РІШЕННЯ

"30" квітня 2015 р.Справа № 921/358/15-г/6

Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Шумського І.П.

Розглянув справу

за позовом Державного концерну "Укроборонпром" (вул. Дегтярівська, 36, м. Київ 119, 04119)

до відповідача ОСОБА_1 державного науково-технічного підприємства "Промінь" (вул. Текстильна, 28, м. Тернопіль, 46400)

про cтягнення заборгованості в сумі 2830000грн. основного боргу, 32741,10 грн. 3% річних, 359980 грн. витрат від інфляції, 339001,91 грн. пені.

За участю представників сторін:

Позивача ОСОБА_2

Відповідача ОСОБА_3

Державний концерн "Укроборонпром" звернувся в господарський суд Тернопільської області з позовом до ОСОБА_1 державного науково-технічного підприємства "Промінь" про cтягнення заборгованості в сумі 2830000грн. основного боргу за договором позики, 32741,10 грн. 3% річних, 359980 грн. втрат від інфляції, 339001,91 грн. пені.

У відзиві на позов та усних поясненнях представника, відповідач проти позову заперечив, вказав на здійснення підприємством комерційної діяльності виключно під регулюванням, контролем та координацією концерну "Укроборонпром" (позивача у справі) та пояснив неможливість виконання зобовязання скрутним фінансовим становищем, збитковістю, а також відсутністю держзамовлення на продукцію підприємства.

До відзиву долучено адресований позивачу лист №277 від 09 квітня 2015 року з пропозицією укласти додаткову угоду №2 про відтермінування виконання зобовязання до 01 листопада 2015 року.

В письмових поясненнях за вих.№UОР-2.2-4496 від 29 квітня 2015 року, підтриманих представником в засіданні 30 квітня 2015 року, позивачем пропозицію відповідача щодо укладення додатку до договору про зміну терміну повернення позики відхилено та зазначено про безпідставність заперечень відповідача.

Розгляд справи, призначений вперше на 23 квітня 2015 року було відкладено на 30 квітня 2015 року.

В засіданні учасникам процесу розяснено належні їм права та обовязки, передбачені ст.ст. 20,22,81-1 ГПК України.

За відсутності відповідного клопотання аудіозапис судового засідання не здійснювався.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, судом встановлено:

Державний концерн "Укроборонпром" є уповноваженим суб'єктом господарювання з управління об'єктами державної власності в оборонно-промисловому комплексі (ст. 4 Закону України "Про особливості управління об'єктами державної власності в оборонно-промисловому комплексі" № 3531-VI від 16 червня 2011 року)

Згідно з ч.2 ст. 4 Закону № 3531-VI, до складу Концерну входять державні підприємства оборонно-промислового комплексу, в тому числі казенні підприємства (учасники Концерну), на основі фінансової залежності від одного або групи учасників Концерну, який виконує функції із забезпечення науково-технічного і виробничого розвитку, а також провадить інвестиційну, фінансову, зовнішньоекономічну та інші види діяльності.

Тернопільське державне науково-технічне підприємство "Промінь" є державним комерційним підприємством, створеним відповідно до наказу Державного комітету промислової політики України№84 від 05 травня 2000 року, регулювання, контроль та координація діяльності якого здійснюється Державним концерном "Укроборонпром" (копія статуту наявна в матеріалах справи).

За змістом статуту, підприємство є окремою юридичною особою, має відокремлене майно, самостійний баланс та самостійно відповідає за своїми зобовязаннями.

Статутом Державного концерну "Укроборонпром", затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 993 від 31 серпня 2011 року, ТД НТП "Промінь" включено до переліку державних підприємств - учасників Державного концерну "Укроборонпром"

Постановою Кабінету Міністрів України №83 від 04 березня 2015 року Тернопільське державне науково-технічне підприємство "Промінь" включено в перелік обєктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави.

Проте, відповідно до пояснень керівника названого підприємства, даних в судовому засіданні 23 квітня 2015 року, у відповідача відсутнє державне замовлення на час розгляду справи в суді. А надані позивачем кошти використані позичальником на погашення заборгованості із виплати заробітної плати на непокритих збитків (лист ТД НТП "Промінь" №277 від 09.04.2015р.).

19 грудня 2013 року між Державним концерном "Укроборонпром" та ОСОБА_1 державним науково-технічним підприємством "Промінь" укладено договір позики №UОР-2.011-113-д-13, за змістом якого, позикодавець (позивач) зобов'язувався передати позичальнику грошові кошти в сумі 630000 грн. в якості поворотної фінансової допомоги, а позичальник (відповідач) брав на себе зобовязання повернути їх до 16 грудня 2014 року.

В подальшому сторонами укладено договір позики №UОР-2.011-64-д-14 від 29 квітня 2014 року про надання ТД НТП "Промінь" поворотної фінансової допомоги в сумі 2200000 грн. та встановлено термін повернення позики до 28 липня 2014 року.

Додатковим договором №1 від 16 липня 2014 року до пункту 4.1 договору №ИОР-2.011-64-д-14 від 29 квітня 2014 року внесено зміни та погоджено, що перебіг строку на який надається позика закінчується 31 жовтня 2014 року.

Цільове використання коштів сторонами в договорі визначено не було.

На виконання умов договорів, платіжними дорученнями №2706 від 19 грудня 2013 року, №3564 від 29 квітня 2014 року ДК "Укроборонпром" перерахувало на користь ТД НТП "Промінь" (630000+2200 грн.

Зауважень щодо відступів від положень угоди від позичальника не надходило. Від одержання позики останній не відмовлявся.

Однак, у визначений строк підприємство свої договірні зобовязання не виконало, суму позики концерну не повернуло.

Порушення обовязку по поверненню позичених коштів, стало підставою для звернення позивача до суду із позовом про їх стягнення в судовому порядку.

Заперечень щодо розміру заборгованості, інших обставин, що спростовують правомірність позовних вимог відповідачем не зазначено.

Оцінивши зібрані у справі докази, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог.

Відповідно до змісту пункту 4 частини 3 статті 129 Конституції України, ст.ст.4-3, 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести належними і допустимими доказами ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Поданими позивачем доказами, не запереченими належним чином відповідачем, доведено обґрунтованість заявлених вимог.

Так, статтею 509 ЦК України визначено, що зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 ЦК України).

Нормами ст. 599 ЦК України визначено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

В силу ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

У відповідності до ч.1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Стаття 1049 ЦК України покладає на позичальника обовязок повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Судом зясовано, що в порушення умов договору, приписів перелічених норм, а також ст. ст. 11, 14 ЦК України, ст.ст. 173, 174, 193 ГК України, повернення позичених коштів боржник, (яким є відповідач) не здійснив взагалі, заборгувавши 2830000 грн.

Доказів на підтвердження іншого, у т.ч. проведення розрахунку станом на час розгляду справи в суді, відповідачем не представлено.

За таких обставин, вимоги про примусове стягнення заборгованості в сумі 2830000грн. підлягають задоволенню як обґрунтовані і незаперечені належним чином відповідачем.

Приписами ст. 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Стаття 611 ЦК України передбачає настання правових наслідків порушення зобовязання такі як зміна умов зобов'язання, сплата неустойки, відшкодування збитків.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст. 612 ЦК України).

Відповідно до ст. 614 ЦК України, особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання (ч.2 п.1 ст. 614 ЦК України).

При цьому, обовязок доведення відсутності вини п.2 ст. 614 ЦК України покладено на особу, яка порушила зобов'язання.

Змістом ч.2 ст. 218 ГК України визначено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов'язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов'язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Згідно з ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

За змістом ст. 230 ГК України, ст. 549 ЦК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання (ст. 550 ЦК України).

Предметом неустойки відповідно до ст. 551 ЦК України, може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно.

Відповідно до ч. 4. ст. 231 ГК України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

У разі несвоєчасного повернення позичених коштів, п. 6.3 договору передбачено нарахування пені в розмірі 0,1 %, але не більше подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення.

Враховуючи приписи перелічених норм, визначені договорами дати виникнення у відповідача зобовязання по поверненню позики, вказані в розрахунку позивача суми зобовязання та період нарахування, інші обставини справи, вимоги про стягнення 339001,91 грн. пені слід задовольнити.

Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, згідно із ст.1050 ЦК України, на вимогу кредитора він зобовязаний сплатити суму боргу, з врахуванням індексу інфляції та 3% річних за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання, відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Зважаючи на суму боргу, розрахунок позивача, період нарахування, встановлений індекс інфляції, інші обставини справи, вимоги про стягнення 32379,46 грн. 3% річних, 359980 грн. витрат від інфляції підлягають задоволенню. 361,64 грн. 3% річних нараховано надмірно, а тому в їх задоволенні слід відмовити.

Обставин, які доводять відсутність вини боржника в порушенні зобовязання відповідачем не зазначено.

При цьому, суд враховує приналежність обох сторін спору до оборонного сектору держекономіки, а також відсутність у відповідача державного замовлення (у т.ч. оборонного значення) на час вирішення спору.

Відповідно до ст.ст. 44,49 ГПК України, судові витрати по справі відшкодовуються за рахунок відповідача, пропорційно до задоволених вимог.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 1, 2, 4-3,12, 22, 33, 34, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

1. Стягнути з ОСОБА_1 державного науково-технічного підприємства "Промінь" (46400, вул. Текстильна, 28, м. Тернопіль, код 14040960)

На користь Державного концерну "Укроборонпром" (04119, вул. Дегтярівська, 36, м. Київ 119, код 37854грн. основного боргу, 32379,46 грн. 3% річних, 359980 грн. витрат від інфляції, 339001,91 грн. пені, 71227,23 грн. судового збору.

2. В задоволенні вимог про стягнення 361,34 грн. 3% річних відмовити.

На рішення господарського суду, яке не набрало законної сили, сторони, прокурор, треті особи та особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов'язки мають право подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня прийняття (підписання) рішення, через місцевий господарський суд.

Дата підписання: 13 травня 2015 року.

Суддя І.П. Шумський