КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" вересня 2015 р. Справа№ 910/28669/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Чорногуза М.Г.

суддів: Агрикової О.В.

Рудченка С.Г.

при секретарі судового засідання: Михайленко С.О.

за участю представників сторін:

від позивача: Драчова М.С. довіреність №681 від 30.06.15р.

від відповідача: Тур Г.М. довіреність №б/н від 12.01.15р.

розглянувши апеляційну скаргу

Публічного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал"

на рішення Господарського суду міста Києва від 29 квітня 2015р.

у справі №910/28669/14 (суддя Селівон А.М.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал"

до Комунального підприємства по утриманню житлового господарства "Житлорембудсервіс" Деснянського району м. Києва

про стягнення 5 873 599,68 грн.

ВСТАНОВИВ:

ПАТ «Акціонерна компанія «Київводоканал» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до КП по утриманню житлового господарства «Житлорембудсервіс» Деснянського району м. Києва про стягнення 5 873 599,68 грн. (а.с.5-8).

Рішенням господарського суду міста Києва від 29 квітня 2015р. у справі №910/28669/14 позов задоволено частково (а.с.233-246).

Не погоджуючись із вказаним рішенням місцевого господарського суду, представником ПАТ «Акціонерна компанія «Київводоканал» подано до Київського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 29 квітня 2015р. у справі №910/28669/14 в частині відмови в стягненні з КП по утриманню житлового господарства «Житлорембудсервіс» Деснянського району м. Києва на користь ПАТ «Акціонерна компанія «Київводоканал» 1708860,17 грн. основного боргу, 33 821,24 грн. пені, 16 364,54грн. 3% річних, 164 188,83 грн. інфляційних втрат, 170 886,01 грн. штрафу і прийняти в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26 серпня 2015 р. апеляційну скаргу ПАТ «Акціонерна компанія «Київводоканал» на рішення Господарського суду міста Києва від 29 квітня 2015р. у справі №910/28669/14 передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді - Чорногуза М.Г., суддів Рудченко С.Г., Агрикова О.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 28 серпня 2015 року прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено справу №910/28669/14 до розгляду на 15 вересня 2015 року.

Представник ПАТ «Акціонерна компанія «Київводоканал» в судовому засіданні 15 вересня 2015 року надав суду свої пояснення, в яких підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, просив скасувати рішення господарського суду міста Києва від 29 квітня 2015р. у справі №910/28669/14 в частині відмови в стягненні з КП по утриманню житлового господарства «Житлорембудсервіс» Деснянського району м. Києва на користь ПАТ «Акціонерна компанія «Київводоканал» 1708860,17 грн. основного боргу, 33 821,24 грн. пені, 16 364,54грн. 3% річних, 164 188,83 грн. інфляційних втрат, 170 886,01 грн. штрафу і прийняти в цій частині нове рішення, яким задовольнити вимоги в цій частині.

В судовому засіданні 15 вересня 2015 року представник КП по утриманню житлового господарства «Житлорембудсервіс» надав суду свої пояснення, в яких заперечував проти доводів, викладених в апеляційній скарзі та просив суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення господарського суду міста Києва від 29 квітня 2015р. у справі №910/28669/14 - без змін.

Згідно з частиною першою статті 99 ГПК в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених розділом XII ГПК.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Колегія суддів, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права встановила наступне.

01 лютого 2002 р. між ВАТ "АК "Київводоканал", правонаступником якого є ПАТ "АК "Київводоканал" (Постачальник) та КП по утриманню житлового господарства "Житлорембудсервіс", найменування якого на підставі рішення Київської міської ради від 27.10.11 р. № 396/6612 змінено на КП по утриманню житлового господарства «Житлорембудсервіс» Деснянського району м. Києва (Абонент) був укладений Договір №00004А/2-03 на послуги водопостачання та водовідведення (Договір) (а.с.9-10).

Умовами п. 2.1 Договору передбачено: «Постачальник забезпечує постачання питної води, якість якої відповідає ДОСТу 2874-82 «Вода питна» та приймає каналізаційні стоки, які не перевищують гранично - допустимих концентрацій шкідливих речовин».

Для обліку наданих відповідачу послуг з постачання питної води та водовідведення ПАТ «Київводоканал» було відкрито КП «Житлорембудсервіс» Деснянського району м. Києва особові рахунки та присвоєно абонентські коди: 3-1001, 3-1033, 3-1056, 3-1069, 3-1080, 3-1155, 3-1177, 3-1181, 3-1197, 3-1205, 3-1207, 3-1225, 3-1229, 3-1553, 3-1559, 3-1564, 3-1566, 3-1581, 3-1585 (для обліку послуг з холодного водопостачання та водовідведення) та 3-51001, 3-51033, 3-51056, 3-51069, 3-51080, 3-51087, 3-51088, 3-51155, 3-51177, 3-51181, 3-51197, 3-51205, 3-51207, 3-51225, 3-51229, 3-51553 (для обліку послуг з водопостачання та водовідведення питної води на підігрів для потреб населення).

Позивачем було надано послуги з водопостачання та водовідведення (приймання стічних вод) через приєднані мережі за період з 01.10.13р. по 30.06.14р. на суму 37 572 125,88 грн., а саме: послуг з холодного водопостачання та водовідведення на суму 24642408,62 грн., послуг з приймання стічних вод гарячого водопостачання на суму 5808338,54 грн. та послуг з постачання питної води на підігрів на суму 7121378,72грн., що підтверджується відповідними підписаними та погодженими уповноваженими представниками та скріпленим печатками сторін актами про зняття показань з приладів обліку, розшифровками з рахунку Абонента за відповідний період та їх реєстрами за жовтень 2013 р. - червень 2014 р., що підтверджують виставлення рахунків до банківської установи відповідача, копії яких знаходяться в матеріалах справи.

Пунктом 2.3 Договору встановлено, що абонент в кінці кожного кварталу направляє до постачальника свого повноважного представника з письмовою інформацією, відповідно з додатком № 1 договору, щодо об'єму спожитих ним послуг з водопостачання (водовідведення), за останні три місяці, для проведення звірки розрахунків з постачальником та підписання відповідного акту.

Доказів пред'явлення відповідачем претензій щодо якості, обсягів та термінів надання послуг з водопостачання та водовідведення, доказів опротестування виставлених позивачем актів про зняття показань з приладів обліку та платіжних вимог - доручень, а також наявності письмових відмов у прийнятті послуг до суду не надходило, будь-які заперечення щодо повного та належного виконання ПАТ "АК "Київводоканал" умов Договору з боку відповідача відсутні.

Колегія суддів встановила, що позивачем виконано прийняті на себе зобов'язання по наданню послуг з холодного водопостачання та водовідведення (приймання стічних вод), а також водопостачання та водовідведення питної води на підігрів для потреб населення, обумовлених Договором, а відповідачем, у свою чергу, прийнято надані послуги без будь - яких зауважень.

Частина 1 статті 903 Цивільного кодексу України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з частиною 2 статті 22 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання" споживачі питної води зобов'язані своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення.

Порядок розрахунків визначений сторонами у пунктах 3.5, 3.7 Договору: «Абонент розраховується за надані послуги у порядку, встановленому органами виконавчої влади у п'ятиденний термін з дня представлення постачальником платіжних документів до банківської установи. Постачальник інформує абонента про розмір діючих тарифів у платіжних документах, що направляються щомісячно до банківської установи Абонента. Щомісячно постачальник виставляє платіжну вимогу на надані послуги згідно цього договору. Оплата проводиться відповідачем шляхом зарахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника. Оплата може проводитись шляхом передачі векселя та іншими способами, не забороненими чинними нормативними актами».

В силу ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, умов договору та вимог зазначених Кодексів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Свої зобов'язання щодо перерахування коштів за надані ПАТ «АК «Київводоканал» послуги з постачання питної води та приймання стічних вод, в тому числі з приймання стічних вод гарячого водопостачання, на суму 4 769 247,73 грн. у встановлений строк, всупереч вимогам цивільного та господарського законодавства, а також умовам Договору, відповідач в повному обсязі не виконав, в результаті чого, враховуючи здійснені відповідачем оплати в сумі 32 807 517,77 грн. (з урахуванням перерахунків в сумі 4639,62 грн.), у останнього станом на час звернення до суду утворилась заборгованість перед позивачем за наведеним Договором у заявленому вище розмірі, яку позивач просить стягнути в позовній заяві.

Як встановлено судом, у суму заборгованості із водопостачання та водовідведення позивачем також включено вартість води, яка використовується для виготовлення гарячої води (підігріву) та яка обліковується за кодами 3-51001, 3-51033, 3-51056, 3-51069, 3-51080, 3-51087, 3-51088, 3-51155, 3-51177, 3-51181, 3-51197, 3-51205, 3-51207, 3-51225, 3-51229, 3-51553 в сумі 1 708 860,17 грн.

Згідно ст. 1, ч. 2 ст. 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством; ціни/тарифи на комунальні послуги та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій формуються і затверджуються органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування відповідно до їхніх повноважень, визначених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства (ч. 1 ст. 14 Цивільного кодексу України).

За умовами ст. 22 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» споживачі питної води зобов'язані своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення.

Проаналізувавши умови укладеного між сторонами договору, колегія суддів дійшла висновку, що спірний договір не регулює постачання позивачем відповідачу холодної води для виготовлення гарячої води та сплати її вартості. Спірний договір на послуги водопостачання та водовідведення укладений позивачем з відповідачем на постачання питної холодної води, тоді як інші договори, на підтвердження укладення позивача з відповідачем договорів на постачання гарячої води, в матеріалах справи відсутні.

Обсяг питної води, поданої до теплових пунктів (котелень), фіксується засобами обліку, які встановлені на межі балансової належності.

Обсяг гарячого водопостачання, переданий споживачам виконавцем послуг з постачання гарячої води, ураховується в загальному обсязі стічних вод споживачів і оплачується ним за договором з виробником на підставі показів засобів обліку або в порядку, обумовленому договором.

Отже, відповідно до пункту 3.13 Правил № 190 розрахунок за спожиту питну воду, яка відпущена з систем водопостачання і використана на потреби гарячого водопостачання, повинен проводитися з балансоутримувачем бойлеру.

В матеріалах справи відсутні докази про те, що на балансі відповідача перебувають теплові пункти, з яких йому здійснюється постачання гарячої води.

Із наявних в матеріалах справи письмових доказів та пояснень представників сторін вбачається, що теплові пункти за адресами, на які позивачем постачається питна вода на підігрів для виготовлення гарячої води, та за якими позивач виставляє рахунки відповідачу, перебувають у обслуговуванні та на балансі ПАТ «Київенерго» та/або його структурних підрозділів.

Згідно статті 257 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію.

Гаряча та перегріта вода є продукцією енергопостачальника та/або виробника, а споживачем холодної води як складової гарячого водопостачання є виробник та/або постачальник енергії.

Колегією суддів встановлено, що між сторонами спору договірні відносини щодо постачання води, яка використовується для виготовлення гарячої води, відсутні; укладений сторонами Договір № 00004А/2-03 на послуги з водопостачання та водовідведення від 01.02.02 р. не регулює відносин сторін з приводу постачання холодної води, яка іде на підігрів; на балансі відповідача індивідуальні теплові пункти (котельні), з яких йому здійснюється постачання гарячої води, не перебувають.

Враховуючи, що у м. Києві відсутній виробник комунальної послуги «гаряче водопостачання», то відшкодування вартості холодної води для підігріву, визначається КП «ГІОЦ» розрахунковим шляхом, на підставі листа Управління цінової політики КМДА.

Так, платежі споживачів за комунальну послугу «гаряча вода» розщеплюється у відповідності до листа Управління цінової політики КМДА на три складові: «холодна вода для підігріву», «теплова енергія для приготування гарячої води», та витрати балансоутримувача бойлера на утримання бойлера де здійснюється виробництво послуги «гаряча вода».

Складова «холодна вода для підігріву» направляється на рахунок ПАТ «АК «Київводоканал», складова «теплова енергія для приготування гарячої води» направляється КП «ГІОЦ» на рахунок підприємства, що подає до бойлера теплову енергію для приготування гарячої води в якості оплати вартості теплової енергії, та на рахунок балансоутримувача бойлера для обслуговування бойлера.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, місцевий господарський суд правомірно дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача вартості холодної води, яка іде на підігрів, облікованої позивачем за кодами 3-51001, 3-51033, 3-51056, 3-51069, 3-51080, 3-51087, 3-51088, 3-51155, 3-51177, 3-51181, 3-51197, 3-51205, 3-51207, 3-51225, 3-51229, 3-51553 в сумі 1 708 860,17 грн., отже позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Вищого господарського суду України від 09 грудня 2014 року у справі № 910/13142/13 та 26 березня 2015 року у справі № 910/12492/13.

Позов доведений позивачем частково, факт виконання відповідачем зобов'язань матеріалами справи не підтверджується, розмір заборгованості відповідає фактичним обставинам та на момент прийняття рішення доказів погашення заборгованості відповідач суду не представив, як і доказів, що спростовують вищевикладені обставини, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача 3060387,56 грн. боргу за надані послуги з постачання холодної питної води та приймання стічних вод через приєднані мережі, в т.ч. водовідведення гарячої води, підлягають задоволенню.

З урахуванням приписів статті 549, частини другої статті 625 Цивільного кодексу України та статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" правовими наслідками порушення грошового зобов'язання, тобто зобов'язання сплатити гроші, є обов'язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Виходячи з вимог частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до пункту 4.2 Договору за несвоєчасну оплату послуг Абонент сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої суми за кожен день прострочення.

Крім того за умовами п.4.1 Договору за безпідставну відмову від оплати наданих послуг абонент сплачує штрафу розмірі 10 відсотків від несплаченої суми.

Враховуючи вищевикладене та у зв'язку з простроченням відповідачем виконання зобов'язання щодо оплати за надані послуги з водопостачання та водовідведення, в т.ч. водовідведення стоків гарячої води, у строк, визначений умовами Договору, позивачем нараховано та пред'явлено до стягнення пеню в сумі 109 636,25 грн. за період з 20.10.13 р. по 30.06.14 р., проценти річних в сумі 50 554,12 грн. за період з 20.10.13 р. по 30.06.14 р. та інфляційні нарахування в сумі 467 236,80 грн. за період з 20.10.13 р. по 30.06.14 р., а також 476 924,77 грн. штрафу (10% від заявленої до стягнення суми заборгованості, включаючи питну воду на підігрів), які він просив стягнути з відповідача відповідно до наданого розрахунку.

Згідно п.1.12 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.13 р. "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" (далі - Постанова № 14) з огляду на вимоги частини першої статті 47 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з'ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов'язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому суд в будь-якому випадку не позбавлений права зобов'язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем).

В силу положень статей 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Крім того, суд зазначає, що згідно ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Пунктом 2.5. Постанови №14 зазначено про застосування щодо пені за порушення грошових зобов'язань припису частини 6 статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов'язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Отже, положення п. 4.2. Договору щодо нарахування пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої суми за кожен день прострочки не дає іншого (більшого або меншого) визначення тривалості періоду нарахування пені, ніж передбачений положеннями ст. 232 Господарського кодексу України та Постанови №14, а тому нарахування пені за Договором повинно здійснюватись виключно у визначеному господарським законодавством загальному порядку.

За результатами здійсненої за допомогою системи "ЛІГА" перевірки нарахування заявленої позивачем до стягнення пені, процентів річних та інфляційних нарахувань судом встановлено, що розмір нарахованих позивачем процентів річних та інфляційних нарахувань за надані послуги за кодами 3-1001, 3-1033, 3-1056, 3-1069, 3-1080, 3-1155, 3-1177, 3-1181, 3-1197, 3-1205, 3-1207, 3-1225, 3-1229, 3-1553, 3-1559, 3-1564, 3-1566, 3-1581, 3-1585 (холодне водопостачання та водовідведення) та 3-51001, 3-51033, 3-51056, 3-51069, 3-51080, 3-51087, 3-51088, 3-51155, 3-51177, 3-51181, 3-51197, 3-51205, 3-51207, 3-51225, 3-51229, 3-51553 (в частині приймання стоків гарячої води), перерахований місцевим господарським судом в межах визначеного позивачем періоду, відповідає приписам чинного законодавства та умовам Договору, є арифметично вірним, отже, позов у частині вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих за прострочення оплати заборгованості за отримані послуги з водопостачання та водовідведення, підлягають задоволенню за розрахунком позивача в сумі 34 189,58 грн. процентів річних та 303 047,97 грн. інфляційних нарахувань.

Розмір пені, за надані послуги за кодами 3-1001, 3-1033, 3-1056, 3-1069, 3-1080, 3-1155, 3-1177, 3-1181, 3-1197, 3-1205, 3-1207, 3-1225, 3-1229, 3-1553, 3-1559, 3-1564, 3-1566, 3-1581, 3-1585 (холодне водопостачання та водовідведення) та 3-51001, 3-51033, 3-51056, 3-51069, 3-51080, 3-51087, 3-51088, 3-51155, 3-51177, 3-51181, 3-51197, 3-51205, 3-51207, 3-51225, 3-51229, 3-51553 (в частині приймання стоків гарячої води), перерахований судом у відповідності до приписів чинного законодавства та умов Договору в межах визначеного позивачем періоду, становить 92013,74 грн., а отже є більшим, ніж нараховано та заявлено до стягнення позивачем. Проте, виходячи з того, що збільшення розміру позовних вимог є правом позивача, передбаченим ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, яким позивач не скористався, суд не вправі самостійно збільшувати розмір позовних вимог, зокрема, в частині пені за невиконання зобов'язань з оплати послуг з холодного водопостачання та водовідведення, а також приймання стоків гарячої води, а тому позовні вимоги в цій частині стягнення підлягають задоволенню в сумі, нарахованій позивачем, а саме 75815,01 грн..

Оскільки відсутні правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача вартості холодної води, яка іде на підігрів, облікованої позивачем за кодами 3-51001, 3-51033, 3-51056, 3-51069, 3-51080, 3-51087, 3-51088, 3-51155, 3-51177, 3-51181, 3-51197, 3-51205, 3-51207, 3-51225, 3-51229, 3-51553 в сумі 1 708 860,17 грн., нарахування на вказану суму заборгованості інфляційних втрат, 3% річних, пені та штрафу також є безпідставним, отже вказані вимоги задоволенню не підлягають.

Здійснивши перерахунок нарахованого позивачем штрафу у відповідності до умов Договору, враховуючи відмову судом у задоволенні вимог про стягнення з відповідача на користь позивача вартості холодної води, яка іде на підігрів в розмірі 1708 860,17 грн., суд дійшов висновку, що з КП «Житлорембудсервіс» Деснянського району м. Києва на користь ПАТ «АК «Київводоканал» підлягає стягненню 306 038,76 грн. штрафу (3 060 387,56 грн. х 10% : 100), що є меншим, ніж нараховано та заявлено до стягнення позивачем, тому позовні вимоги в частині стягнення штрафу за несвоєчасну оплату наданих послуг підлягають частковому задоволенню в сумі 306 038,76 грн.

У відповідності з пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України та статтею 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Виходячи з вищевикладеного колегія суддів зазначає, що скаржник не надав суду достатніх доказів в розумінні статті 33, 34 ГПК України, які б могли стати підставою для задоволення апеляційної скарги.

З огляду на вищевикладене колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що місцевий господарський суд виконавши всі вимоги процесуального закону і всебічно перевіривши обставини, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права, в рішенні господарського суду міста Києва повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами дослідженими в судовому засіданні.

Рішення господарського суду міста Києва від 29 квітня 2015р. у справі №910/28669/14 підлягає залишенню без змін.

Апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" на рішення Господарського суду міста Києва від 29 квітня 2015р. у справі №910/28669/14 задоволенню не підлягає.

Судові витрати, згідно до ст. 49 ГПК України покласти на скаржника.

Керуючись ст.ст. 99, 101, п. 1 ч.1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" на рішення Господарського суду міста Києва від 29 квітня 2015р. у справі №910/28669/14 залишити без задоволення.

2.Рішення Господарського суду міста Києва 29 квітня 2015р. у справі №910/28669/14 залишити без змін.

3.Справу №910/28669/14 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття. Постанову Київського апеляційного господарського суду може бути оскаржено протягом 20 днів до Вищого господарського суду України у порядку, передбаченому ст. 109 ГПК України.

Головуючий суддя М.Г. Чорногуз

Судді О.В. Агрикова

С.Г. Рудченко