ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел. /0552/ 49-31-78
Веб сторінка : ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 вересня 2015 р. Справа № 923/887/15

Господарський суд Херсонської області у складі судді Ярошенко В.П. при секретарі Бєловій О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом державного підприємства "Укрриба", м. Київ

до публічного акціонерного товариства "Херсонрибгосп", м. Херсон

про стягнення 321700,58 грн.

за участю представників сторін:

від позивача - представник Гавлодський Н.В., дов. №11-13/4 від 19.01.2015р.

від відповідача - представник Білецький О.В., дов. від 01.07.2015р.

Державне підприємство "Укрриба" (позивач) звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути з публічного акціонерного товариства "Херсонрибгосп" (відповідач) суму основного боргу в розмірі 248287грн. 82коп., 28388грн. 73коп. пені, 2183грн. 49коп. 3% річних та 42840грн. 54коп. втрат від інфляції.

Ухвалою від 21.07.2015р. розгляд справи відкладався.

Відповідач при розгляді справи покладається на розсуд суду та у зв'язку з тяжким матеріальним становищем просить відстрочити виконання рішення на три місяці.

Позивачем 10.09.2015р. подано клопотання про уточнення позовних вимог, яким він просить стягнути з відповідача 238287грн. 82коп. основного боргу у зв'язку з тим, що відповідач 04.06.2015р. сплатив 10000грн. 00коп. Позивач підтримує позовні вимоги щодо стягнення втрат від інфляції, пені та 3% річних.

Оскільки вищевказана заява не суперечить законодавству, не зачіпає інтересів інших осіб і не порушує охоронюваних законом їх прав, суд розцінює її як заяву про зменшення розміру позовних вимог відповідно до ст. 22 ГПК України та приймає її до розгляду.

З огляду на викладене, має місце нова ціна позову - 311700грн. 58 коп., в межах якої вирішується спір між сторонами.

Після закінчення розгляду справи в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, суд -

в с т а н о в и в:

Відповідно до п. 1 спільного наказу Міністерства аграрної політики України та Фонду державного майна України від 06.05.2003 № 126/752 "Про передачу гідротехнічних споруд", до сфери управління Міністерства аграрної політики України передано гідротехнічні споруди, включаючи ставкові рибоводні споруди та пов'язані з ними робочі машини і обладнання, інше майно, яке на момент приватизації не увійшло до статутних фондів господарських товариств.

Наказом Державного департаменту рибного господарства Міністерства аграрної політики України від 20.10.2003 № 297, на виконання п. 11 "Положення про порядок передачі об'єктів права державної власності", затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21.09.1998 № 1482 "Про передачу об'єктів права державної і комунальної власності" та спільного наказу Фонду державного майна України та Міністерства аграрної політики України за № 126/752 "Про передачу гідротехнічних споруд", затверджено "Акт прийому-передачі гідротехнічних споруд, які не увійшли до статутного фонду ВАТ "Херсонрибгосп", на баланс ДП "Укрриба" (надалі - Позивач).

Реалізуючи визначену статутом мету діяльності підприємства, 01.02.2014 між державним підприємством "Укрриба" та публічним акціонерним товариством "Херсонрибгосп" (надалі - Відповідач) укладено договір про передачу права експлуатації гідротехнічних споруд, що перебувають на балансі ДП "Укрриба" № 1/14 (далі - Договір).

Відповідно до п. 1 Договору, предметом цього договору є надання (передача) Позивачем Відповідачу права на експлуатацію гідротехнічних споруд, пов'язаних з ними робочих машин та обладнання у єдиному технологічному процесі для рибогосподарської діяльності, консультаційних послуг, пов'язаних з експлуатацією гідроспоруд, інших додаткових послуг, а також проведення розрахунків за ці послуги. Місцезнаходження гідротехнічних споруд, пов'язаних з ними робочих машин та обладнання: м. Херсон, вул. Причальна, 5; Херсонська обл., Каланчацький р-н, в межах Привільської, Червоночабанської та Гаврилівської сільських рад; Цюрупинський р-н, в межах Солонцівської сільської ради та Цюрупинської міської ради. Детальний перелік майна, право на експлуатацію якого передається, наведено у додатку № 1, який є невід'ємною частиною цього Договору.

Протоколом про договірну ціну від 01.02.2014 Позивач та Відповідач домовилися, що місячна ціна за Договором складає разом з ПДВ 14947,25 грн.

Пунктом 4.2. Договору визначено, що Відповідач зобов'язується здійснювати оплату за договором, щомісячно на розрахунковий рахунок Позивача не пізніше 14 числа місяця, наступного за звітним.

Згідно з п. 6.3. Договору, сторони керуючись ч. 3 ст. 631 Цивільного кодексу України встановили, що умови цього договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладання і оцінюються сторонами сумою в розмірі 74 478,47 грн. в т.ч. ПДВ, яка буде сплачена Відповідачем до 01 березня 2014 року. У разі невчасної сплати зазначеної суми поширюється дія п. 3.3. цього Договору про нарахування пені.

Відповідно до п. 7.1. Договору визначено, що цей Договір набуває чинності з дня його підписання та діє до укладання договору оренди.

Судом встановлено, що протягом дії Договору Відповідачем умови Договору не виконувалися, а саме, плата за використання права експлуатації майна здійснювалася несвоєчасно, що спричинило виникнення заборгованості перед Позивачем у розмірі 248287,82 грн.

Відповідач 04.06.2015р. сплатив позивачу 10000грн. 00коп., і станом на день розгляду справи заборгованість відповідача з основного боргу становить 238287грн. 82коп., у зв'язку з чим позивачем подано заяву про зменшення розміру позовних вимог.

Пунктом 7.2. Договору встановлено, що однією з підстав припинення договору в односторонньому порядку є не виконання істотних умов договору, зокрема, п.п. 2.5., 4.2. в повному обсязі протягом 30 календарних днів.

Позивач попереджає про рішення щодо розірвання Договору Відповідача шляхом відправлення останньому листа-повідомлення, Договір вважається припиненим в односторонньому порядку через 10 робочих днів з дня відправлення листа-повідомлення.

Листом від 16.12.2014 № 11-12/360, Позивач повідомив Відповідача про дострокове припинення Договору з моменту відправлення вказаного листа-повідомлення.

20.10.2014 на адресу відповідача позивач надіслав претензію № 11-12/240. Вказана претензія вручена Відповідачу 24.10.2014, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення, але відповідь на неї до Позивача не надійшла.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ч. 7 ст. 193 ГК України одностороння відмова від виконання умов договору не допускається, а тому несплата відповідачем заборгованості є порушенням господарських зобов'язань за вказаним договором, у зв'язку з чим позовні вимоги щодо стягнення основної заборгованості в розмірі 238287грн. 82коп. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

У відповідності до п.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач нарахував відповідачу втрат від інфляції в розмірі 42840 грн. 54коп. та 3% річних в сумі 2183грн. 49коп. за період з 15.06.2014р. по 27.05.2015р.

Здійснивши перевірку правильності зазначених нарахувань, суд дійшов висновку, що позовні вимоги щодо стягнення втрат від інфляції в розмірі 42840 грн. 54коп та 3% річних в сумі 2183грн. 49коп. відповідають наведеним нормам, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до пункту 3.3 договору, у разі виникнення заборгованості за експлуатацію гідротехнічних споруд та додаткові послуги, Відповідач сплачує Позивачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу за кожний день прострочення платежу.

У зв'язку з несвоєчасними розрахунками відповідача за договором позивач нарахував відповідачу пеню в сумі 28388 грн. 73коп.

Статтею 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Частиною 6 ст. 231 Господарського Кодексу України зазначено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

За приписом ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" та ч. 2 ст. 343 ГК України розмір пені за прострочку платежу не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України", що діяла у період, за який сплачується пеня. Якщо в укладеному сторонами договорі зазначено вищий розмір пені, ніж передбачений у цій нормі, застосуванню підлягає пеня в розмірі загальної подвійної облікової ставки.

Здійснивши перевірку правильності зазначених нарахувань, суд дійшов висновку, що позовні вимоги щодо стягнення 28388грн. 73коп. пені позивачем доведені та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до положень ст.ст. 33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідач позовні вимоги належними та доступними засобами доказування не спростував, а наявні в матеріалах справи документи свідчать про безспірність та обґрунтованість позовних вимог.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги документально підтверджені, а отже такі, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд враховує таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно з пп. 1 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" (в редакції, яка діяла на день звернення позивача з позовом) ставки судового збору за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру встановлюються у таких розмірах: 2 відсотки ціни позову, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 60 розмірів мінімальних заробітних плат.

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення 321700,58грн. Отже, розмір судового збору за подання до суду даної позовної заяви становить 6434грн. 01коп.

Позивач додав до позовної заяви платіжне доручення № 229 від 26.05.2015року про сплату 6434грн. 01коп. судового збору.

В подальшому позивачем подано заяву про зменшення розміру позовних вимог у зв'язку з тим, що відповідач частково сплатив заборгованість.

Згідно з ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сума судового збору повертається в разі зменшення розміру позовних вимог.

Однак, пунктом 4.7. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013року № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" роз'яснено наступне.

Частиною другою статті 49 ГПК передбачено, що в разі коли спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору. Зазначена норма виступає процесуальною санкцією, яка застосовується господарським судом незалежно від того, чи заявлялося відповідне клопотання заінтересованою стороною.

У такому застосуванні суду слід виходити з широкого розуміння даної норми, маючи на увазі, що передбачені нею наслідки можуть наставати і в разі неправомірної бездіяльності винної особи, яка не вжила заходів до поновлення порушених нею прав і законних інтересів іншої особи (зокрема, ухилялася від задоволення її заснованих на законі вимог), що змусило останню звернутися за судовим захистом.

Так, якщо зменшення позивачем розміру позовних вимог пов'язане з частковим визнанням та задоволенням позову відповідачем після подання позову, то судовий збір у відповідній частині покладається на відповідача.

З огляду на викладене, враховуючи те, що позов задоволено в повному обсязі, а заява позивача про зменшення розміру позовних вимог була подана у зв'язу із тим, що відповідач після звернення позивача до суду частково сплатив заборгованість, витрати зі сплати судового збору в розмірі 6434грн. 01коп. покладаються на відповідача відповідно до ст. 49 ГПК України, оскільки саме з його вини спір доведено до вирішення в судовому порядку.

Суд відмовляє в задоволенні клопотання відповідача про відстрочку виконання рішення, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 6 ст. 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право відстрочити або розстрочити виконання рішення.

У п. 7.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 жовтня 2012 року N 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" встановлено, що підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК України, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення.

Тому, вирішуючи питання про відстрочку або розстрочку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансований стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів в економіці держави та інші обставини справи, які б свідчили про можливість надання відповідачу розстрочки виконання судового рішення.

При цьому, слід також враховувати, що за змістом частини першої статті 229 ГК України та частини першої ст. 625 ЦК України, за невиконання грошового зобов'язання боржник відповідає, хоч би його виконання стало неможливим не тільки в результаті його винних дій чи бездіяльності, а і внаслідок дії непереборної сили або простого випадку. Відповідальність боржника означає можливість стягнення за рахунок майна боржника суми невиконаного грошового зобов'язання, тобто боржник не звільняється від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання грошового зобов'язання за будь-яких обставин.

Окрім того, ч. 2 ст. 218 ГК України передбачає, що відсутність у боржника необхідних коштів, а також порушення зобов'язань контрагентами правопорушника не вважаються обставинами, які є підставою для звільнення боржника від господарсько-правової відповідальності.

Відповідно до ч. 2 ст. 617 ЦК України не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх зобов'язань контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов'язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Відповідач не надав належних доказів, які б обґрунтовували неможливість виконання рішення суду, а посилання на складне фінансове становище відповідача не є доказом неможливості виконання рішення. Крім того, відповідачем не надано доказів відсутності майна, за рахунок якого можливо було б виконати рішення по справі.

З огляду на викладене та враховуючи те, що обставини, які склалися у відповідача не є винятковими, з урахуванням матеріальних інтересів обох сторін, їх фінансового стану, ступеню вини відповідача у виникненні спору, наявності інфляційних процесів у економіці держави та недоведеності відповідачем відсутності коштів і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, суд вважає, що заява відповідача про надання відстрочки виконання рішення задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 44, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

в и р і ш и в:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з публічного акціонерного товариства "Херсонрибгосп" м. Херсон Кошовий узвіз 3-А, , на користь державного підприємства "Укрриба" м. Київ вул. Тургенєвська 82-А, , - суму основного боргу в розмірі 238287грн. 82коп., 28388грн. 73коп. пені, 2183грн. 49коп. 3% річних, 42840грн. 54коп. втрат від інфляції та 6434грн. 01коп. витрат по сплаті судового збору.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 14.09.2015р.

Суддя В.П.Ярошенко