КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" вересня 2015 р. Справа№ 911/587/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Яковлєва М.Л.

суддів: Ільєнок Т.В.

Авдеєва П.В.

секретар судового засідання - Пугачова А.С.,

за участю представників сторін: згідно протоколу судового засідання від 08.09.2015 року по справі № 911/587/15 (в матеріалах справи)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу приватного підприємства "Авентин" на рішення господарського суду Київської області від 07.07.2015 року (оформленого відповідно до ст. 84 ГПК України 15.07.2015 року) у справі № 911/587/15 (головуючий суддя - Щоткін О.В., судді Кошик А.Ю., Лилак Т.Д.)

за позовом публічного акціонерного товариства "Прайм-Банк"

до приватного підприємства "Авентин"

про стягнення 2 330 525,13 грн.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Прайм-Банк" звернулось до господарського суду Київської області з позовною заявою до приватного підприємства "Авентин" про стягнення 2 330 525,13 грн.

Рішенням господарського суду Київської області від 07.07.2015 року у справі № 911/587/15 позов задоволено частково. Стягнуто з приватного підприємства "Авентин" на користь публічного акціонерного товариства "Прайм-Банк" - 2 100 000,00 грн. тіла кредиту та 128 493,14 грн. відсотків за користування кредитними коштами. В іншій частині позову відмовлено. Стягнуто з приватного підприємства "Авентин" в дохід Державного бюджету України 44 596,86 грн. судового збору.

Не погоджуючись з рішення місцевого суду, відповідач, приватне підприємство "Авентин", звернувся з апеляційною скаргою до Київського апеляційного господарського суду та просить скасувати рішення в частині задоволення позову та прийняти в цій частині нове, яким у позові відмовити.

Апеляційну скаргу скаржник мотивує тим, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи та має місце невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого суду обставинам справи.

Відповідно до автоматичного розподілу справ між суддями апеляційну скаргу приватного підприємства "Авентин" по справі № 911/587/15 передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді Яковлєва М.Л., суддів Ільєнок Т.В., Куксова В.В.

У зв'язку з перебуванням судді Куксова В.В. у відпустці розпорядженням секретаря палати Київського апеляційного господарського суду від 10.08.2015 року здійснено заміну судової колегії та для розгляду апеляційної скарги по справі № 911/587/15 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Яковлєв М.Л., судді Ільєнок Т.В. та Тарасенко К.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 10.08.2015 року по справі № 911/587/15 прийнято апеляційну скаргу приватного підприємства "Авентин" до провадження і призначено перегляд рішення на 08.09.2015 року.

02.09.2015 року від приватного підприємства "Авентин" надійшли додаткові документи на виконання вимог ухвали суду.

Публічним акціонерним товариством "Прайм-Банк" на підставі ст. 96 ГПК України надано до суду заперечення на апеляційну скаргу, в якому позивач просить у задоволенні апеляційної скарги відповідача на рішення господарського суду міста Києва від 07.07.2015 року у справі № 911/587/15 відмовити повністю, а рішення залишити без змін.

У зв'язку з перебуванням судді Тарасенко К.В. у відпустці розпорядженням секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 08.09.2015 року здійснено заміну судової колегії та для розгляду апеляційної скарги по справі № 911/587/15 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Яковлєв М.Л., судді Авдеєв П.В. та Ільєнок Т.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 08.09.2015 року прийнято до свого провадження апеляційну скаргу приватного підприємства "Авентин" на рішення господарського суду Київської області від 07.07.2015 року (оформленого відповідно до ст. 84 ГПК України 15.07.2015 року) у справі № 911/587/15 зазначеною колегією.

Представник відповідача був присутнім в судовому засіданні та надав свої пояснення, якими підтримав доводи, що викладені в апеляційній скарзі та просив апеляційну скаргу задовольнити, а рішення господарського суду Київської області від 07.07.2015 року скасувати та прийняти нове, яким у позові відмовити повністю.

Представник позивача в судовому засіданні надав свої пояснення та просив рішення господарського суду Київської області від 07.07.2015 року залишити без змін, а апеляційну скаргу приватного підприємства "Авентин" - без задоволення.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, виступи представників сторін, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а рішення господарського суду Київської області від 07.07.2015 року у справі № 911/587/15 - необхідно скасувати частково, враховуючи наступне.

Згідно зі ст. 99 ГПК України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Слід зазначити, що відповідно ст. 101 ГПК України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав і обов'язків.

Як вбачається з матеріалів справи, 11.04.2012 року між публічним акціонерним товариством "Прайм-Банк" (кредитор, позивач) та приватним підприємством "Авентин" (позичальник, відповідач) укладено договір про відкриття кредитної лінії № 1352/1330-1 (а.с. 10-13).

Кредитна лінія - форма кредитування, у якій в межах встановленого ліміту здійснюється видача і погашення кредиту декількома частинами (траншами), в найбільш зручному режимі для ведення бізнесу позичальника. У разі часткового або повного погашення кредиту, позичальник може повторно отримати кредит в межах встановленого ліміту і терміну дії кредитного договору.

Відкриття кредитної лінії здійснюється Банком на підставі аналізу фінансового стану клієнта, техніко-економічного обґрунтування використання і повернення кредиту, а також оцінки заставного майна. Працівники Банку розробляють оптимальний графік погашення кредиту і схему його використання, враховуючи грошові потоки клієнта і вплив зовнішніх і внутрішніх чинників. З урахуванням особливостей бізнесу позичальника і проекту, що кредитується, можливі 2 режими видачі і погашення траншів:

без жорстких вимог по термінах видачі і погашення кожного траншу, позичальник здійснює погашення за наявності вільних грошових коштів;

з чітко певними термінами видачі і погашення кожного траншу.

Кредитний договір є різновидом договору позики. На це, зокрема, вказує норма ч. 2 ст. 1054 ЦК України, яка поширює на відносини за кредитним договором положення § 1 гл. 71 ЦК України, що регулює позику, зі специфічними ознаками, притаманними суто інституту кредитування, встановленими § 2 зазначеної глави ЦК України, а також іншими нормативними актами.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Предметом кредитного договору є винятково грошові кошти, що надаються позичальнику на умовах, визначених у договорі. Це відрізняє кредитний договір від договору позики, предметом якого можуть бути як грошові кошти, так і речі, визначені родовими ознаками.

Відповідно до п. 1.1 договору, в редакції додаткової угоди № 4 від 18.12.2013 року, кредитор на положеннях та умовах цього договору, надає позичальнику кредит у формі відновлювальної кредитної лінії з загальним лімітом кредитування у сумі 5 500 000,00 грн. строком до 12.12.2014 року.

Згідно з положеннями пункту 3.1. договору, плата за кредит встановлюється у розмірі 25% річних.

Відповідно до пункту 3.2. кредитного договору, обчислення строку надання кредиту, нарахування процентів здійснюється за фактичне число календарних днів користування кредитом. При цьому, для нарахування процентів за кредитом день надання кредиту та день його повернення позичальником кредитору - вважаються одним днем. При розрахунку процентів використовується метод "факт/365", виходячи з фактичної кількості днів у місяці та 365 днів у році.

Положеннями пункту 3.3. кредитного договору в редакції додаткової угоди № 1 від 25.12.2012 року, встановлено, що проценти за користування кредитом нараховуються кредитором щоденно та сплачуються позичальником в валюті кредиту на рахунок нарахованих процентів № 30 відкритий у кредитора: 3.3.1. щомісячно до 5-го числа поточного місяця за фактичну кількість календарних днів попереднього місяця; 3.3.2. в день закінчення строку дії кредитного договору та/або при достроковому погашенні за фактичну кількість календарних днів користування кредитними коштами у поточному місяці.

З підписанням цього договору, у відповідності з чинним законодавством, позичальник надає кредитору право самостійно визначати порядок погашення кредитної заборгованості (кредиту, процентів за користування кредитом, штрафів та пені). При наявності заборгованості по кредиту й процентах за користування ним, у першу чергу сплаті підлягають прострочені до сплати проценти, а після повного їх погашення - сума кредиту (пункт 3.4. кредитного договору).

Пунктом 3.8. кредитного договору, редакції додаткової угоди № 4 від 18.12.2013 року, встановлено, що забезпеченням виконання зобов'язань позичальника за цим договором, є предмети застави, що визначені, зокрема в договорі застави майнових прав на грошовий депозит № Z1352/1330-3 від 11.04.2012 року.

Кредитор має право на умовах, передбачених чинним законодавством, у разі порушення строків повернення кредит у та сплати відсотків за користування кредитом звернути стягнення на заставлене майно та за рахунок його реалізації погасити заборгованість позичальника за цим договором. ( п. 4.3.4)

Відповідно до п. 4.3.6, у разі невиконання або неналежного виконання з боку позичальника зобов'язань за цим договором, кредитор має право на договірне списання, яке здійснюється в порядку, передбаченому п. 3.7 цього договору та нормативно-правовими актами НБУ.

З підписанням цього договору у разі невиконання або неналежного виконання з боку позичальника зобов'язань за цим договором, позичальник доручає кредитору самостійно здійснити списання необхідних сум грошових коштів з поточного рахунку позичальника № 30 відкритого у кредитора у валюті, в якій існує заборгованість за кредитом та спрямувати ці грошові кошти на погашення заборгованості позичальника за цим договором. У разі відсутності коштів на поточному рахунку позичальника № 30 відкритому у кредитору у валюті, в якій існує заборгованість за кредитом, позичальник доручає кредитору самостійно здійснити списання необхідних сум грошових коштів з поточного рахунку позичальника № 30 в іноземній валюті, здійснити на рахунок позичальника купівлю/продаж, конвертування цієї валюти у валюту кредиту на МВРУ відповідно до нормативно-правових актів НБУ та спрямувати ці грошові кошти на погашення заборгованості позичальника за цим договором. (п. 3.7 договору).

На виконання умов кредитного договору, позивач надав, а відповідач прийняв кредит в розмірі 5 500 000,00 грн. (а.с. 21-33).

За умовами п.п. 4.2.1, 4.2.2 кредитного договору, редакції додаткової угоди № 4 від 18.12.2013 року (а.с. 17), позичальник зобов'язується використати кредит на зазначені у договорі цілі і своєчасно повернути отримані кредитні кошти, нараховані проценти за користування кредитними коштами, штрафи та пені в порядку передбаченому цим договором та/або чинним законодавством України.

Однак, як стверджує позивач, відповідач свої зобов'язання з повернення кредитних коштів належним чином не виконав та у строки, передбачені Кредитним договором, погашення заборгованості не здійснив.

З неповерненням суми кредиту та несплатою процентів за користування кредитними коштами, 15.12.2014 року позивач звернувся до відповідача з вимогою № 2224/01 (а.с. 18-19) про сплату заборгованості по кредиту та процентам за користування кредитом.

Однак, зазначена вимога залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

У зв'язку з чим, публічне акціонерне товариство "Прайм-Банк" звернулось до господарського суду Київської області з позовом до приватного підприємства "Авентин" про стягнення 2 330 525,13 грн.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з наступного.

02.10.2014 року Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення за №105 "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "Прайм-Банк", яким вирішено з 03.10.2014 року розпочати процедуру виведення публічного акціонерного товариства "Прайм-Банк" з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації.

Пунктом 16 статті 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" встановлено, що тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом, а відповідно до п. 6 статті 2 цього Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Процедура щодо виведення неплатоспроможного банку з ринку та питання запровадження і здійснення тимчасової адміністрації регулюються спеціальними нормами Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", який є спеціальним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Відповідно до ч. 5 статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, зокрема щодо майнових зобов'язань, які здійснюються виключно у межах процедури ліквідації банку.

Статтею 1074 ЦК України встановлено, що обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом.

Статтею 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" визначено, що кредитор банку - юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов'язань.

Системний аналіз положень ЦК України, Законів України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" і "Про банки і банківську діяльність" свідчить про те, що між позивачем та відповідачем в частині договірного списання коштів з рахунку відповідача та між позивачем та громадянином Арнаутовим Б.І., склалися зобов'язальні правовідносини, які носять майново-грошовий характер, а відтак, у даному випадку відповідач в частині списання коштів з його рахунку (що є фінансовою операцією) виступає кредитором відносно позивача за майновою вимогою з розпорядження належними йому коштами, а Арнаутов Б.І. виступає кредитором відносно позивача в частині повернення депозитного вкладу.

Після запровадження Фондом тимчасової адміністрації стосовно неплатоспроможного банку з метою виведення його з ринку та в подальшому відкликання Національним банком України банківської ліцензії та переходу до процедури ліквідації банку, задоволення вимог кредиторів банку здійснюється в порядку, передбаченому Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Оскільки банк здійснює свою діяльність виключно на підставі банківської ліцензії (ст. 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність") тому у зв'язку із відкликанням банківської ліцензії позивач фактично припинив свою банківську діяльність, а також керуючись п. 2 ч. 2 ст. 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" закінчив технологічний цикл банківських операцій, а тому здійснення будь-яких операцій, в т.ч. договірне списання коштів з рахунку відповідача, не може бути реалізовано.

Задоволення вимог кредиторів (юридичних осіб) банку який ліквідується здійснюється згідно реєстру акцептованих вимог кредиторів банку, який формується у порядку встановленому, зокрема ст. 49 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" за рахунок коштів одержаних в результаті ліквідації та реалізації майна банку, з дотриманням черговості виплат, що визначена ч.1 ст. 52 Закону.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов до висновку, що здійснення позивачем операцій з коштами на рахунку відповідача - ПП "Авенин" та майнового поручителя відповідача - Арнаутова Б.І., зокрема щодо договірного списання коштів для погашення заборгованості за Кредитним договором та звернення стягнення на депозитний вклад, розміщений в ПАТ "Прайм-Банк", обмежене у зв'язку з веденням тимчасової адміністрації та позбавлення позивача банківської ліцензії і здійснення ліквідаційної процедури позивача.

Таким чином, на думку суду першої інстанції, вимога позивача про стягнення з відповідача 2 100 000,00 грн. тіла кредиту є обґрунтованою.

Оскільки, стягнення основного боргу підлягає задоволенню, то і відсотки за користування кредитом підлягають задоволенню.

Однак, колегія суддів з зазначеним погодитись не може з огляду на наступне.

Як було зазначено вище, 11.04.2012 року між публічним акціонерним товариством "Прайм-Банк" (кредитор) та приватним підприємством "Авентин" (позичальник) укладено договір про відкриття кредитної лінії № 1352/1330-1.

Відповідно до п. 1.1 договору, в редакції додаткової угоди № 4 від 18.12.2013 року, кредитор на положеннях та умовах цього договору, надає позичальнику кредит у формі відновлювальної кредитної лінії з загальним лімітом кредитування у сумі 5 500 000,00 грн. строком до 12.12.2014 року.

На виконання умов кредитного договору, позивач надав, а відповідач прийняв кредит в розмірі 5 500 000,00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, на даний час вся сума заборгованості повернута позивачу частинами, а саме:

- частина тіла кредиту у розмірі 1 363 301,04 грн. повернута у жовтні 2014 року, шляхом пред'явлення платіжних доручень на списання коштів з поточного рахунку ПП "Авентин";

- частина тіла кредиту у сумі 3 400 000,00 грн. повернута позивачу та не є предметом спору, що вбачається з розрахунку заборгованості;

- частина тіла кредиту у розмірі 736 698,96 грн. повернута в кінці грудня 2014 року, шляхом передачі права вимоги на грошовий депозит;

- проценти за користування кредитними коштами за листопад та грудень 2014 року сплачені у повному обсязі;

- підстави для нарахування процентів за користування кредитними коштами за січень-лютий 2015 року відсутні, оскільки тіло кредиту було сплачено в грудні 2014 року.

Зокрема, 09.04.2012 року між приватним підприємством "Авентин" та публічним акціонерним товариством "Прайм-Банк" укладено договір на розрахунково-касове обслуговування № 03-1330, відповідно до умов якого позивач відкрив відповідачу поточний рахунок № 30 та взяв на себе зобов'язання щодо здійснення в інтересах ПП "Авентин" розрахунково-касового обслуговування на умовах договору та чинного законодавства України (а.с. 72-75).

13.10.2014 року ПП «Авентин» надало до банку платіжні доручення від 13.10.2014 року № 2004 на суму 697 889,90 грн. - оплата тіла кредиту по кредитному договору, № 2005 на суму 665 411,14 грн. - оплата тіла кредиту по кредитному договору, № 2006 на суму 113 013,70 грн. - оплата відсотків про кредитному договору за вересень 2014 року (а.с. 78-80).

Відповідно до п. 3.1 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 року № 22, платіжне доручення оформляється платником за формою, наведеною в додатку 2 до цієї Інструкції, згідно з вимогами щодо заповнення реквізитів розрахункових документів, що викладені в додатку 8 до цієї Інструкції, та подається до банку, що обслуговує його, у кількості примірників, потрібних для всіх учасників безготівкових розрахунків.

Вище зазначені платіжні доручення, які подані до банку для виконання, в частині заповнення клієнтом - ПП «Авентин» - у повній мірі відповідають вимогам Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті.

Згідно з п. 22.4 ст. 22 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» під час використання розрахункового документа ініціювання переказу є завершеним: для платника - з дати надходження розрахункового документа на виконання до банку платника. Банки мають забезпечувати фіксування дати прийняття розрахункового документа на виконання.

Відповідно до пункту 2.14 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті банк платника на всіх примірниках прийнятих розрахункових документів і на реєстрах обов'язково заповнює реквізити «Дата надходження» і «Дата виконання».

З наведених вище норм законодавства вбачається, що обов'язок з заповнення на платіжному дорученні реквізитів «Дата надходження» і «Дата виконання» покладений на банк, який обслуговує клієнта.

Факт отримання Банком платіжних доручень від 13.10.2014 року № 2004, 2005, 2006 підтверджується відміткою ПАТ «Прайм-Банк» від 13.10.2014 року № 1319 на супровідному листі ПП «Авентин» (а.с. 77).

Однак, зазначені платіжні доручення не містять відомостей про дату надходження коштів.

Відповідно до п. 22.7 ст. 22 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі відмови з будь-яких причин у прийнятті розрахункового документа банк має повернути його ініціатору не пізніше наступного операційного дня банку із зазначенням причини повернення.

За приписами п. 2.15 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті банк, повертаючи розрахунковий документ у день його надходження, має зробити на його зворотному боці напис про причину повернення документа без виконання (з обов'язковим посиланням на статтю закону України, відповідно до якої розрахунковий документ не може бути виконано, або/та главу/пункт нормативно-правового акта Національного банку, який порушено) та зазначити дату його повернення (це засвідчується підписами відповідального виконавця і працівника, на якого покладено функції контролера, та відбитком штампа банку).

Платіжні доручення від 13.10.2014 року № 2004, 2005, 2006 не були повернуті без виконання із зазначенням відповідних причин доказів зазначеному не було надано ані до суду першої інстанції ані до суду апеляційної інстанції, таким чином колегія суддів прийшла до висновку щодо того, що їх було прийнято банком до виконання.

Відповідно до п. 30.2 ст. 30 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів з Україні» банк отримувача в разі надходження суми переказу протягом операційного дня зобов'язаний її зарахувати на рахунок отримувача або виплатити йому в готівковій формі в той самий день або в день (дата валютування), зазначений платником у розрахунковому документі або в документі на переказ готівки.

Таким чином, ПП «Авентин» вчинило всі необхідні дії для переказу коштів в рахунок оплати частини тіла кредиту у загальному розмірі 1 363 301,04 грн. (697 889,90 грн. за платіжним дорученням № 2004, а також 665 411,14 грн. за платіжним дорученням № 2005), про що свідчать належним чином оформлені платіжні доручення, передані до обслуговуючого Банку. При цьому, на момент звернення до ПАТ «Прайм-Банк» з платіжними дорученнями підприємство мало відповідну суму коштів на своєму поточному рахунку (а.с. 103-106), у зв'язку з чим у ПАТ Прайм-Банк» не було підстав для їх неприйняття та невиконання.

З огляду на вище викладене, 13.10.2014 року ПП «Авентин» повернуло частину тіла кредиту в сумі: 1 363 301,04 грн.

Аналогічна позиція викладена в постанові Харківського апеляційного господарського суду від 05.08.2014 року у справі № 922/1449/14 та постанові Вищого господарського суду України від 24.09.2014 року у справі № 922/1449/14.

Після чого, як вбачається з матеріалів справи, частина тіла кредиту в сумі 3 400 000 грн. була повернута на початку грудня 2014 року, саме 11.12.2014 року ПП «Авентин» сплатило частину тіла кредиту у розмірі 3 000 000,00 грн. та 17.12.2014 року ПП «Авентин» сплатило ще частину тіла кредиту у розмірі 400 000,00 грн., що підтверджується банківськими чеками по рахунку (а.с. 111-112). Зазначене визнається банком.

18.09.2013 року Арнаутов Борис Іванович (заставодавець) і ПАТ «Прайм-Банк» (застоводержатель) уклали договір застави майнових прав на грошовий депозит № Z1352/1330-4 (а.с. 81-84).

За умовами договору застави в забезпечення виконання зобов'язань ПП «Авентин» за кредитним договором Арнаутов Б.І. передав у заставу належні йому майнові права на грошовий депозит в сумі 51 299 доларів США та нараховані проценти за договором про депозитний вклад № 79/0100-2 від 18.09.2006 року (а.с. 85-87), укладеним між Арнаутовим Б.І. та ПАТ «Прайм-Банк» на строк до 28.01.2015 року.

15.12.2014 року банк повідомив майновому поручителю (повідомлення № 2225/01 (а.с. 88-89)) про те, що позичальником порушено умови основного зобов'язання у розмірі 2 544 520,55 грн. та необхідність його погашення не пізніше 30 робочих днів.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

В силу п. 2.7. договору застави заставодержатель набуває право звернути стягнення на предмет застави, зокрема, у разі невиконання чи неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором.

За умовами підпункту 3.3.7 пункту 3.3. договору застави в момент виникнення права звернення стягнення на предмет застави заставодавець зобов'язаний перевести на заставодержателя в безспірному порядку заставлені права, шляхом уступки заставодержателю вимог, що виникають із заставлених майнових прав, що вказані в п. 1.2. цього договору.

Таким чином, оскільки, як зазначає банк, ПП «Авентин» не повернуло в повному обсязі кредит не пізніше 12.12.2014 року, як встановлено кредитним договором, у ПАТ «Прайм-Банк» виникло право звернути стягнення на предмет застави, а у Арнаутова Б.І. - безспірне зобов'язання уступити на користь банку майнові права на грошовий депозит, розміщений в банку.

Згідно з ч. 1 ст. 23 Закону України «Про заставу» при заставі майнових прав реалізація предмета застави провадиться шляхом уступки заставодавцем заставодержателю вимоги, що випливає із заставленого права.

Відповідно до п. 2.8. договору застави укладення (підписання) додаткових документів для підтвердження звернення стягнення на предмет застави та його реалізації, крім цього договору, не потрібно.

Отже, сторони погодили, що для реалізації заставлених майнових прав, яка відбувається шляхом уступки заставодавцем заставодержателю вимоги, що випливає із заставленого права, додаткових документів, крім договору застави, не потрібно.

На виконання передбаченого договором застави обов'язку у грудні 2014 року відповідно до спільного з ПП «Авентин» листа вих. № 694 від 26.12.2014 року (а.с. 90-91) Арнаутов Б.І. уступив на користь ПАТ «Прайм-Банк» вимоги, що випливають з майнових прав на грошовий депозит у сумі 51 299 доларів США, розміщений в ПАТ «Прайм-Банк», та нарахованих процентів за договором про депозитний вклад у сумі 1643,85 доларів США, що разом складає 52 942,85 доларів США.

Отже, до банку перейшло право вимоги суми у розмірі 52 942,85 доларів США, яке забезпечувало виконання зобов'язань ПП «Авентин» перед банком за кредитним договором. За офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком України на дату уступлення вимоги (1576,8865 грн. за 100 доларів США), вказана сума у розмірі 52 942,85 доларів США становила 834 848,65 грн.

Листом від 13.03.2015 року (а.с. 92) Арнаутов Б.І. повторно повідомив ПАТ «Прайм-Банк», що уступає вимоги, які випливають із заставленого майнового права на грошовий депозит і нараховані проценти, добровільно і цілеспрямовано, на виконання умов договору застави.

Враховуючи, що до банку, як до кредитора за договором застави, перейшло право вимоги, що випливає з договору про депозитний вклад, за яким банк є боржником, відбулося поєднання боржника і кредитора в одній особі - в особі ПАТ «Прайм-Банк».

Відповідно до ст. 606 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється поєднанням боржника і кредитора в одній особі.

Внаслідок реалізації предмета застави (уступки на користь банку майнових прав на грошовий депозит і нараховані проценти) банк отримав задоволення своїх вимог за кредитним договором на суму 52 942,85 доларів США, що за офіційним курсом гривні на дату уступки права вимоги становить 834 848,65 грн.

Таким чином, до моменту реалізації предмета застави ПП «Авентин» уже повернуло частину у сумі 4 763 301,04 грн. (3 400 000 грн. + 1 363 301,04 грн.), про що зазначалося вище.

Отже, за рахунок предмета застави повернута частина тіла кредиту у розмірі 736 698,96 грн. (5 500 000 грн. - 4 763 301,04 грн.).

Враховуючи викладене, частина отриманого від реалізації предмета застави (736 698,96 грн.) є погашенням тіла кредиту. Залишок у розмірі 98 149,69 грн. має спрямовуватися на сплату процентів.

Враховуючи вище зазначене, колегія суддів приходить до висновку щодо погашення основної заборгованості в повному обсязі.

Крім основного боргу позивач просить стягнути з відповідача 128 493,14 грн. відсотків за користування кредитом, з яких: 41 095,89 грн., нарахованих за період з 01.11.2014 року по 30.11.2014 року, 28 424,65 грн., нарахованих за період з 01.12.2014 року по 31.12.2014 року та 58 972,60 грн., нарахованих за період з 01.01.2015 року по 11.02.2015 року.

Відповідно до п. 3.1. кредитного договору плата за кредит встановлюється у розмірі 25 % річних.

У п. 3.2. кредитного договору передбачено, що при розрахунку процентів використовується метод «факт/365», виходячи з фактичної кількості днів у місяці та 365 днів у році.

В силу п. 3.3. кредитного договору проценти за користування кредитом нараховуються щоденно та сплачуються позичальником:

щомісячно до 05-го числа поточного місяця за фактичну кількість календарних днів попереднього місяця;

в день закінчення строку дії кредитного договору та/або при достроковому погашенні за фактичну кількість календарних днів користування кредитними коштами в поточному місяці.

Сплата процентів за користування кредитом сплачені в повному обсязі, що підтверджується банківськими виписками по рахунку.

Однак, на переконання ПАТ «Прайм-Банк», у підприємства існує заборгованість за процентами у загальному розмірі 128 493,14 грн., з яких 58 972,60 грн. - поточна заборгованість і 69 520,54 грн. - прострочена заборгованість.

Колегія суддів вважає, що у ПП «Авентин» відсутня як поточна, так і прострочена заборгованість по процентам, оскільки з розрахунку заборгованості позивача вбачається, що станом на 11.02.2015 року сплата процентів у розмірі 41 095,89 грн. була зарахована за період з 01.11.2014 року по 30.11.2014 року, однак за цей період заборгованості не було.

Щодо заборгованості за грудень 2014 року, то колегія суддів не може дійти висновку щодо наявності заборгованості за цей період, оскільки наданий банком розрахунок заборгованості є узагальненим, з нього неможливо визначити, на яку саме суму кредиту банк нарахував ці проценти та за яку кількість днів, адже, як уже зазначалося, частина тіла кредиту у розмірі 1 363 301,04 грн. була повернута у жовтні 2014 року, залишок у розмірі 4 136 698,96 грн. повернутий протягом грудня 2014 року у декілька етапів.

Крім того, внаслідок реалізації предмета застави у грудні 2014 року банк отримав задоволення своїх вимог на суму 834 848,65 грн., з них 736 698,96 грн. на повернення тіла кредиту, а залишок у розмірі 98 149,69 грн. мав бути спрямований в рахунок оплата процентів за грудень 2014 року.

З огляду на те, що протягом грудня 2014 року здійснювалося повернення кредиту і підприємство користувалося кредитними коштами лише частину місяця, зазначеної вище переплати процентів за листопад 2014 року (28 013,04 грн.) і залишку від реалізації предмета застави (98 149,69 грн.), а разом - 126 162,73 грн. більш ніж достатньо для погашення процентів за фактичний час користування кредитними коштами у грудні 2014 року.

Кредит у розмірі 5 500 000 грн. був повернутий частинами, протягом жовтня 2014 року та грудня 2014 року, про що зазначалося вище.

В силу п. 3.2. кредитного договору обчислення строку надання кредиту, нарахування відсотків здійснюється за фактичне число календарних днів користування кредитом.

У 2015 році ПП «Авентин» вже не користувалося кредитними коштами, відтак нарахування банком процентів за січень та лютий 2015 року у розмірі 58 972,60 грн. є безпідставним та незаконним.

Таким чином, у банку відсутні підстави для стягнення з відповідача 128 493,14 грн. відсотків за користування кредитом, з яких: 41 095,89 грн., нарахованих за період з 01.11.2014 року по 30.11.2014 року, 28 424,65 грн., нарахованих за період з 01.12.2014 року по 31.12.2014 року та 58 972,60 грн., нарахованих за період з 01.01.2015 року по 11.02.2015 року.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 99 457,53 грн. за прострочення оплати кредиту та пеню у розмірі 2 574,46 грн. за прострочення оплати процентів.

Відповідно до ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Згідно з ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

В силу ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

З огляду на те, що відповідач вжив всі залежні від нього заходи для недопущення порушення зобов'язань за кредитним договором та погасив його у строк передбачений договором, колегія суддів приходить до висновку, що відповідач не вважається таким, що прострочив виконання зобов'язання, і не повинен нести відповідальність у вигляді пені.

Таким чином, позовна вимога про стягнення з відповідача пені у розмірі 99 457,53 грн. за прострочення оплати кредиту та пені у розмірі 2 574,46 грн. за прострочення оплати процентів задоволенню не підлягає.

В рішенні суду першої інстанції зазначено, що реалізація предмета застави шляхом уступлення на користь банку заставлених майнових прав на грошовий депозит та нараховані проценти була обмежена і не відбулася, оскільки Арнаутов Б.І. виступає кредитором відносно банку в частині повернення депозитного вкладу, а відповідно до ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час дії тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, зокрема щодо майнових зобов'язань, які здійснюються виключно в межах процедури ліквідації банку.

Разом з тим, в даному випадку Арнаутов Б.І. від банку не отримав кошти як кредитор і задоволення його вимог не відбувалося, а навпаки, грошові кошти Арнаутова Б.І. перейшли у власність банку, що є вигідним для банку і призвело до збільшення ліквідаційної маси.

Зазначене не впливає негативно на черговість задоволення вимог кредиторів банку.

До банку, як кредитора за договором застави майнових прав, перейшло право вимоги, що випливає з договору про депозитний вклад, за яким банк був боржником, внаслідок чого відбулося поєднанням боржника і кредитора в особі банку, його зобов'язання за договором про депозитний вклад в силу ст. 606 Цивільного кодексу України припинилося, і він отримав задоволення своїх вимог за Кредитним договором на суму 52 942,85 доларів США, що за офіційним курсом гривні на дату уступки права вимоги (1576,8865 грн. за 100 доларів США) становить 834 848,65 грн.

Як було зазначено вище, до моменту реалізації предмета застави підприємство уже повернуло частину кредиту у сумі 4 763 301,04 грн. (3 400 000 грн. + 1 363 301,04 грн.). Отже, за рахунок предмета застави повернута частина тіла кредиту у розмірі 736 698,96 грн. (5 500 000 грн. - 763 301,04 грн.). Залишок у розмірі 98 149,69 грн. (834 848,65 грн. - 736 698,96 грн.) є сплатою процентів.

В силу умов договору застави майнових прав для реалізації предмета застави, яка відбувається шляхом уступки Арнаутовим Б.І. майнових прав на грошовий депозит та нараховані проценти, волевиявлення банку, його згода чи вчинення ним будь-яких дій не потрібно.

Згідно з ч. 1 ст. 23 Закону України «Про заставу» при заставі майнових прав реалізація предмета застави провадиться шляхом уступки заставодавцем заставодержателю вимоги, що випливає із заставленого права.

За умовами підпункту 3.3.7 пункту 3.3. договору застави майнових прав, в момент виникнення права звернення стягнення на предмет застави заставодавець зобов'язаний перевести на заставодержателя в безспірному порядку заставлені права, шляхом уступки заставодержателю вимог, що виникають із заставлених майнових прав, що вказані в п. 1.2. цього договору.

Право звернення стягнення в силу ч. 1 ст. 20 Закону України «Про заставу» виникає в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано. Отже саме в цей момент в силу умов договору застави майнових прав Арнаутов Б.І. зобов'язаний в безспірному порядку перевести на банк заставлені права.

При цьому відповідно до п. 2.8. договору застави майнових прав укладення (підписання) додаткових документів для підтвердження звернення стягнення на предмет застави та його реалізації, крім цього договору, не потрібно.

Отже, сторони погодили, що реалізація предмета застави здійснюється в момент прострочення підприємством сплати процентів або повернення кредиту та відбувається шляхом уступки Арнаутовим Б.І. банку права вимоги на грошовий депозит і нараховані проценти, без волевиявлення та згоди банку, без підписання сторонами будь-яких додаткових документів.

Саме на виконання передбаченого договором застави майнових прав обов'язку Арнаутов Б.І. у грудні 2014 року уступив на користь банку вимоги, що випливають з майнових прав на грошовий депозит та нараховані проценти за договором про депозитний вклад. Листом від 13 березня 2015 року Арнаутов Б.І. вдруге повідомив Банк про добровільне і цілеспрямоване уступлення вимог.

За таких обставин, позовні вимоги публічного акціонерного товариства "Прайм-Банк" до приватного підприємства "Авентин" про стягнення 2 330 525,13 грн. визнаються колегією суддів необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

За правилами ст. 4-7 ГПК України, судове рішення приймається колегіально за результатами обговорення усіх обставин справи.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень та подати до суду відповідні докази.

Як встановлено ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 року "Про судове рішення" рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Згідно пункту 2 частини 1 статті 103 Господарського процесуального кодексу України, апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати рішення повністю або частково і прийняти нове рішення.

У відповідності до пунктів 1, 2, 3 частини 1 статті 104 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи.

З огляду на вищенаведене, апеляційний господарський суд вважає, що зазначеним вище обставинам місцевий господарський суд не надав належної оцінки, що призвело до прийняття частково невірного рішення.

Таким чином, апеляційна скарга приватного підприємства "Авентин" підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення суду слід скасувати в частині задоволення позовних вимог та прийняти у цій частині нове, яким у позові в цій частині відмовити.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, зважаючи на часткове скасування апеляційним господарським судом рішення місцевого господарського суду та задоволення апеляційної скарги відповідача, колегія суддів вважає за необхідне провести перерозподіл судових витрат.

З огляду на вищезазначене, керуючись ст. ст. 4-7, 33, 43, 99, 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу приватного підприємства "Авентин" на рішення господарського суду Київської області від 07.07.2015 року (оформленого відповідно до ст. 84 ГПК України 15.07.2015 року) у справі № 911/587/15 задовольнити.

2. Рішення господарського суду Київської області від 07.07.2015 року у справі № 911/587/15 в частині задоволення позовних вимог та прийняти у цій частині нове, яким у позові в цій частині відмовити.

3. В іншій частині рішення залишити без змін.

4. Стягнути з публічного акціонерного товариства "Прайм-Банк" (03049, м. Київ, вул. Богданівська, 24, ) в дохід Державного бюджету України 46 610 (сорок шість тисяч шістсот десять) грн. 50 коп. судового збору за розгляд справи у суді першої інстанції.

5. Стягнути з публічного акціонерного товариства "Прайм-Банк" (03049, м. Київ, вул. Богданівська, 24, ) на користь приватного підприємства "Авентин" (08325, Київська область, Бориспільський район, с. Щасливе, вул. Лесі Українки, 26 ) 22 284 (двадцять дві тисячі двісті вісімдесят чотири) грн. 94 коп. судового збору за перегляд справи у суді першої інстанції.

6. Видачу наказів на виконання постанови доручити господарському суду Київської області.

7. Матеріали справи № 911/587/15 повернути до господарського суду Київської області.

Постанову Київського апеляційного господарського суду може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у порядку, передбаченому ст. 107 ГПК України.

Постанова Київського апеляційного господарського суду за наслідками перегляду відповідно до ст. 105 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий суддя М.Л. Яковлєв

Судді Т.В. Ільєнок

П.В. Авдеєв