Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "17" вересня 2015 р. Справа № 906/1252/15

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Сікорської Н.А.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1- дов. б/н від 04.08.2015р.

від відповідача: ОСОБА_2- дов.№ 10-796 від 01.10.2012р.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Національного банку України

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Папір-Мал"

про стягнення 35987,14 грн.

Позивачем подано позов про стягнення з відповідача 35987,14 грн., з яких: 19636,02грн. інфляційних витрат, 15524,47 грн. пені, 826,65грн. 3% річних.

Ухвалою господарського суду Житомирської області від 12.08.2015р. порушено провадження у справі та призначено до розгляду на 17.09.2015р.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги позивача підтримав в повному обсязі з підстав, зазначених у позовній заяві.

Представник відповідача вказав, що відповідач визнає позовні вимоги частково в сумі 16351,12 грн., з яких 15524,47 грн. сума нарахованої пені за несвоєчасно проведені розрахунки та 826,65грн. 3% річних. Разом з тим відповідач не погоджується з нарахуванням інфляційних втрат, оскільки позивач здійснив таке нарахування на прострочену заборгованість, яка існувала менше, ніж місяць.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

27.11.2013р. між Національним банком України (виконавець, позивач) та TOB «Папір-Мал» (споживач, відповідач) укладено договір № 73ф з додатковою угодою № 1 від 01.10.2014р. на приймання і очищення стічних вод (а.с. 15- 24).

Відповідно до пункту 1.1 Договору позивач взяв на себе зобов'язання забезпечити приймання і очищення стічних вод відповідача на очисних спорудах позивача в об'ємі (орієнтовно) 547500 м3 на рік, 46500 м3 на місяць, 1500 м3 на добу, а Відповідач зобов'язався оплатити надані йому послуги у строки та на умовах, передбачених цим Договором.

Відповідно до пункту 2.1 Договору ціна послуг встановлюється із розрахунку вартості приймання та очищення одного кубічного метра стічних вод відповідно до протоколу погодження ціни на приймання та очищення стічних вод (додаток № 1 до Договору).

Ціна послуг змінюються шляхом оформлення нового Протоколу і застосовується з дати, погодженої цим же протоколом (п.2.2 Договору).

Відповідно до пункту 3.2 Договору зняття показів лічильника стічних вод здійснюється щодня до 10 (десятої) години. Першого робочого дня місяця, що йде за звітним, Виконавець разом з Споживачем знімає покази, які фіксуються в ОСОБА_3 приймання-передавання послуг (далі - ОСОБА_3), що складається в двох екземплярах, по одному для кожної сторони.

Підписаний уповноваженими особами ОСОБА_3 є підставою для проведення розрахунку за поточний місяць відповідно до розділу 5 Договору.

Відповідно до пункту 5.2 Договору розрахунковим періодом є календарний місяць.

Відповідно до пункту 5.3 Договору Споживач проводить розрахунок за фактично надані послуги згідно ОСОБА_3 приймання-передавання послуг протягом 5 (п'яти) банківських днів після його підписання.

Позивач своєчасно та належним чином виконував свої договірні зобов'язання.

Так, протягом січня-червня 2015року позивач надав відповідачу послуги з приймання та очищення стічних вод на загальну суму 500419,84грн., що підтверджується, підписаними сторонами 02.02.2015р., 02.03.2015р., 01.04.2015р., 05.05.2015р., 02.06.2015р., 30.06.2015р. актами примайння-передачі послуг по прийманню та очищенню стічних вод за договором № 73ф від 27.11.2013р. (а.с.25, 26, 28, 30, 32, 34).

Відповідач, отримані від позивача послуги, оплатив в повному обсязі, що підтверджується банківськими виписками (а.с.27, 29, 31, 33, 35), однак з порушенням встановленого договором строку проведення розрахунку.

Відповідно до п. 6.5 Договору, у разі затримки платежів, строки яких зазначено в Договорі, споживач виплачує виконавцю на його вимогу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня від суми заборгованості за кожен день прострочення.

На підставі зазначеного пункту договору позивачем заявлено до стягнення з відповідача 15524,47грн. пені.

Крім того, з огляду на те, що відповідачем при оплаті послуг, наданих позивачем допущено прострочення в оплаті, позивач посилаючись на ст. 625 ЦК України, заявив до стягнення з відповідача 826,65грн. 3% річних та 19636,02грн. інфляційних.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем договірних зобов'язань, позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного права.

Оцінивши в сукупності матеріали справи, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, врахувавши пояснення представників сторін, господарський суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, враховуючи наступне.

Статтею 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За ст.ст. 6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи, позовні вимоги ґрунтуються на укладеному між сторонами договорі № 73ф від 27.11.2013р. на приймання і очищення стічних вод, який за своєю правовою природою являється договором про надання послуг.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 ст.903 ЦК України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Так, матеріалами справи підтверджено, що позивачем, на виконання умов договору були надані відповідачу послуги на загальну суму 500419,84грн., що вказує на належне виконання позивачем своїх договірних зобов'язань.

Згідно з ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вже зазначалось, пунктами 5.2, 5.3 Договору сторони визначили порядок оплати отриманих послуг, а саме протягом 5 банківських днів після підписання акту приймання-передавання.

Так, за актом приймання-передачі № 10 від 02.02.2015р. відповідач мав провести розрахунки до 10.02.2015р., натомість здійснив оплату 13.03.2015р. (а.с. 27);

- за актом від 02.03.2015р. - до 10.03.2015р., оплата здійснена 13.03.2015р.(а.с. 27);

- за актом від 01.04.2015р. - до 09.04.2015р., оплата здійснена 14.05.2015р. (а.с.29);

- за актом від 05.05.2015 - до 14.05.2015р., оплата здійснена 29.05.2015р.(а.с.31);

- за актом від 02.06.201р. - до 10.06.2015р., оплата здійснена 18.06.2015р. (а.с. 33);

- за актом від 30.06.2015р. - 08.07.2015р., оплата здійснена 24.0.2015р.(а.с. 35).

Згідно з ч.1 ст.193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно, зокрема, до закону, інших правових актів, договору, а також відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобовязання не допускається.

За ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, порушення відповідачем строків оплати за надані послуги, є порушенням зобов'язання, що відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України тягне за собою правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплату неустойки.

Розглядаючи питання щодо законності та обґрунтованості позовних вимог в частині стягнення з відповідача пені, суд приймає до уваги, що умовами п.6.5 договору сторони визначили відповідальність відповідача у вигляді пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня від суми заборгованості за кожен день прострочення.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Як вбачається з розрахунку (а.с.8), за несвоєчасно проведені розрахунки за надані та несвоєчасно оплачені послуги позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача пеню в загальній сумі 15524,47грн.

Перевіривши правильність нарахування пені, суд встановив, що позивач в період часу, за який нараховувалась пеня безпідставно включив дні, коли відповідач проводив оплати.

Пунктом 1.9 постанови Пленуму ВГСУ "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" від 17.12.2013 р. №14 роз'яснено судам, що день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені.

З огляду на викладене, враховуючи вихідні дані, які вказані у розрахунку позивача, враховуючи рекомендації постанови Пленуму ВГСУ від 17.12.2013 р. №14, суд здійснив власний розрахунок пені, загальний розмір якої становить 14701,89грн., є правомірним та підлягає задоволенню у вказаній сумі.

Таким чином, в частині стягнення 822,58 грн. пені (15524,47грн.- 14701,89грн.) суд відмовляє за безпідставністю вимог.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних та 3% річних, суд зазначає наступне.

Приписами ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно розрахунку позивача (а.с.8), 3 % річних нараховано наступними періодами: з 10.02.2013р. по 13.03.2015р. на суму заборгованості 79699,66грн.; з 10.03.2015р. по 13.03.2015р. на суму заборгованості 71432,76грн.; з 09.04.2015р. по 14.05.2015р. на суму заборгованості 110085,29 грн.; з 14.05.2015р. по 29.05.2015р. на суму заборгованості 82713,17грн.; з 10.06.2015р. по 18.06.2015р. на суму заборгованості 90604,30 грн. та з 08.07.2015р. по 24.07.2015р. на суму заборгованості 65864,66грн., які становлять 826,65 грн.

Перевіривши поданий розрахунок 3% річних, суд встановив, що позивач допустив аналогічну помилку, що й при нарахуванні пені, включивши в період прострочки в оплаті, дні, в які відповідач проводив розрахунки.

За розрахунком суду, 3 % річних складають 785,54грн., тому в частині стягнення 41,11грн. (826,65грн. - 785,54грн.) суд відмовляє за безпідставністю позовних вимог.

В частині вимог про стягнення з відповідача 19636,02 грн. інфляційних нарахувань судом встановлено, що вони заявлені за лютий 2015 р. на суму заборгованості 79699,66грн., яка мала місце за період з 10.02.2015р. по 13.03.2015р. та за квітень 2015р. на суму заборгованості 110085,29грн., яка мала місце з 09.04.2015р, по 14.05.2015р.

Перевіривши, поданий позивачем розрахунок, суд встановивши, що він є правомірним, арифметично вірним, а вимога заявлена у відповідності до норм чинного законодавства та підлягає задоволенню у повному обсязі.

Разом з тим суд не погоджується з запереченнями відповідача щодо порядку нарахування інфляційних, викладених у письмових запереченнях, в яких останній вказав, що інфляційних втрат немає, оскільки прострочення за спірними платежами відбулось за менший період , ніж місяць. Вважає, що нарахування інфляційних можливе лише тільки тоді, якщо прострочення платежу складає повний місяць.

Передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи індекс інфляції є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів.

Індекс інфляції є щомісячним показником знецінення грошових коштів і розраховується він не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць. За таких обставин застосовувати індекс інфляції у випадку, коли борг виник у певному місяці і в тому же місяці був погашений, - підстави відсутні.

Відповідно до п. 3.2 Постанови Пленуму ВГСУ № 14 від 17.12.2013р. "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому мав бути здійснений платіж, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому мала місце інфляція.

Цим же пунктом вищевказаної постанови визначено, що у застосуванні індексації можуть враховуватись рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі ВСУ від 03.04.1997 № 62-97р.

Вищевказаним листом ВСУ від 03.04.1997 № 62-97р. надано рекомендацій щодо порядку застосування індексів інфляції, відповідно до якого вважається, що обовязки які виникли за період з 1 по 15 число відповідного місяця індексуються з урахуванням цього місяця, а з 16 по 31 число - з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 01 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням цього місяця.

Судом встановлено, що за надані послуги по прийманню та очищенню стічних вод в січні та березні 2015 р., розрахунки за які мали бути проведені відповідно по 09.02.2015 р. та по 08.04.2015 р., відповідач фактично розрахувався у березні 2015 р. та у травні 2015 р. Тобто на кінець лютого та квітня 2015 р. мала місце заборгованість, тому позивач правомірно заявив вимогу про стягнення інфляційних, застосувавши індекс інфляції за лютий та квітень 2015 р.

Як визначає ст.32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За змістом статті 33 Господарського процесуального кодексу України обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення.

Враховуючи викладене, позовні вимоги є обґрунтованими, заявленими відповідно до вимог чинного законодавства та підлягають частковому задоволенню в сумі 35123,45 грн., з яких 14701,89грн. пеня, 785,54 грн.3% річних, 19636,02 грн. інфляційних.

В частині стягнення 822,58грн. пені та 41,11грн. 3% річних суд відмовляє за безпідставністю позовних вимог.

Судові витрати по сплаті судового збору на підставі ст. 49 ГПК України покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Папір-Мал" (Житомирська область, м.Малин, вул. Неманихіна,2, )

на користь Національного банку України (01008, м. Київ, вул. Інститутська,9, )

-14701,89 грн. пені ;

- 19636,02 грн. інфляційних;

- 785,54 грн. 3% річних;

- 1783,15 грн. судового збору.

3. В частині стягнення 822,58грн. пені та 41,11грн. 3% річних відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 22.09.15

Суддя Сікорська Н.А.

Віддрукувати:

1- в справу

2- відповідачу (рек. з пов.)