РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.09.2015Справа №910/11945/15

За позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Публічного акціонерного товариства «Міський комерційний банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Тимошенка Костянтина Володимировича

про стягнення 69 233, 48 грн.

Суддя Бондарчук В.В.

Представники:

від позивача: не з'явились;

від відповідача: Голік О.А.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі-позивач) звернулася до господарського суду міста Києва з позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі-відповідач) про стягнення з відповідача заборгованості за оренду приміщення та компенсації за комунальні послуги у загальній сумі 69 233, 48 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням Публічним акціонерним товариством «Міський комерційний банк», який перебуває в стані ліквідації, відповідно до рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 20.03.2015 № 64 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Міський комерційний банк» зобов'язань за договором суборенди нежитлового приміщення від 15.07.2013.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 12.05.2015 порушено провадження у даній справі, призначено її до розгляду у судовому засіданні на 15.06.2015 за участю представників сторін, яких зобов'язано надати суду певні документи.

Розгляд справи відкладався у порядку п.п. 1-2 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

У судове засідання 02.07.2015 представники сторін не з'явились, через загальний відділ діловодства суду представник позивача подав клопотання про заміну відповідача у справі, обґрунтовуючи тим, що стороною договору суборенди є саме Публічне акціонерне товариство «Міський комерційний банк», який на даний час не ліквідовано, а від його імені діє уповноважена особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, тому вважає належним відповідачем у даній справі Публічне акціонерне товариство «Міський комерційний банк», у зв'язку з чим просить суд замінити відповідача у справі № 910/11945/15 на Публічне акціонерне товариство «Міський комерційний банк», в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Тимошенка Костянтина Володимировича.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 02.07.2015 замінено первісного відповідача - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб на належного відповідача - Публічне акціонерне товариство «Міський комерційний банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Тимошенка Костянтина Володимировича, у зв'язку із чим розгляд справи було відкладено на 06.08.2015.

10.07.2015 та 03.08.2015 через загальний відділ діловодства суду від представника позивача надійшли клопотання про розгляд справи без участі останнього за наявними у матеріалах справи доказами.

У судовому засіданні 06.08.2015 представник відповідача надав відзив на позов, у якому зазначив, що рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 124 від 20.11.2014 розпочато процедуру виведення ПАТ «Міський комерційний банк» з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації; Постановою Правління НБУ № 187 від 19.03.2015 банківську ліцензію ПАТ «Міський комерційний банк» відкликано, у зв'язку з чим діяльність банку починаючи з 20.11.2014 регламентується положеннями Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Посилаючись на дані обставини, представник відповідача стверджує, що вимога позивача суперечить статтям 45, 49, 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», оскільки позивач не звернувся до Банку із заявою про внесення його до реєстру вимог кредиторів у 30-ти денний строк з дня опублікування відомостей, а отже вимоги позивача вважаються погашеними.

У дане судове засідання представник позивача не з'явився, через загальний відділ діловодства суду подав письмові пояснення, в яких просить суд розглянути справу без участі позивача, за наявними в матеріалах справи доказами.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 03.09.2015 відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

01.07.2013 між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 (далі - орендодавець) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (далі - орендар) укладено договір оренди приміщень № 1/Ж, умовами якого передбачено, що орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне володіння та користування приміщення, загальною площею 70 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1, з метою передачі приміщення в суборенду (з метою використання його для розміщення відділення банку).

Даний договір діє з 01.07.2013 до 01.06.2016 (п. 8.1. договору).

15.07.2013 між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (далі - орендар) та Публічним акціонерним товариством «Міський комерційний банк» (далі - суборендар) укладено договір суборенди нежитлового приміщення, умовами як передбачено, що за даним договором орендар зобов'язується передати суборендарю, а суборендар зобов'язується прийняти у строкове платне користування на строк та на умовах даного договору частину нежитлового приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1.

Приміщення розташоване на першому поверсі будинку, загальна площа приміщення становить 70 кв.м. (п. 1.2. договору).

Вартість приміщення складає 336 000, 00 грн. (п. 1.5. договору).

Пунктом 2.1.1. договору визначено, що орендар надає в оренду приміщення на підставі договору оренди приміщення № 1/Ж віл 01.07.2013.

Відповідно до п. 3.2. та п. 3.3. договору, приміщення вважається переданим в оренду з дні підписання сторонами акту прийому-передачі приміщення.

Після закінчення строку дії даного договору або у випадку його дострокового розірвання приміщення повертається орендарю протягом 10 (десяти) робочих днів з розірвання за відповідним актом прийому-передачі у стані не гіршому, ніж на момент його передачі в оренду, з урахуванням нормального (природного) зносу.

Згідно п. 4.1. договору, з 15.07.2013 по 14.09.2013 (включно) загальна сума орендної плати за 1 (один) календарний місяць (що дорівнює 28, 29, 30 або 31 календарним дням) становить 2 800, 00 грн., без ПДВ.

Відповідно до умов даного договору суборендар протягом 10 (десяти) банківських днів з моменту підписання даного договору перераховує на поточний рахунок орендаря гарантійний платіж у розмірі 5 600, 00 грн., без ПДВ.

Зазначена сума гарантійного платежу зараховується орендарем за останній місяць оренди за загальну площу нежитлового приміщення (п. 4.2. договору).

Умовами п. 4.3. договору передбачено, що орендна плата нараховується з дня підписання сторонами акту прийому-передачі приміщення в оренду, відповідно до п. 3.1. даного договору, до дня повернення суборендарем приміщення орендарю по відповідному акту прийому-передачі відповідно до п. 3.3 даного договору.

У відповідності до п. 4.4. договору, орендна плата сплачується суборендарем щомісячно до 5-го числа поточного місяця на підставі даного договору, шляхом безготівкового перерахування коштів на рахунок орендаря.

Розрахункові реквізити щодо отримання орендної плати та інших відшкодувань з боку суборендаря, надаються орендарем окремим листом на протязі 5-ти робочих діб з дати підписання даного договору.

З дати відкриття відділення банку орендна плата сплачується на рахунок, відкритий орендарем в ПАТ «Міський комерційний банк».

Згідно п. 4.5. договору, по закінченню кожного розрахункового місяця сторонами підписується двосторонній акт наданих послуг.

Даний договір є чинним з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками сторін. Договір є дійсним 2 роки 10 місяців (п.п. 5.1. та 5.2. договору).

Пунктом 7.1.1. договору встановлено, що суборендар зобов'язаний вчасно сплачувати орендарю плату відповідно до умов даного договору.

15.07.2013 між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «Міський комерційний банк» підписано акт приймання-передачі нежилого приміщення, відповідно до якого орендар передає, а суборендар приймає в тимчасове платне користування нежиле приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1, загальна площа приміщення становить 70 кв.м.

Як стверджує позивач, станом на 17.04.2015 за відповідачем утворилась заборгованість по орендній платі у розмірі 69 233, 48 грн., внаслідок невиконання останнім своїх зобов'язань за договором суборенди нежитлового приміщення від 15.07.2013.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно частини першої статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Так, згідно зі ст. 759 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

У відповідності до ст. 760 Цивільного кодексу України, предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ). Законом можуть бути встановлені види майна, що не можуть бути предметом договору найму. Предметом договору найму можуть бути майнові права.

У відповідності до ч. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Згідно ст. 283 Господарського кодексу України, за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ).

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Так, відповідно до наказу № 1140П від 12.09.2014 «Про здійснення заходів щодо тимчасового призупинення діяльності Відділення № 92 ПАТ «Міський комерційний банк», з 23.09.2014 тимчасово призупинено діяльність відділення № 92 ПАТ «Міський комерційний банк», яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1.

Зокрема, зобов'язано начальника Адміністративного відділу Адміністративного департаменту загально-банківської підтримки Ковбасу Л.П. та в.о. Начальника відділення банку Барабаш Ж.А. до 03.10.2014 забезпечити повернення приміщення орендодавцю, з відповідним оформленням акту та подальшою його передачею до відділу бухгалтерського обліку та звітності ПАТ «Міський комерційний банк».

15.09.2014 відповідачем направлено на адресу Національного банку України повідомлення № 91/7673 про тимчасове зупинення діяльності Відділення № 92 ПАТ «Міський комерційний банк» та 18.09.2014 направлено на адресу позивача договір про розірвання договору суборенди нежитлового приміщення.

Судом встановлено, що постановою Правління Національного банку України від 20.11.2014 № 1732 було віднесено Публічне акціонерне товариство «Міський комерційний банк» до категорії неплатоспроможних.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 2 ст. Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", неплатоспроможний банк - банк, щодо якого Національний банк України прийняв рішення про віднесення до категорії неплатоспроможних у порядку, передбаченому Законом України "Про банки і банківську діяльність".

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 20.11.2014 № 124 було розпочато процедуру виведення Публічного акціонерного товариства «Міський комерційний банк» з ринку та здійснення в ньому тимчасової адміністрації з 21.11.2014 по 20.02.2015 включно.

Так, відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 1 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", встановлено правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. Метою цього Закону є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

Згідно ч. 1 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", з дня призначення уповноваженої особи Фонду призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Уповноважена особа Фонду від імені Фонду набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.

Відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", під час тимчасової адміністрації не здійснюється, зокрема, задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку.

Як передбачено ч. 1 та п. п. 3, 4 ч. 2 ст. 37 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", уповноважена особа Фонду діє від імені Фонду відповідно до цього Закону і нормативно-правових актів Фонду. Уповноважена особа Фонду має право, зокрема, продовжувати, обмежувати або припиняти здійснення банком будь-яких операцій та відмовлятися від виконання або розривати в порядку, встановленому законодавством України, будь-які договори (правочини) за участю банку, які є збитковими чи непотрібними для банку або виконання яких має негативний вплив на фінансовий стан банку.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 17.02.2015 № 36 продовжено строк здійснення тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Міський комерційний банк» до 20.03.2015 включно.

Постановою правління Національного банку України від 19.03.2015 № 187 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Міський комерційний банк» вирішено відкликати банківську ліцензію та ліквідувати ПАТ «Міський комерційний банк».

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 20.03.2015 № 64 «Про початок ліквідації ПАТ «Міський комерційний банк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію» вирішено розпочати ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Міський комерційний банк».

Призначено уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Міський комерційний банк» провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Тимошенка Костянтина Володимировича строком на 1 рік з 20.03.2015 по 19.03.2016 включно.

Відповідно до ч. 5 ст. 45 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду кредитори мають право заявити уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються.

26.03.2015 Фондом гарантування вкладів фізичних осіб в газеті «Голос України» № 54 розміщено відомості про ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Міський комерційний банк» .

Згідно з приписами ст. 49 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", уповноважена особа Фонду припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами.

Протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону уповноважена особа Фонду здійснює такі заходи.

1) визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення;

2) відхиляє вимоги в разі їх не підтвердження фактичними даними, що містяться у розпорядженні уповноваженої особи Фонду, та, у разі потреби, заявляє в установленому законодавством порядку заперечення за заявленими до банку вимогами кредиторів;

3) складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду.

Реєстр акцептованих вимог кредиторів та зміни до нього підлягають затвердженню виконавчою дирекцією Фонду.

Згідно ч. 3 ст. 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", під час здійснення ліквідації у банку не виникає жодних додаткових зобов'язань (у тому числі зі сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), крім витрат, безпосередньо пов'язаних із здійсненням ліквідаційної процедури.

Вимоги за зобов'язаннями банку, що виникли під час проведення ліквідації, можуть пред'являтися тільки в межах ліквідаційної процедури та погашаються у сьому чергу відповідно до статті 52 цього Закону.

Отже, як вбачається з матеріалів справи, позивач не скористався своїм правом та не звернувся до відповідача із заявою про внесення його до реєстру вимог кредиторів.

Таким чином, вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості по орендній платі в процесі ліквідації банку є порушенням вимог чинного законодавства України, зокрема черговості задоволення вимог кредиторів банку, передбаченої ст. 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Відповідно до ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За таких обставин, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовної вимоги, відповідно остання задоволенню не підлягає.

Витрати по сплаті судового збору відповідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено: 08.09.2015.

Суддя Бондарчук В.В.