КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" вересня 2015 р. Справа№ 34/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Лобаня О.І.

суддів: Майданевича А.Г.

Федорчука Р.В.

за участю представників сторін відповідно до протоколу судового засідання від 07.09.2015 року,

розглянувши апеляційну скаргу державного підприємства матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України «Укрзалізничпостач» на рішення господарського суду міста Києва від 23.05.2012 року,

у справі № 34/16 (головуючий суддя Сташків Р.Б.,

судді Грєхова О.А., Паламар П.І.)

за позовом публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк»

до державного підприємства матеріально-технічного забезпечення

залізничного транспорту України «Укрзалізничпостач»

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору

1) товариство з обмеженою відповідальністю «Усмарь»,

2) товариство з обмеженою відповідальністю «ПММ Сервіс-1»

про стягнення 64808287,30 грн.,

та за зустрічним позовом державного підприємства матеріально-технічного

забезпечення залізничного транспорту України «Укрзалізничпостач»

до 1) публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк»

2) товариства з обмеженою відповідальністю «Усмарь»

про визнання договору застави майнових прав недійсним

за участю прокуратури міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 23.05.2012 року по справі № 34/16 первісні позовні вимоги ПАТ АБ «Укргазбанк» до ДП матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України «Укрзалізничпостач», треті особи ТОВ «Усмарь», ТОВ «ПММ Сервіс-1» про стягнення 64808287,30 грн. - задоволено частково. Стягнуто з ДП матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України «Укрзалізничпостач» на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» 49058287,30 грн. - боргу. Також, стягнуто судові витрати. В решті первісного позову відмовлено. В задоволені зустрічного позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції від 23.05.2012 року матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України «Укрзалізничпостач» звернулось до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в якій просить рішення господарського суду міста Києва від 23.05.2012 року по справі № 34/16 скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволені позовних вимог за первісним позовом відмовити, зустрічний позов задовольнити в повному обсязі. В обґрунтування апеляційної скарги скаржник, посилається на неповне з'ясування обставин судом першої інстанції, що мають значення для вирішення справи та порушення останнім норм матеріального та процесуального права.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 27.06.2012 року апеляційну скаргу державного підприємства матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України «Укрзалізничпостач» на рішення господарського суду міста Києва від 23.05.2012 року по справі № 34/16 повернуто скаржнику на підставі п. 2, 3 ч. 1 ст. 97 ГПК України.

Так, ДП матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України «Укрзалізничпостач» усунувши обставини зазначені в ухвалі від 27.06.2012 року повторно звернулось до апеляційного господарського суду з вказаною вище апеляційною скаргою. Також, скаржник просив поновити строк на подання апеляційної скарги на оскаржуване рішення господарського суду міста Києва.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 30.07.2012 року у складі головуючого судді: Лобаня О.І., суддів Ткаченка Б.О., Федорчука Р.В. відновлено скаржнику строк на апеляційне оскарження, апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду.

Ухвалою суду апеляційної інстанції від 24.12.2012 року провадження у справі № 34/16 зупинялося до закінчення розслідування кримінальної справи № 0000101. Ухвалою суду направлено матеріали справи № 34/16 (завірені копії) до СВ Шевченківського РУ ГУ МВС України в м. Києві, яким здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000101.

З листа Шевченківського РУ ГУ МВС України в м. Києві № 5д/вх.-21943 від 12.12.2014 року, що надійшов на адресу Київського апеляційного господарського суду, стало відомо про закриття кримінального провадження № 0000101 від 24.11.2012 року, яке було розпочате за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України.

У зв'язку з перебуванням суддів на лікарняному та у відпустці склад колегії суддів неодноразово змінювався. Так, розпорядженням заступника Голови Київського апеляційного господарського суду від 22.07.2015 року, склад колегії суддів по справі № 34/16 змінено: головуючий суддя - Лобань О.І., судді Майданевич А.Г., Федорчук Р.В.

Ухвалою суду від 12.05.2015 року провадження у справі № 34/16 поновлено та призначено до розгляду.

У судових засіданнях суду апеляційної інстанції представник ДП матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України «Укрзалізничпостач» надав суду свої пояснення по справі в яких підтримав подану апеляційну скаргу на підставі доводів зазначених у ній та просив суд апеляційної інстанції скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення суду яким у задоволенні позову відмовити. Зустрічний позов задовольнити. При цьому, у судовому засіданні 22.07.2015 року представник скаржника звернувся до суду апеляційної інстанції про зупинення провадження у даній справі та просив направити матеріали даної справи до Головного слідчого управління МВС України. Представник скаржника зазначив, що 31.03.2015 року першим заступником Генерального прокурора України Заліском О.І скасовано постанову від 21.06.2014 року про закриття кримінального провадження № 0000101 за фактом підроблення додаткової угоди до договору поставки від 14.10.2010 року укладеної між ДП «Укрзалізничпостач» та ТОВ «ПММ Сервіс-1», за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1. ст. 358 КК України. Здійснення досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні доручено Головному слідчому управлінню МВС України. За таких обставин представник скаржника просив зупинити провадження у справі № 34/16 до закінчення розслідування кримінальної справи № 0000101.

Представник ПАТ АБ «Укргазбанк» також надав суду апеляційної інстанції свої пояснення по справі в яких заперечив проти задоволення апеляційної скарги на підставі доводів зазначених у відзиві на скаргу та письмових поясненнях по справі. Представник позивача вважає рішення суду законним та таким, що не підлягає скасуванню.

Щодо заявленого скаржником повторного клопотання про направлення матеріалів справи до Головного слідчого управління МВС України та зупинення провадження по справі, представник позивача заперечив та просив суд відмовити в його задоволенні, оскільки, у даній справі раніше вже зупинялося провадження та матеріали справи направлялися слідчим органам, де тривалий час проводилося слідство. Проте, як зазначив представник позивача кримінальне провадження було закрите за відсутності кримінального правопорушення. Всі письмові докази що містяться у даній господарській справі № 34/16 також знаходяться й у матеріалах кримінальної справи, а тому повторно направляти дану справу до слідчих органів безпідставно.

Прокурор у судових засіданнях підтримав подану апеляційну скаргу на підставі доводів зазначених у ній та просив суд апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати прийняти нове рішення суду яким відмовити у задоволенні первісного позову та задовольнити зустрічний позов. Щодо клопотання представника відповідача за первісним позовом, прокурор підтримав у повному обсязі та просив задовольнити та зазначив про необхідність направлення матеріалів справи до Головного слідчого управління МВС України. Також, прокурор зазначив, що на наступне судове засідання надасть суду пояснення слідчого який розслідує дану кримінальну справу та в яких (поясненнях) буде обґрунтовано необхідність направлення даної справи № 34/16 до слідчих органів.

Проте, в судове засідання 07.09.2015 року прокурор не з'явився, витребуваних судом доказів (пояснення слідчого чи рапорту) не надав про причини неявки суд не повідомив. При цьому, судова колегія звертає увагу на те, що прокурор, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином про, що в матеріалах справи міститься розписка про відкладення розгляду справи.

Представники ТОВ «Усмарь» та ТОВ «ПММ Сервіс-1» у судові засідання суду апеляційної інстанції не з'явились, про час та місце розгляду справи треті особи були повідомлені належним чином. При цьому від ТОВ «Усмарь» до суду надійшло клопотання в якому третя особа просить суд розглядати дану справу за відсутності їхнього представника (а.с. 191, том 3). ТОВ «ПММ Сервіс-1» про причини неявки свого представника, суд не повідомило.

Враховуючи викладене, заслухавши думку представників сторін що з'явились у судове засідання, колегія суддів апеляційного господарського суду з урахуванням ст. 75 ГПК України вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників ТОВ «Усмарь», ТОВ «ПММ Сервіс-1» та прокурора, оскільки останні, про дату та місце розгляду справи повідомлялися судом належним чином, участь представників що не з'явились у судовому засіданні 07.09.2015 року, судом обов'язковою не визнавалась, клопотань про відкладення розгляду справи та витребування письмових доказів не надходило. В матеріалах справи міститься достатньо доказів для прийняття рішення по справі. Крім того судова колегія звертає увагу на те, що прокурор був присутній у попередніх судових засіданнях та надавав суду свої пояснення по справі,які у свою чергу колегією прийняті до уваги. ТОВ «Усмарь» просило суд розглядати дану справу за відсутності їхнього представника.

Також, колегія суддів апеляційного господарського суду звертає увагу на те, що у відповідності до ч.2 ст. 102 ГПК України суд апеляційної інстанції обмежений строком розгляду апеляційної скарги на рішення місцевого господарського суду, та у відповідності до ч. 3 ст. 69 ГПК України строк розгляду справи за клопотанням сторін вже продовжувався.

Враховуючи викладене, заслухавши думку представників сторін що з'явились у судове засідання, колегія суддів апеляційного господарського суду відмовляє в задоволенні клопотання про зупинення провадження по справі у зв'язку з направленням матеріалів справи до слідчих органів.

Колегія суддів апеляційного господарського суду звертає увагу на те, що у даній справі раніше вже зупинялося провадження та матеріали справи направлялися слідчим органам, де тривалий час проводилося слідство. Скасування Генеральною прокуратурою України постанови від 21.06.2014 року про закриття кримінального провадження № 0000101 за фактом підроблення додаткової угоди до договору поставки від 14.10.2010 року укладеної між ДП «Укрзалізничпостач» та ТОВ «ПММ Сервіс-1», за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1. ст. 358 КК України не може бути підставою для зупинення провадження у даній справі та направлення матеріалів справи до слідчих органів. При цьому, судова колегія апеляційного господарського суду зазначає, що ні відповідачем за первісним позовом ні прокурором не було надано суду доказів того, що направлення матеріалів господарської справи № 34/16 до слідчих органів є для слідчого необхідним, а розгляд даної справи неможливий до розгляду кримінальної (кримінального провадження № 0000101).

Згідно статті 99 Господарського процесуального кодексу України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі XII Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ст. 101 ГПК України, у процесі перегляду справи, апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково наданими доказами, якщо заявник обґрунтував неможливість їх надання суду в першій інстанції з причин, що не залежали від нього, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення або ухвали місцевого суду у повному обсязі.

Дослідивши наявні в справі матеріали, розглянувши апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представників сторін, що з'явились в судове засідання, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення господарського суду міста Києва від 23.05.2012 року по справі № 34/16 слід залишити без змін, з наступних підстав.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та перевірено судо апеляційної інстанції, 14 жовтня 2010 року між ДП «Укрзалізничпостач» (замовник) та ТОВ «ПММ Сервіс-1» (постачальник) було укладено договір поставки.

Відповідно до пункту 1.1 договору поставки постачальник зобов'язується поставити, а замовник прийняти та оплатити дизельне паливо марки Л-0,2-62, найменування, марка та кількість якого вказується в специфікації, яка є невід'ємною частиною договору, на умовах, що визначені у цьому договорі.

Відповідно до пункту 2.1 договору поставки ціна на товар, який продається за цим договором, встановлюється в національній валюті України -гривні на умовах FCA (франко-перевізник) станція відправлення (відповідно до вимог «ІНКОТЕРМС» ред. 2000 р.), і включає: вартість товару, всі податки та збори, що встановлені українським законодавством, у тому числі ПДВ, і вказується у рознарядках та специфікаціях до цього договору.

Згідно з пунктом 2.3 договору поставки сторони планують за цим договором поставити товар на суму 151 875 000 грн., крім того ПДВ 20% - 30 375 000 грн., на загальну суму 182 250 000 грн.

Відповідно до пункту 3.1 договору поставки постачальник здійснює поставку товару залізничним транспортом загального користування на умовах FCA (франко-перевізник) станція відправлення (відповідно до вимог «ІНКОТЕРМС» ред. 2000 р.) відповідно до рознарядок замовника, що вказується у специфікації до цього договору із подальшим направленням за реквізитами одержувача, які вказуються у рознарядці замовника.

На підставі вказаного договору, відповідно до специфікації №1 до договору поставки, постачальник поставив замовнику, дизельне паливо у кількості 22500 тон, вартість якого складає 151 875 000 грн., крім того ПДВ 20% - 30 375 000 грн., на загальну суму 182 250 000 грн.

Відповідно до пункту 6.2 договору поставки замовник здійснює оплату в гривнях за банківськими реквізитами постачальника протягом 80 банківських днів із дати поставки товару.

Водночас згідно з пунктом 6.4 договору поставки остаточні фінансові взаєморозрахунки сторони здійснюють після підписання акту звірки, який складається і підписується сторонами протягом дії цього договору на партію товару, поставлену протягом календарного місяця.

Відповідно до акту звірки №5 до договору поставки заборгованість ДП «Укрзалізничпостач» перед ТОВ «ПММ Сервіс-1» станом на 27.04.2011 складає 68 346 775,90 грн.

З матеріалів справи також вбачається, що 27 квітня 2011 року між ТОВ «ПММ Сервіс-1» (далі - первісний кредитор) та ТОВ «Усмарь» (далі - новий кредитор) було укладено договір № 22/1 УПТ про заміну кредитора у зобов'язанні (відступлення права вимоги) (далі - договір про заміну кредитора).

Відповідно до пункту 1 договору про заміну кредитора первісний кредитор передає, а Новий кредитор приймає на себе право затребування боргу першого і стає кредитором за зобов'язаннями, що виникли згідно з договором поставки між первісним кредитором і ДП «Укрзалізничностач» (далі -боржник), код 19014832 на суму 68 308 287,30 грн.

Відповідно до пункту 2 договору про заміну кредитора за цим договором (новий кредитор) набуває право (замість первісного кредитора) вимагати від боржника належного виконання наступних зобов'язань: «часткова оплата за продукцію в розмірі 68 308 287,30 грн.; згідно акту звірки №5 від 27.04.2011 року до договору поставки (загальна заборгованість складає 68346775,90 грн.)».

Згідно з пунктом 3 договору про заміну кредитора право вимоги підтверджується наступними документами: копією договору поставки № (з усіма додатковими угодами та доповненнями); актом звірки №5 від 27.04.2011 року до договору поставки.

Відповідно до пункту 4 договору про заміну кредитора документи, вказані у пункті 3 договору, передані первісним кредитором новому кредитору в момент підписання цього договору.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що ТОВ «Усмарь» з 27.04.2011 року набуло право (замість ТОВ «ПММ Сервіс-1») вимагати від ДП «Укрзалізничпостач» сплати заборгованості за договором поставки у загальній сумі 68 308 287,30 грн.

З матеріалів справи також вбачається, що 24 травня 2011 року між банком та ТОВ «Усмарь» (позичальник) було укладено кредитний договір.

Відповідно до пункту 1.1 кредитного договору банк відкриває позичальнику відновлювальну кредитну лінію з загальним лімітом в сумі 68 000 000 грн., а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитними коштами в межах строку кредитування, встановленого в п. 1.3 цього договору, в розмірі 18% річних.

Відповідно до пункту 1.2 кредитного договору цільове використання (мета) кредиту: поповнення обігових коштів. Відповідно до пункту 2.1 кредитного договору цей договір забезпечується, зокрема, наступною заставою майнових прав вимоги сплати грошових коштів за договором поставки з врахуванням договору УПТ про заміну кредитора у зобов'язанні (відступлення права вимоги) №22/1 від 27.04.2011 року, укладеним між ТОВ «Усмарь» та ТОВ «ПММ Сервіс-1».

Відповідно до пункту 3.2 кредитного договору погашення кредиту позичальник здійснює на рахунок №89,980 в АБ «Укразбанк», код банку 320478, відповідно до графіку зменшення ліміту кредитування, який наведено в додатку1 до цього договору.

Згідно з пунктом 3.4 кредитного договору проценти сплачуються позичальником щомісячно, не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем користування кредитом, а також в день закінчення строку на який надано кредит.

Відповідно до пункту 3.5 кредитного договору за користування кредитними коштами, що не повернуті в строки/терміни передбачені цим договором (прострочена заборгованість), процента ставка встановлюється в розмірі 23% річних.

Відповідно до пункту 5.2.2 кредитного договору позичальник зобов'язаний своєчасно сплачувати плату за кредит на умовах і в порядку, передбаченому цим договором, а також суми передбаченої цим договором неустойки.

Факт виконання банком своїх зобов'язань за кредитним договором, та отримання ТОВ «Усмарь» кредитних коштів у загальній сумі 68 999 000 грн. підтверджується випискою/особовий рахунок №89.980 з 24.05.2011 року по 28.09.2011 року.

Водночас, як вірно зазначив суд першої інстанції, матеріали справи свідчать про те, що відповідач користуючись наданим позивачем кредитом, свої зобов'язання за кредитним договором виконує не належним чином.

Як зазначає позивач за первісним позовом, за позичальником рахується заборгованість у загальній сумі 70 469 607,49 грн., яка складається з: 64 999 000 грн. сума строкової заборгованості за кредитом; 2 000 000 грн. сума простроченої заборгованості за кредитом; 1 082 394,85 грн. строкова заборгованість за процентами за період з 01.09.2011 року до 28.09.2011 року; 2 388 212,64 грн. прострочена заборгованість за процентами.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 509 ЦК України зобов'язаннями є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитор) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 1056-1 ЦК України передбачено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

У відповідності до статті 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України) суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускаються.

Аналогічні положення містяться і у статтях 525, 526 ЦК України. Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Таким чином, судова колегія апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції, що факт наявності у позичальника заборгованості за кредитним договором, яка виникла станом на 28.09.2011року становила 70 469 607,49 грн., з яких: 64 999 000 грн. сума строкової заборгованості за кредитом; 2 000 000 грн. сума простроченої заборгованості за кредитом; 1 082 394,85 грн. строкова заборгованість за процентами за період з 01.09.2011 року до 28.09.2011 року; 2 388 212,64 грн. прострочена заборгованість за процентами. Колегія суддів погоджується що факт наявності у позичальника вказаної заборгованості, позивачем належним чином доведений, документально підтверджений і відповідачем не спростований. Доказів сплати вказаної заборгованості, ані під час розгляду справи у суді першої інстанції, ані під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції ТОВ «Усмарь» не надало.

З матеріалів справи також вбачається, позивачем нарахована пеня за несвоєчасне повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитними коштами у загальній сумі 61 801,66 грн., з яких: 23 780,82 грн. пеня за несвоєчасне повернення кредиту; 38 020,84 грн. пеня за несвоєчасну сплату процентів за кредитом.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини 2 статті 193 ГК України порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Аналогічне положення міститься й у статті 611 ЦК України, згідно з якою у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до статей 546, 549 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися, в тому числі неустойкою. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 1 статті 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до пункту 6.3 кредитного договору за порушення визначених в цьому договорі строків (термінів) повернення кредиту та/або сплати процентів за користування кредитними коштами та/або комісійних винагород позичальник зобов'язаний сплатити Банку неустойку (пеню), яка обчислюється від суми простроченого платежу у розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла у період за який сплачується пеня.

У відповідності до частини 6 статті 232 ГК України сторони домовляються, що розрахунок пені за прострочення виконання зобов'язань (щодо строків (визначних у цьому договорі) повернення кредиту та/або сплати процентів за користування кредитними коштами) припиняється через один рік від дня, коли зобов'язання мало бути виконано. Сплата штрафних санкцій (неустойки, пені) за цим договором не звільняє позичальника від відшкодування збитків, завданих банку в повному обсязі.

Згідно з статтею 3 вказаного Закону розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Аналогічні положення закріплені й у частині 2 статті 343 ГК України, відповідно до якої платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Частиною 6 статті 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Так, здійснивши перевірку розрахунку пені, судова колегія апеляційного господарського суду вважає його обґрунтованим та арифметично вірним. Розрахунок по пені відповідає умовам кредитного договору та вимогам чинного законодавства України, а отже, вимога про стягнення пені у загальній сумі 61 801,66 грн. є обґрунтованою. Отже, станом на 28.09.2011 року заборгованість ТОВ «Усмарь» перед банком за кредитним договором склала 70 531 409,15 грн.

З матеріалів справи також вбачається, що у забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком (застоводержатель) та ТОВ «Усмарь» (заставодавець) був укладений договір застави.

Відповідно до пункту 1.1 договору застави цей договір забезпечує всі вимоги застоводержателя, які випливають з кредитного договору (а також договорів про внесення змін до нього), укладеного між застоводержателем та заставодавцем, згідно якого заставодавець зобов'язаний у порядку та на умовах, викладених у кредитному договорі не пізніше 30 квітня 2012 року повернути кредит у розмірі 68 000 000 грн., сплатити проценти за користування кредитними коштами у межах строку кредитування, виходячи з 18% річних, сплатити проценти за користування кредитними коштами, що не повернуті у терміни, передбачені кредитним договором (прострочена заборгованість), виходячи з 23 % річних, при настанні умов, передбачених п. 3.8 кредитного договору, сплатити проценти за користування кредитними коштами у межах строку кредитування у розмірі 21 % річних, комісійні винагороди, з також штрафи та пені у розмірі і випадках, передбачених кредитним та цим договорами, відшкодувати заставодержателю всі збитки, понесені ним внаслідок невиконання заставодавцем умов кредитного договору у розмірі і у випадках, передбачених кредитним договором.

Відповідно до пункту 2.1 договору застави майнових прав предметом застави є належні заставодавцю на момент укладення цього договору та ті, що виникнуть у майбутньому, майнові права вимоги сплати грошових коштів згідно зокрема наступного договору: договору поставки, з врахуванням договору УПТ про заміну кредитора у зобов'язанні (відступлення права вимоги) №22/1 від 27.04.2011 року, укладеного між заставодавцем та ТОВ «ПММ Сервіс-1» (далі - предмет застави). Відповідно до договору УПТ про заміну кредитора у зобов'язанні (відступлення права вимоги) № 22/1 від 27.04.2011року, що укладений між заставодавцем та ТОВ «ПММ Сервіс-1», останнє передає, а заставодавець приймає на себе право затребування боргу першого і стає кредитором за зобов'язаннями, що виникли згідно договору поставки на суму 68 308 287,30 грн.

Під майновими правами сторони розуміють право вимоги заставодавця про належне виконання умов, зокрема, договору поставки, звернене до ДП «Укрзалізничпостач», що знаходиться за адресою: м. Київ, Повітрофлотський проспект, 11/15, а саме - про здійснення боржником 1 оплати на суму 68 308 287,30 грн. за здійснення поставки ТОВ «ПММ Сервіс-1» дизельного палива марки Л-0,2-62.

Відповідно до пункту 3.2 договору застави майнових прав заставодержатель набуває право вимоги за договором поставки в разі невиконання заставодавцем забезпечених цим договором зобов'язань по кредитному договору в повному обсязі або в частині у встановлені Кредитним договором строки.

Відповідно до статті 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Стаття 589 ЦК України встановлює, що у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до статті 51 Закону України «Про заставу» при заставі прав, якщо інше не передбачено договором, заставодержатель має право незалежно від настання терміну виконання забезпеченого заставою зобов'язання вимагати в судовому порядку переводу на себе заставленого права, якщо заставодавець порушив обов'язки, передбачені статтею 50 цього Закону.

Згідно з статтею 20 Закону України "Про заставу"встановлено, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Відповідно до пункту 5.1 договору застави майнових прав заставодержатель набуває права звернути стягнення та реалізувати предмет застави у разі: невиконання або неналежного виконання заставодавцем умов кредитного договору, зокрема при повному або частковому неповерненні кредиту (чергового платежу за кредитом) та/або при несплаті або частковій несплаті комісійних винагород, штрафних санкцій або інших платежів у встановлені кредитним договором строки; невиконання або неналежного виконання заставодавцем умов цього договору; якщо інша, ніж заставодержатель, особа набула право стягнення на предмет застави. в інших випадках, передбачених законодавством України.

Згідно з пунктом 5.3 договору застави майнових прав підписанням цього договору заставодавець здійснює відступлення заставодержателю право вимоги на предмет застави з відкладальною обставиною. Відкладальною обставиною є невиконання або неналежне виконання заставодавцем своїх зобов'язань за кредитним договором.

Відповідно до статті 32 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» якщо предметом забезпечувального обтяження є право грошової вимоги, звернення стягнення на нього здійснюється шляхом відступлення обтяжувачу відповідного права. Обтяжувач зобов'язаний повідомити в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, боржника та інших обтяжувачів відповідного права грошової вимоги про свій намір набути на свою користь таке право.

Після закінчення строку, вказаного в частині другій статті 28 цього Закону, обтяжувач з вищим пріоритетом, який висловив намір звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження, надсилає письмове повідомлення всім особам, які повинні виконати вимоги за відповідним правом грошової вимоги боржника, яке є предметом забезпечувального обтяження.

З дня відправлення зазначеного повідомлення обтяжувач з вищим пріоритетом набуває права кредитора в зобов'язанні, право вимоги за яким відступлене на його користь. Обтяжувач користується правами кредитора в цьому зобов'язанні до моменту повного задоволення його забезпеченої обтяженням вимоги.

Відповідно до статті 27 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» якщо інше не встановлено цим Законом, обтяжувач, який має намір звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження в позасудовому порядку, зобов'язаний надіслати боржнику та іншим обтяжувачам, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, письмове повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов'язання. Повідомлення надсилається одночасно з реєстрацією в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та перевірено судом апеляційної інстанції, враховуючи те, що ТОВ «Усмарь» не виконало своїх зобов'язань за кредитним договором, банком 08.07.2011 року на адресу ТОВ «Усмарь» було направлено повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов'язання в порядку статті 27 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», та зареєстровано в Державному реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.

Водночас, у зв'язку із невиконанням ТОВ «Усмарь» вимог банку по погашенню існуючої заборгованості за кредитним договором, 19.08.2011 року банком на адресу ДП «Укрзалізничпостач» було направлено повідомлення про виконання зобов'язань за договором поставки в порядку статті 32 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», тобто на користь нового кредитора - банку, яке було отримано ДП «Укрзалізничпостач» 25.08.2011 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення № 030 від 25.08.2011року.

Таким чином, як правильно вказав суд першої інстанції, заміна кредитора (банка замість ТОВ «Усмарь») за договором поставки відбулася на підставі статті 32 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» та договору застави. Отже, банк набув прав кредитора за договором поставки.

Проте, незважаючи на вказаний факт, в порушення статті 527 ЦК України та статті 32 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» ДП «Укрзалізничпостач» продовжувало виконувати свої зобов'язання за договором поставки на користь ТОВ «Усмарь».

Статтею 32 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» передбачено, що з дня відправлення зазначеного повідомлення обтяжувач з вищим пріоритетом набуває права кредитора в зобов'язанні, право вимоги за яким відступлене на його користь. Обтяжувач користується правами кредитора в цьому зобов'язанні до моменту повного задоволення його забезпеченої обтяженням вимоги.

Відповідно до статті 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги.

Разом з тим, відповідно до частини 2 статті 516 ЦК України якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Таким чином судова колегія апеляційного господарського суду погоджується з висновками суду першої інстанції, що усі сплати (у сумі 19 250 000 грн., відповідно до платіжних доручень: № 11-7616 від 20.05.2011 року, № 11-7738 від 24.05.2011 року, № 11-8066 від 31.05.2011 року, № 11-8573 від 14.06.2011 року, № 11-8768 від 16.06.2011 року, № 11-9460 від 30.06.2011 року № 11-9509 від 01.07.2011 року, № 11-9569 від 05.07.2011 року, № 11-9757 від 07.07.2011 року, № 11-9957 від 08.07.2011 року, № 11-10218 від 13.07.2011 року, № 11-10344 від 15.07.2011 року, № 11-10430 від 18.07.2011 року, № 11-10643 від 21.07.2011 року, № 11-10716 від 22.07.2011 року, № 11-10903 від 25.07.2011 року, № 11-10975 від 26.07.2011 року, № 11-11185 від 27.07.2011 року, № 11-11222 від 27.07.2011 року, № 11-11303 від 29.07.2011 року, № 11-11403 від 01.08.2011 року, № 11-11495 від 03.08.2011 року, № 11-12178 від 10.08.2011 року, № 11-12321 від 12.08.2011 року, № 11-12440 від 15.08.2011 року, № 11-12440 від 15.08.2011 року, № 11-12493 від 16.08.2011 року, № 11-12736 від 18.08.2011 року, № 11-12808 від 19.08.2011 року, № 11-12952 від 22.08.2011 року, № 11-13098 від 25.08.2011 року, копії яких містяться у матеріалах справи), які відбувалися ДП «Укрзалізничпостач» на користь ТОВ «Усмарь» до 25.08.2011 року (включно), тобто до моменту письмового повідомлення про заміну кредитора, були здійснені ДП «Укрзалізничпостач» правомірно, таке виконання договору поставки було належним. А тому банк не має права вимагати сплати цих коштів на свою користь.

Натомість, сплату грошових коштів (у сумі 49 058 287,30 грн., відповідно до платіжних доручень: № 11-13377 від 30.08.2011 року, № 11-13489 від 31.08.2011 року, № 11-13673 від 01.09.2011 року, № 11-13707 від 02.09.2011 року, № 11-13797 від 05.09.2011 року, № 11-13881 від 06.09.2011 року, № 11-13983 від 07.09.2011 року, № 11-14088 від 08.09.2011 року, № 11-14296 від 12.09.2011 року, № 11-14399 від 13.09.2011 року, № 11-14492 від 14.09.2011 року, № 11-14571 від 15.09.2011 року, № 11-14586 від 15.09.2011 року, № 11-14570 від 15.09.2011 року, № 11-14595 від 16.09.2011 року, № 11-14672 від 19.09.2011 року, № 11-14743 від 20.09.2011 року, № 11-14802 від 21.09.2011 року, № 11-14927 від 22.09.2011 року, № 11-15029 від 23.09.2011 року, № 11-15145 від 26.09.2011 року, № 11-15224 від 27.09.2011 року, № 11-15394 від 28.09.2011 року, № 11-15423 від 29.09.2011 року, № 11-15529 від 29.09.2011 року, копії яких містяться у матеріалах справи) ДП «Укрзалізничпостач» на користь ТОВ «Усмарь» в рахунок погашення заборгованості за договором поставки після 25 серпня 2011 року не можна вважати належним виконанням зобов'язання. Як вірно зазначив суд першої інстанції, ці кошти повинні були бути сплачені на користь банку.

Отже, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення первісних позовних вимог у сумі 49 058 287,30 грн. (сума коштів, які були сплачені на користь ТОВ «Усмарь» після письмового повідомлення про це ДП «Укрзалізничпостач»).

Що стосується зустрічних позовних вимог ДП «Укрзалізничпостач» про визнання договору застави майнових прав недійсним, судова колегія зазначає наступне.

Так, ДП «Укрзалізничпостач», посилаючись на пункту 12.4 договору поставки, зазначає, що договір застави повинен бути визнаний недійсним на підставі статей 203, 215 ЦК України, оскільки ДП «Укрзалізничпостач» не надавало згоди на передачу належних ТОВ «Усмарь» майнових прав за договором поставки в заставу банку.

Відповідно до пункту 12.4 договору поставки права та обов'язки за цим договором можуть бути передані (відступлені) сторонами третім особам лише за взаємною згодою сторін, що оформлено відповідно до пункту 12.7 даного договору.

Пунктом 12.7 договору поставки передбачено, що всі зміни до даного договору дійсні лише в тому випадку, якщо вони зроблені в письмовій формі і підписані обома сторонами.

Таким чином, як вірно зазначив суд першої інстанції, положення пункту 12.4 договору поставки стосується порядку відступлення сторонами своїх прав за цим договором, і не мають жодного впливу на дійсність договору застави. Судова колегія звертає увагу на те, що ні чинним законодавством, ні умовами договору поставки не передбачено обов'язку отримання згоди ДП «Укрзалізничпостач» на передачу в заставу майнових прав за договором поставки. Крім того, відповідно до додаткової угоди (доповнення) від 01.11.2010 року до договору поставки ДП «Укрзалізничпостач» надало згоду передати права і обов'язки за договором поставки банку. Тобто, сторонами було належним чином виконано вимоги пунктів 12.4 та 12.7 договору поставки.

Доводи ДП «Укрзалізничпостач» та прокуратури міста Києва про те, що ДП «Укрзалізничпоста» ніколи не укладалась додаткова угода від 01.11.2010 року до договору поставки нафтопродуктів від 14.10.2010 року № ЦХП-14-02210-01, згідно якої TOB «ПММ Сервіс-1» отримало право передати права і обов'язки за вказаним договором до АБ «Укргазбанк», та як зазначив позивач за зустрічним позовом є підробленою, судова колегія апеляційного господарського суду не може взяти до уваги, оскільки під час розгляду справи судом апеляційної інстанції, для повного та всебічного розгляду справи за клопотанням прокурора, Київським апеляційним господарським судом зупинялося провадження у даній справі та копії матеріалів справи направлялися до СВ Шевченківського РУ ГУ МВС України в м. Києві, яким здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000101 за ч. 1 ст. 358 КК України за фактами підробки.

Однак, постановою слідчого від 21.06.2014 року кримінальне провадження № 0000101 за фактом підроблення додаткової угоди до договору поставки від 14.10.2010 року укладеної між ДП «Укрзалізничпостач» та ТОВ «ПММ Сервіс-1», за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1. ст. 358 КК України було закрито.

Тобто на час розгляду справи у суді апеляційної інстанції у суду відсутні докази про встановлення факту підробки додаткової угоди від 01.11.2010 року до договору поставки нафтопродуктів від 14.10.2010 року № ЦХП-14-02210-01, вирок суду відсутній.

Доводи скаржника про те, що 31.03.2015 року першим заступником Генерального прокурора України Заліском О.І скасовано постанову від 21.06.2014 року про закриття кримінального провадження № 0000101 за фактом підроблення додаткової угоди до договору поставки від 14.10.2010 року укладеної між ДП «Укрзалізничпостач» та ТОВ «ПММ Сервіс-1», за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1. ст. 358 КК України. Здійснення досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні доручено Головному слідчому управлінню МВС України, судова колегія вважає передчасним, оскільки, як зазначалося вище, в матеріалах справи відсутній вирок суду із зазначених обставин. А у відповідності до ст. 35 ГПК України лише вирок суду в кримінальному провадженні який набрав законної сили, є обов'язковими для господарського суду та має приюдиційне значення.

При цьому, судова колегія апеляційного господарського суду звертає увагу на те, що у даній справі раніше вже зупинялося провадження та матеріали справи направлялися слідчим органам, де тривалий час проводилося слідство. Проте, як вбачається з матеріалів справи, кримінальне провадження було закрите за відсутності кримінального правопорушення. Всі письмові докази що містяться у даній господарській справі № 34/16 також знаходяться й у матеріалах кримінальної справи.

Колегія суддів зазначає, що уразі встановлення вироком суду факт підроблення додаткової угоди від 01.11.2010 року до договору поставки нафтопродуктів від 14.10.2010 року № ЦХП-14-02210-01, рішення у даній справі може бути переглянуте на нововиявленими обставинами.

Так, відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Колегія суддів апеляційного господарського суду звертає увагу, що матеріали справи не містять доказів визнання недійсною додаткової угоди від 01.11.2010 року до договору поставки.

Як було зазначено вище, 27 квітня 2011 року між ТОВ «Усмарь» та ТОВ «ПММ Сервіс-1» укладено договір № 22/1 УГІТ про заміну кредитора у зобов'язанні (відступлення права вимоги). Пунктом 3 даного договору передбачено, що право вимоги підтверджується, зокрема, копією договору поставки (з усіма додатковими угодами та доповненнями).

Згідно з актом прийому-передачі від 27.04.2011 року первинних документів до договору про заміну кредитора у зобов'язанні (відступлення права вимоги) № 22/1 УПТ від 27.04.2011 року, ТОВ «Усмарь» були передані, зокрема, копія договору поставки (з усіма додатковими угодами та доповненнями).

Матеріали справи містять лише додаткову угоду (доповнення) до договору поставки від 01.11.2010 року (яка заперечується ДП «Укрзалізничпостач») та додаткову угоду № 1 до договору поставки від 10.11.2010 року. Інших додаткових угод та доповнень матеріали справи не містять.

Отже, виходячи умови пункту 3 договору № 22/1 УПТ про заміну кредитора у зобов'язанні (відступлення права вимоги) від 27.04.2011 року, вбачається факт існування додаткової угоди від 01.11.2010 року до договору поставки.

При цьому судова колегія апеляційного господарського суду звертає увагу, що призначення платежу у вказаних вище платіжних дорученнях, на підставі яких проводилась сплата коштів на користь ТОВ «Усмарь», ДП «Укрзалізничпостач» зазначало, що оплата провадиться на підставі договору 22/1 УПТ про заміну кредитора у зобов'язанні (відступлення права вимоги) від 27.04.2011 року.

Оскільки, як вірно зазначив суд першої інстанції, ні договором № 22/1 УПТ про заміну кредитора у зобов'язанні (відступлення права вимоги) від 27 квітня 2011 року, ні законом не встановлено жодних обмежень щодо обсягу прав, що перейшли від ТОВ «ПММ Сервіс-1» до ТОВ «Усмарь» можна дійти висновку, що до ТОВ «Усмарь» перейшли у повному обсязі всі права за договором поставки з урахуванням додаткових угод до нього.

Статтею 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Судова колегія апеляційного господарського суду звертає увагу, що жодна з підстав, на які посилається ДП «Укрзалізничпостач» на обґрунтування своїх вимог, не відповідає підставам недійсності правочину, що визначені статтею 203 ЦК України, а отже відсутні підстави для задоволення зустрічного позову ДП «Укрзалізничпостач». Посилання ДП «Укрзалізничпостач», на порушення пункту 11.1 договору поставки, не можуть бути підставами для визнання недійсним договору застави, та не спростовують встановлених судом обставин.

Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає що суд першої інстанції правомірно задовольнив первісний позов частково та відмовив у задоволенні зустрічного позову про визнання договору застави майнових прав недійсним.

Відповідно до ст. 22 ГПК України сторони користуються рівними процесуальними правами. Сторони мають право подавати докази, брати участь у дослідженні доказів.

Відповідно до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Отже, виходячи з вищевикладеного, як в суді першої інстанції так і в суді апеляційної інстанції ДП «Укрзалізничпостач» не було подано належних та переконливих доказів в заперечення заявленого первісного позову. Судова колегія звертає увагу, що доводи та заперечення викладені у апеляційній скарзі скаржника на рішення суду першої інстанції не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що рішення господарського суду міста Києва від 23.05.2012 року, прийняте після повного з'ясування обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, а також у зв'язку з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, є таким що відповідає нормам закону.

Відповідно до ст. 103 ГПК України апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має право: 1) залишити рішення місцевого господарського суду без змін, а скаргу без задоволення; 2) скасувати рішення повністю або частково і прийняти нове рішення; 3) скасувати рішення повністю або частково і припинити провадження у справі або залишити позов без розгляду повністю або частково; 4) змінити рішення.

Таким чином, в задоволенні апеляційної скарги ДП «Укрзалізничпостач» слід відмовити, а оскаржуване рішення господарського суду міста Києва від 23.05.2012 року залишити без змін.

Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст. 49 ГПК України.

Враховуючи наведене вище та керуючись статтями 99, 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. У задоволенні клопотання державного підприємства матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України «Укрзалізничпостач» про зупинення провадження у даній справі та направлення матеріалів справи № 34/16 до Головного слідчого управління МВС України, яким здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000101 за фактом підроблення додаткової угоди до договору поставки від 14.10.2010 року укладеної між ДП «Укрзалізничпостач» та ТОВ «ПММ Сервіс-1», за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1. ст. 358 КК України - відмовити.

2. Апеляційну скаргу державного підприємства матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України «Укрзалізничпостач» на рішення господарського суду міста Києва від 23.05.2012 року у справі № 34/16 залишити без задоволення.

3. Рішення господарського суду міста Києва від 23.05.2012 року у справі № 34/16 залишити без змін.

4. Матеріали справи № 34/16 повернути до господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя О.І. Лобань

Судді А.Г. Майданевич

Р.В. Федорчук

Дата підписання 16.09.2015 року