповідача: ОСОБА_3, паспорт НОМЕР_2 від 14.03.2003 року

Статті 20, 22, 91, 93 ГПК України сторонам роз'яснені.

Відводи з підстав, передбачених ст. 20 ГПК України, відсутні.

Протокол судового засідання складено відповідно до ст. 811 ГПК України.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У серпні 2015 року Селянське фермерське господарство "Лаценко К.М." (позивач) звернулося до Господарського суду Рівненської області з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (відповідач) про стягнення грошових коштів в сумі 311 939,00 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що:

03.05.2014 року між позивачем (продавець) та відповідачем (покупець) укладено договір купівлі-продажу № 1 (договір), за умовами якого продавець зобов'язався передати у власність покупця товар - сою посівну, а покупець зобов'язався прийняти товар та оплатити його на умовах договору.

На виконання умов вказаного договору позивачем поставлено відповідачу товар - сою посівну, що стверджується накладною № 6 від 03.05.2014 року на загальну суму 67 995,00 грн. та довіреністю від 03.05.2014 року.

Проте, всупереч умовам договору, відповідач поставлений товар не оплатив, таким чином сума боргу перед позивачем складає 67 995,00 грн.

Крім того, позивачем за неналежне виконання умов договору в частині проведення розрахунків нараховано 113 145,00 грн. пені, 24 051,00 грн. інфляційних та 6 788,00 грн. 3 % річних.

У матеріально-правове обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на ст.ст. 611, 625 ЦК України.

Ухвалою від 26.08.2015 року порушено провадження, справу призначено до розгляду на 07.09.2015 року. Ухвалою суду від 07.09.2015 року розгляд справи відкладено на 14.09.2015 року.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши копії документів на їх відповідність оригіналам, заслухавши пояснення присутніх представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

03.05.2014 року між позивачем (продавець) та відповідачем (покупець) укладено договір купівлі-продажу № 1 (договір), за умовами якого продавець зобов'язався передати у власність покупця товар - сою посівну, у строки і на умовах, визначених цим договором, а покупець зобов'язався прийняти товар та оплатити його на умовах договору (п. 1.1. договору).

Пунктом 1.2. договору передбачено, що загальна сума договору становить 67 995,00 грн.

Згідно з п. 2.1. договору одиниця виміру кількості товару - одна тона.

Відповідно до п.п. 2.3., 2.4. договору покупець зобов'язується надати продавцю належним чином заповнені документи на отримання продукції товару (товарно-матеріальних цінностей). Приймання товару за кількістю і якістю проводиться відповідно до законодавства.

Судом встановлено, що на виконання умов вказаного договору позивачем поставлено відповідачу товар - сою посівну, що стверджується накладною № 6 від 03.05.2014 року на загальну суму 67 995,00 грн. та довіреністю від 03.05.2014 року.

Умовами п. 3.2. договору передбачено, що розрахунки за товар здійснюються шляхом оплати вартості покупцем товару таким чином: 30% - до 15.08.2014 року (20 398,50 грн.), 70% - до 30.09.2014 року (47 596,50 грн.).

З наявних матеріалів справи судом встановлено, що відповідач не здійснив оплату вартості поставленого товару, відтак розмір заборгованості відповідача перед позивачем за поставлену згідно з договором продукцію становить 67 995,00 грн.

Частиною 1 ст. 265 ГК України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 6 ст. 265 ГК України до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

У силу вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1, 2 ст. 193 ГК України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 536 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, ч. 6 ст. 193 ГК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У силу вимог ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості за поставлений товар в розмірі 67 995,00 грн.

Крім того, за несвоєчасне виконання відповідачем зобов'язань щодо оплати поставленого товару позивачем нараховано та заявлено до стягнення 113 145,00 грн. пені за період з 03.05.2014 року по 01.04.2015 року, 24 051,00 грн. інфляційних з травня 2014 року по березень 2015 року та 6 788,00 грн. 3 % річних за період з 03.05.2014 року по 01.04.2015 року.

Право позивача на нарахування пені передбачене п. 4.2. договору, за яким покупець штрафні санкції за несвоєчасну оплату продукції у розмірі 0,5% за кожен день несвоєчасної сплати.

Відповідно до ч. 1 ст. 218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором (ч. 1 ст. 216 ГК України).

У силу вимог ч.ч. 1, 2 ст. 217 ГК України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Згідно з ч. 1. ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Отже, одним із видів господарських санкцій згідно з ч. 2 ст. 217 ГК України є штрафні санкції, до яких віднесено пеню.

Відповідно до ч. 6. ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

За приписом ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" та ч. 2 ст. 343 ГК України розмір пені за прострочку платежу не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Якщо в укладеному сторонами договорі зазначено вищий розмір пені, ніж передбачений у цій нормі, застосуванню підлягає пеня в розмірі згаданої подвійної облікової ставки.

Щодо 3% річних, то за ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд, здійснивши перерахунок 3% річних, інфляційних та пені з урахуванням строків оплати, визначених п. 3.2. договору, а також загального строку нарахування пені, визначеного ч. 6 ст. 232 ГК України, встановив, що розмір перших становить 1 105,43 грн. (при заявленому - 6 788,00 грн.), других - 20 677,27 грн. (при заявленому - 24 051,00 грн.), а третьої - 10 778,23 грн. (при заявленому - 113 145,00 грн.) (розрахунок додається), отже 3% річних, інфляційні та пеня підлягають частковому задоволенню.

Згідно з вимогами ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст. 34 ГПК України).

Статтею 43 ГПК України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи викладене, вимоги позивача визнаються судом такими, що підлягають частковому задоволенню.

Судом також встановлено, що позивачем сплачено судовий збір у більшому розмірі, ніж це передбачено чинним законодавством.

Так, за подання позовної заяви позивач повинен був сплатити 4 239,58 грн. судового збору (загальний розмір заявлених позовних вимог 211 979,00 грн.). Згідно з квитанцією від 15.04.2015 року позивачем сплачено 4 250,00 грн. судового збору, що на 10,42 грн. більше від встановленого Законом України «Про судовий збір» розміру.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила, за ухвалою суду в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Отже, за наявності відповідного клопотання позивачу буде ухвалою суду повернуто судовий збір в розмірі 10,42 грн.

Щодо судового збору в розмірі 4 239,58 грн., то на підставі ст. 49 ГПК України останній покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 (с. Богданівка, Корецький район, Рівненська область, 34744, ідентифікаційний номер НОМЕР_3) на користь Селянського фермерського господарства "Лаценко К.М." (с. Привільне, Локачинський район, Волинська область, ) 67 995,00 грн. основного боргу, 10 778,23 грн. пені, 1 105,43 грн. 3% річних, 20 677,27 грн. інфляційних та 2 011,26 грн. судового збору.

3. У задоволенні позовних вимог про стягнення 102 366,77 грн. пені, 3 373,73 грн. інфляційних та 5 682,57 грн. 3% річних відмовити.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 ГПК України. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 ГПК України.

Повне рішення складене 15.09.2015 року.

Суддя Андрійчук О.В.