ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" вересня 2015 р.Справа № 916/4747/14
Одеській апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

судді - доповідача Мирошниченко М.А. та суддів: Воронюка О.Л. і Лашина В.В.,

(склад колегії суддів сформовано на підставі автоматичного розподілу справ між суддями)

при секретарі судового засідання - Кіртока Л.В.

за участю представників:

Департаменту комунальної власності Одеської міської ради - Тарановського Д.С. та Мікуленко В.В. (на підставі доручення),

ТОВ "Об'єднана торгівельна мережа" - Досковської В.Г. (на підставі доручення),

ТОВ "Наталка-Трейд" - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одеса апеляційну скаргу Департаменту комунальної власності Одеської міської ради на рішення господарського суду Одеської області від 20.07.2015 р. по справі № 916/4747/14 за первісним позовом Департаменту комунальної власності Одеської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю "Об'єднана торгівельна мережа" про стягнення 112 482,29 грн. боргу та 9 716,59 грн. пені. та за зустрічним позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Об'єднана торгівельна мережа" до Департаменту комунальної власності Одеської міської ради за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Наталка-Трейд" про стягнення 965 612, 22 грн.

ВСТАНОВИВ:

25.11.2014 року Департаментом комунальної власності Одеської міської ради (далі -ДКВ) у господарському суді Одеської області пред'явлено позов до Товариства з обмеженою відповідальністю "Об'єднана торгівельна мережа" (далі ТОВ) про стягнення заборгованості з орендної плати в сумі 112482,29 грн. та 9716,59 грн. пені.

Позовні вимоги вмотивовані тим, що ТОВ взяті на себе зобов'язання за укладеним між ТОВ та ДКВ договором оренди № 18 від 31.10.2012 р. виконував неналежним чином. 31.07.2014 р. договір розірвано і згідно акту приймання-передачі від 31.07.2014 р. нежитлові приміщення першого поверху та підвалу, загальною площею 686,2 кв.м., що розташовані за адресо: м. Одеса, вул. Софіївська 13, були передані ДКВ. Однак у ТОВ наявна заборгованість по орендній платі, яка згідно розрахунку заборгованості від 24.09.2014 р. складає 112 482,29 грн. Крім того, умовами договору передбачено стягнення пені, а тому ДКВ нарахував ТОВ пеню у розмірі 9 716,59 грн. (т. 1 а.с. 2-5)

Ухвалою господарського суду Одеської області від 26.11.2014 позовну заяву прийнято до розгляду суддею Брагіною Я.В. (т. 1 а.с. 1)

16.12.2014р. ТОВ до місцевого господарського суду надано відзив на позов, в якому проти позовних вимог заперечує та просить суд відмовити у задоволенні позову. (т.1 а.с. 28)

16.12.2014 року ТОВ звернулось до місцевого господарського суду зі зустрічним позовом до ДКВ про стягнення з останнього 965 612,22 грн. сплаченої орендної плати за договором оренди № 18 від 31.10.2012 р.. Свої вимоги ТОВ мотивували тим, що ДКВ у порушення умов договору не передав йому в користування приміщення, вони були зайняті сторонньою особою, і до розірвання договору ТОВ не користувалось цими приміщеннями, але сплачувало оренду плату за користування ними. (т.1 а.с. 31-37)

Ухвалою господарського суду Одеської області від 19.12.2014 зустрічну позовну заяву прийнято до спільного розгляду разом із первісним позовом. (т.1 а.с. 136-137)

16.01.205 р. ДКВ надав суду першої інстанції відзив на зустрічний позов, в якому вимоги викладені у зустрічній позовній заяві не визнає. (т.1 а.с. 138-143)

Ухвалою господарського суду Одеської області від 23.01.2015 р. продовжено строк розгляду справи на 15 днів. (т. 1 а.с. 168-169)

Рішенням господарського суду Одеської області від 04 лютого 2015 року в задоволенні обох позовів відмовлено. (т. 1 а.с. 173-178)

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 17.03.2015 р. рішення господарського суду Одеської області від 04 лютого 2015 року скасовано в частині відмови у задоволенні зустрічного позову. Зустрічний позов ТОВ задоволено, стягнуто з ДКВ на користь ТОВ 965612 грн. 22 коп. В іншій частині рішення залишено без змін. (т.2 а.с. 57-63)

Постановою Вищого господарського суду України від 28.04.2015 р. (у складі головуючого судді Овечкіна В.Е., суддів Чернова Є.В. та Цвігун В.Л.) задоволено касаційну скаргу ДКВ, постанову Одеського апеляційного господарського суду від 17.03.2015 р. та рішення господарського суду Одеської області від 04.02.2015 р. у справі № 916/4747/14 скасовано, справу направлено на новий розгляд до господарського суду Одеської області. Касаційну скаргу Департаменту комунальної власності Одеської міської ради задоволено.

Постанова Вищого господарського суду України прийнята з посиланням на приписи норм чинного законодавства України, окрім того судом зазначено, що в порушення вимог ст. 43 ГПК України, справа розглянута судами без дослідження всіх обставин що мають значення для правильного вирішення спору. Ними неправильно застосовані норми матеріального та процесуального права, зокрема ст. ст. 653, 762, 1212 ЦК України, ст. 35 ГПК України. Під час повторного розгляду справи суду необхідно з'ясувати правові підстави позову. Ретельно дослідити докази та надати їм правильну правову оцінку. З'ясувати обставини, що мають значення для розгляду справи, зокрема: хто займав приміщення до появи ТОВ "Наталка-Трейд" та після його виселення; коли приміщення зайняла інша особа; якими доказами підтверджується. Суди не надали правової оцінки тому факту, що орендар заперечував розірванню договору оренди №18 від 31.10.2012 і в повному обсязі сплачував орендну плату. Тобто, не з'ясовано з чиєї вини зростали збитки наймача. В договорі про розірвання договору оренди № 18 не вказано, що орендодавець не виконував своїх зобов'язань. З'ясувати, що перераховував орендодавець до бюджету; частину орендної плати за комунальне майно або податки і вирішити питання щодо залучення у справу Держказначейства. (т. 2 а.с. 103-110)

Ухвалою господарського суду Одеської області від 18.05.2015 р. суддею Щавинською Ю.М. справу № 916/4747/14 прийнято до свого провадження. (т. 2 а.с. 114-115)

08.06.2015 р. ДКВ до місцевого господарського суду подав письмові пояснення з урахуванням постанови ВГСУ, в яких зазначив, що 31.07.2014 р. договір оренди було розірвано, актом приймання-передачі від 31.07.2014 р. нежитлові приміщення першого поверху та підвалу, загальною площею 686,2 кв.м., що розташовані за адресою: м. Одеса, вул.. Софіївська, 13 передані ДКВ. Однак у ТОВ наявна заборгованість по орендній платі за орендоване комунальне майно, відповідно до розрахунку заборгованість від 24.09.2014 р. становить 112 482,29 грн. Посилаючись на п. 5.2 договору оренди ДКВ нарахував ТОВ пеню у розмірі 9 716,59 грн.

Договір оренди було розірвано за згодою сторін. Договір оренди № 18 від 31.10.2012 р. не було розірвано достроково у зв'язку з тим, що орендодавець не виконував своїх зобов'язань. Тобто, в період дії договору оренди приміщення, орендодавець отримував орендну плату від орендаря на підставі діючого договору. Відповідно до ч. 4 ст. 653 ЦК України, сторони не мають право вимагати повернення того, що було виконано ними за зобов'язаннями до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом.

У рішенні суду від 26.08.2014 у господарській справі № 916/347/13, що набрало законної сили, встановлено, що ТОВ "Наталка-Трейд" знаходиться у спірному приміщенні з 06.02.2013 р. Отже ТОВ «Об'єднана торгівельна мережа» користувався приміщенням з 31.02.2012 по 06.02.2013 та після виселення ТОВ "Наталка-Трейд".

Вини ДКВ у тому, що в спірному приміщенні опинилося ТОВ "Наталка-Трейд" не має, а отже обставин необхідних для застосування ч. 6 ст. 762 ЦК України також немає. Таким чином, посилання на цю норму права не обґрунтовано відповідними доказами і за таких обставин застосування ст. 1212 ЦК України та задоволення зустрічного позову є безпідставним.

Крім того отримані ДКВ від сплати - орендної плати за комунальне майно нараховується податок на додану вартість який перераховується до Державного бюджету України і повернення його на підставі судового рішення здійснюється Держказначейством, яке до справи судом не залучалось. (т. 2 а.с. 118-120)

Ухвалою господарського суду Одеської області від 08.06.2015 р. залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача по зустрічному позову Товариство з обмеженою відповідальністю „Наталка-Трейд". (т. 2 а.с. 145-146)

06.07.2015 р. ТОВ до місцевого господарського суду надало «уточнення до зустрічного позову», в яких зазначило, що факт того, що з 06.02.2015 р. у нежитлових приміщеннях, загальною площею 686,2 кв.м. за адресою: м. Одеса, вул. Софіївська, 13, незаконно перебувала та здійснювало свою господарську діяльність інша юридична особа - ТОВ «Наталка-Трейд», у зв'язку з чим ТОВ не мало змоги користуватися отриманими у оренду приміщеннями на підставі договору оренди № 18 від 31.10.2012 р., підтверджується, по-перше, рішенням господарського суду Одеської області від 02.04.2013 р. та постановою Вищого господарського суду України від 10.07.2013 р. у справі № 916/347/13-г; рішенням господарського суду Одеської області від 12.08.2013 р., постановою Одеського апеляційного господарського суду від 29.10.2013 р. та постановою Вищого господарського суду України від 17.03.2014 р. у справі № 916/1668/13, які набрали законної сили та в яких брала участь особа, щодо якої встановлені вказані обставини - ТОВ, яка є стороною у даній справі. Період перебування у вказаних приміщеннях ТОВ «Наталка-Трейд», встановлений вказаними рішеннями суду, становить з 06.02.2013р. по день набрання чинності судовими рішеннями.

Також факт здійснення своєї господарської діяльності у нежитлових приміщеннях за адресою: м. Одеса, вул. Софіївська, 13 Товариством з обмеженою відповідальністю «Наталка-Трейд» підтверджується копією фіскального чеку № 3319275 від 06.02.2013 р.

При цьому, ТОВ «Наталка-Торгцентр» надало до суду копію договору суборенди від 01.04.2013 р., укладеного між ним, як Суборендарем, та ТОВ «Наталка-Трейд», як орендодавцем, щодо нежитлових приміщень по вул. Софіївській, 13 у м. Одесі. Отже, факт того, що станом на 01.04.2013 р. (за день до ухвалення господарським судом Одеської області рішення у справі № 916/347/13-г про виселення ТОВ «Наталка-Трейд» із нежитлових приміщень по вул. Софіївській, 13 у м. Одесі) ТОВ «Наталка-Трейд» перебувало у вказаних приміщеннях та фактично їх передало для подальшої діяльності магазину «Наталка» своїй пов'язаній юридичній особі - ТОВ «Наталка-Торгцентр» на трок до 01.11.2013 р., що унеможливило ТОВ користуватися належними йому на праві оренди приміщеннями, підтверджується договором суборенди від 01.04.2013 р. та актом приймання-передачі до нього, а також ліцензією на право роздрібної торгівлі серії АЕ № 210211, виданої на ім'я ТОВ «Наталка-Торгцентр» за місцем торгівлі: м. Одеса, вул. Софіївська, 13 (копії додаються).

ТОВ не мало змоги користуватись об'єктом оренди за договором № 18 від 31.10.2012 р., з підстав того, що орендоване приміщення займало ТОВ «Наталка-Трейд».

Щодо зауважень ВГСУ викладених у постанові від 28.04.2015 р., про те що «акт передачі приміщення в оренду від 31.10.2012 р. ТОВ підписало без зауважень, з чого слідує, що ТОВ «Наталка-Трейд» там не було», то ці доводи спростовуються наступним.

Акт же, по-перше, підписувався сторонами (ДКВ та ТОВ) одночасно із підписанням договору оренди без виїзду у приміщення (на жаль існує така практика підписання актів приймання-передачі), а, по-друге, у акті фіксується лише технічний стан майна, а не використання його іншою особою, про що й було зазначено у акті.

Що стосується правових підстав позову, то, враховуючи, що ч. 6 ст. 762 ЦК України, до якої наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає, яка була покладена в основу зустрічного позову, не визначає правової підстави для повернення вже сплачених грошових коштів, ТОВ вважає за необхідне доповнити позовні вимоги іншими підставами для повернення грошових коштів.

Посилаючись на приписи норм чинного законодавства України, зокрема на ст. 22 ЦК України та ст. ст. 224 і 225 ГК України, ТОВ зазначило, що ДКВ, напевно знаючи про те, що приміщення по вул. Софіївській, 13 у м. Одесі не є вільними, уклав договір оренди на вказані приміщення з ТОВ не попередивши його про обставини, що перешкоджають орендарю використовувати зазначене приміщення, та упродовж дії договору, незважаючи на неодноразові письмові звернення ТОВ, не здійснив жодної дії, направленої на фактичне сприяння у звільненні вказаних приміщень від ТОВ «Наталка-Трейд», що фактично свідчить про його вину у порушенні своїх зобов'язань з передання вільного приміщення та забезпечення можливості використовувати ТОВ об'єкт оренди що привело до збитків.

Що стосується зауважень ВГСУ про те, що ТОВ заперечувало проти розірвання договору оренди в суді під час розгляду справи № 916/1668/13, то ТОВ зазначило, що ним не було порушено жодних умов договору оренди № 18 від 31.10.2012 р. та воно не передавало в суборенду ТОВ «Наталка-Трейд» орендоване приміщення. (т. 3 а.с. 30-38)

13.07.2015 р. ТОВ до місцевого господарського суду надало письмові пояснення в яких зазначило, що воно перераховувало на рахунок ДКВ орендну плату в загальній сумі 965612,22 грн. та, що ні де немає підтвердження того, що підписання акту приймання-передачі є доказом користування приміщенням на правах оренди. (т. 3 а.с.127-129)

Рішенням господарського суду Одеської області від 20.07.2015 р. у задоволенні первісного позову ДКВ відмовлено, а зустрічний позов задоволено, а саме стягнуто з ДВК на користь ТОВ 965612,22 грн. збитків та витрати по сплаті судового збору у сумі 28968, 36 грн.

Приймаючи це рішення місцевий суд пославшись на приписи норм чинного законодавства України, наявні в матеріалах справи докази дійшов висновку, що ТОВ не користувалося жодного дня нежитловими приміщення першого поверху та підвалу загальною площею 686,2 кв.м, що розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Софіївська, 13, через обставини, за які воно не відповідає, позовні вимоги ДКВ про стягнення з ТОВ заборгованості з орендної плати в сумі 112 482,29 грн. та пені в розмірі 9 716,59 грн. з урахуванням імперативної норми п. 6 ст. 762 ЦК України, є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Щодо вимог по зустрічному позову, суд зазначив, що на час укладення договору оренди №18 від 31.10.2012 р. у нежитлових приміщеннях по вул. Софіївській, 13 у м. Одесі здійснювало свою підприємницьку діяльність ТОВ "Наталка-Трейд" на підставі договору суборенди від 23.06.2013р., використовуючи ці приміщення під розміщення крамниці "Наталка".

ДКВ порушив покладені на нього договором та законом зобов'язання з передання вільного приміщення та забезпечення можливості для Орендаря використовувати об'єкт оренди.

Суд зазначив, що ДКВ, недотримався вимог при виконанні договору оренди від 31.10.2012 р. його приписів щодо передачі об'єкту оренди та забезпечення можливості його використання ТОВ.

Таким чином, суд дійшов висновку, що збитками у даному випадку є витрачені ТОВ грошові кошти у спірній сумі, сплачені безпідставно в якості орендної плати (ч.2 ст.224 ГК України).

При цьому, суд зазначив, що ДКВ не доведено відсутність своєї вини, оскільки, як було встановлено судом, упродовж дії договору, незважаючи на письмові звернення ТОВ "щодо перебування у приміщеннях, що ним орендуються, іншої особи, а також за наявності судових процесів з цього приводу, ДКВ не вчинив дій, направлених на звільнення вказаних приміщень від ТОВ "Наталка-Трейд".

Надаючи на виконання вказівок ВГСУ правову оцінку факту заперечення ТОВ проти розірвання договору, суд зазначив, що розірвання договору було ініційоване ДВК у суді (справа №916/1668/13) як наслідок порушення орендарем своїх зобов'язань щодо передачі майна у суборенду, та прийняв до уваги твердження ТОВ про те, що заперечення проти розірвання договору оренди № 18 від 31.10.2012 р. з їх боку було викликано тим, що ТОВ не порушувало умов договору оренди та об'єкт оренди у суборенду ТОВ "Наталка-Трейд" не передавало. Крім того, пунктом 7.7. договору було передбачено, що після закінчення строку дії договору Орендар має переважне право на його продовження на нових умовах, у разі належного виконання ним умов договору та за відсутності у Орендодавця наміру передачі об'єкта оренди на наступний термін на конкурсних засадах. Зазначене кореспондується зі статтею 777 ЦК України. Отже, розірвання договору оренди позбавило б ТОВ переважного права на продовження строку дії договору на новий строк, встановленого договором та законом. Також суд прийняв до уваги твердження ТОВ про те, що орендна плата сплачувалася ним у відповідності до умов договору щомісячно задля недопущення застосування штрафних санкцій, передбачених пунктами 5.1.-5.3. договору та чинним законодавством. (т. 3 а.с. 147-163)

Не погоджуючись з вищевказаним рішенням суду першої інстанції, ДКВ звернувся до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати це рішення та прийняти нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі, а у задоволенні зустрічного позову ТОВ відмовити

В обґрунтування вимог викладених в апеляційній скарзі скаржник зазначив, що рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також скаржник зазначив, що по-перше ТОВ 31.10.2012 р. було передано об'єкт оренди за договором № 18 від31.10.2012 р., орендар прийняв про що свідчить особистий підпис керівника та печатка підприємства. ТОВ не заперечувало проти укладання основного правочину незважаючи на те, що об'єкт оренди нібито був зайнятий третіми особами. Будь-які протоколи розбіжностей сторони договору № 18 від 31.10.2012 р. не складали, щодо актів приймання-передачі, виконаних робіт та додаткових погоджень до них;

по-друге, посилання суду на преюдиційні рішення господарський судів України стосовно перебування третіх осіб у нежитлових приміщеннях першого поверху та підвалу, загальною площею 686.2 кв.м, що розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Софіївська 13, позивачем в яких є ТОВ як на підставу неможливості використання об'єкту оренди за вищевказаним правочином також не можуть бути прийняті до уваги із наступних підстав. ТОВ були порушені умови Договору оренди № 18 від 31.10.2012 року та передано у суборенду ТОВ «Наталка-Трейд» об'єкт оренди без письмової згоди Орендодавця, а відтак провини ДКВ у неможливості використання ТОВ об'єкту оренди не має, а отже і підстав для застосування ч. 6 ст. 762 ЦК України немає. Додатково скаржник зазначив, що факт неукладеності договору суборенди не спростовує дію директора ТОВ з підписання договору, що є прямим доказом прямого зв'язку ТОВ та ТОВ «ІІаталка-Тренд»;

по-третє, суд першої інстанції зазначив, що раніше у рамках договору оренди № 8-191 від 07.07.2006 року, 23.06.2012 року між ЗАТ «Наталка-Маркет» (Суборендодавець) та ТОВ «Наталка-Трейд» (Суборендар) було укладено договір суборенди за яким об'єкт оренди за основним правочином було передано в суборенду нібито за згодою ДКВ і тому ТОВ «Наталка-Трейд» продовжувала займати об'єкт оренди у подальшому. Із яких підстав та коли саме у вищевказаних нежитлових приміщення з'явилася та почала проводити свою господарську діяльність ТОВ «Наталка-Трейд», ДКВ не відомо, оскільки договірних відносин між ТОВ «Наталка-Трейд» та ДКВ не існувало. Під час перебування нежитлових приміщень у фактичному віданні ДКВ (до укладення договору оренди № 18 від 31.10.2012 року з ТОВ) жодна юридична особа у вищевказане приміщення допущена не була та господарська діяльність там не проводилася;

по-четверте вимоги ТОВ щодо повернення грошових коштів, які були сплачені на виконання умов Договору оренди № 18 від 31.10.2014 року також є безпідставними та такими що не підлягають задоволенню. Орендарем своєчасно та у повному обсязі виконувалися вищевказані пункти Договору оренди № 18 від 31.10.2012 року. Жодних претензій або спроб досудового або судового врегулювання питання щодо припинення сплати орендної плати, відповідачем порушено не було, навпаки ТОВ у період дії вищевказаного договору оренди усе влаштовувало. ТОВ всіляко заперечувала проти розірвання вищевказаного договору оренди у судовому порядку, коли ДКВ у свою чергу намагався розірвати договірні відносини та звільнити об'єкт оренди взагалі;

по-п'яте у рішенні суду від 26.08.2014 справа №916/347/13, що набрало законної сили, встановлено, що ТОВ "Наталка-Трейд" знаходиться у спірному приміщенні лише з 06.02.2013 року, а отже грошові кошти за весь час дії правочину суд в будь-якому випадку не мав право стягувати. ДКВ були надані платіжні доручення у яких визначено розміри податку на додану вартість, який був перераховано ДКВ до Державного бюджету України, однак судом першої інстанції ці обставини із незрозумілих причин не враховані, а від так ці кошти мають бути примусово стягнуті та сплачені із місцевого бюджету м. Одеси коли жодного відношення до останнього не мали та не мають;

по-шосте у відповідності до ч. 6 ст. 762 ЦК України наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає. Ані судом першої інстанції ані судом апеляційної інстанції не досліджувалась наявність вини орендаря. Отже передало вказані приміщення за договором від 01.11.2012 року у суборенду Товариству з обмеженою відповідальністю «Наталка- Трейд». ТОВ були порушені умови Договору оренди № 18 від 31.10.2012 року та передано у суборенду ТОВ «Наталка-Трейд» об'єкт оренди без письмової згоди Орендодавця, а отже і підстав для застосування ч. 6 ст. 762 ЦК України немає;

по-сьоме судом першої інстанції зазначено, що ДКВ не доведена відсутність своєї вини стосовно перебування у нежитлових приміщеннях за адресою м. Одеса вул. Софіївська 13 ТОВ «Наталка-Трейд», однак ним (ДКВ) було дотримано усі норми чинного законодавства України, між тим ТОВ зобов'язано у присутності наймодавця перевірити справність речі. Якщо наймач у момент переданий речі в його володіння не переконається у її справності, річ вважається такою, що передана йому у належному стані (ст. 767 ЦК України). Однак на теперішній час орендна плата на виконання умов вищевказаного Договору оренди сплачена не в повному обсязі (розрахунок від 16.12.2014 року), що і стало підставою для звернення до господарського суду Одеської області;

по-восьме суд першої інстанції вирішив спір за вимогами, які не були заявлені під час судового провадження. Жодного клопотання або у матеріалах справи щодо стосовно зміни підстав позову зі сторони ТОВ заявлено не було, а отже господарським судом безпідставно були порушені норми процесуального права, а саме вимоги ч. 2 ст. 83 ГПК України;

по-дев'яте судом першої інстанції у мотивувальній частині зазначено, що від ДШ у Приморському районі м. Одеси були отримані копії звітів про використання реєстраторів розрахункових операцій та книг обліку розрахункових операцій, які надавалися ТОВ «Наталка-Трейд» за період з 23.06.2012 року по 06.02.2013 року та інформацію виторгу підприємства із яких вбачається, що за період з червня 2012 року 2012 року по лютий 2013 року, ТОВ «Наталка-Трейд» постійно здійснювало розрахункові операції із використанням РРО у нежитлових приміщеннях по вул. Софійській, 13 м. Одесі. Таким чином звіти про використання РРО не є належними доказами знаходження юридичної особи ТОВ «Наталка-Трейд» за спірною адресою. Окрім того, із вказаних доказів неможливо з'ясувати на якій саме площі проводились розрахункові операції (або 5 кв.м., або 686,2 кв.м.). Достовірність внесених записів щодо РРО несе саме ТОВ «Наталка-Трейд», а не податкові контролюючі органи так як вони не проводили фактичну або документальну перевірку здійснення господарської діяльності у спірному приміщені та на якій саме площі.

Скаржник також заявив клопотання про відстрочення сплати судового збору, посилаючись на те, що він є виконавчим органом Одеської міської ради у зв'язку з чим фінансування його діяльності залежить від наявності грошових коштів у міському бюджеті міста Одеси. Оплату судових зборів за подання скарг та позовів ДКВ здійснює Головне управління державної казначейської служби України. Скаржник зазначив, що ним були сплачені належні кошти, однак оригінал платіжного доручення знаходиться у ГУДКСУ у м. Одесі Одеської області для належного оформлення, а саме засвідчення підписами відповідних посадових осіб. Таким чином, ДКВ виконав вимогу ГПК України щодо сплати судового збору за подання апеляційної скарги, однак оригінал платіжного доручення буде виготовлений пізніше.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суд від 13.08.2015 р. апеляційну скаргу прийнято до провадження, призначено до розгляду на 15.09.2015 р. о 10:00 год. та відстрочено скаржнику сплату судового збору до дати судового засідання, про що сторони, згідно приписів ст. 98 ГПК України, були належним чином повідомлені.

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу ТОВ просило суд залишити її без задоволення, а рішення місцевого суду - без змін.

Фіксація судового процесу здійснювалась за допомогою технічних засобів.

Представник ТОВ "Наталка-Трейд" в судове засідання не з'явився, хоча був повідомлений належним чином про розгляд справи. Клопотань про відкладення розгляду справи не заявив, про причини свого нез'явлення суд не повідомив.

Враховуючи вказані обставини, а також думку інших учасників процесу, колегія суддів прийняла рішення про розгляд справи за відсутністю представника ТОВ "Наталка-Трейд".

Колегія суддів відхилила клопотання представників скаржника про залучення у розгляді справи у якості третіх осіб, які не заявляють самостійний вимог на предмет спору на стороні позивача за первісним позовом Одеську міську раду та Головне управління державної казначейської служби у Приморському районі м. Одеса, оскільки заявники не довели якім чином рішення по справі стосуються прав та обов'язків зазначених осіб.

Колегія суддів також відхилила клопотання представників скаржника про залучення до матеріалів справи копії листа ТОВ на адресу ДКВ без дати та номеру, оскільки заявники у порушення приписів ст. ст. 33 і 101 ГПК України не довели неможливість надання цього листу суду першої інстанції, хоча цей лист як вбачається зі штампу ДКВ на ньому був в наявності у ДКВ на час розгляду справи в суді першої інстанції.

Колегія суддів також відхилила клопотання представників скаржника про залучення до матеріалів справи фіскального чеку, оскільки він датований датою після ухвалення судом першої інстанції рішення по цієї справі.

Представники скаржника (ДКВ) в усних поясненнях наданих суду підтримали апеляційну скаргу та просили суд її задовольнити.

Представник ТОВ в усних поясненнях наданих суду просив суд, рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно ст. 85 ГПК України в судовому засіданні оголошувались лише вступна та резолютивна частини судової постанови.

Переглядаючи відповідно до приписів ст. 101 ГПК України справу повторно, заслухавши усні пояснення учасників процесу, обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, відзиві на неї, дослідивши обставини справи та наявні у ній докази, а також перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд встановив наступне.

Як свідчать матеріали справи та встановлено місцевим судом 31.10.2012 року між ДКВ (за договором Орендодавець) та ТОВ (за договором Орендар) був укладений договір оренди №18 нежитлового приміщення (далі Договір №18), відповідно до якого Орендодавець передає, а Орендар приймає у строкове платне користування нежитлові приміщення першого поверху та підвалу, загальною площею 686,2 кв.м, що розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Софіївська, 13 (т.1 а.с.9-12).

За умовами п. 1.2 договору №18 передача в оренду об'єкта, зазначеного у п. 1.1 договору, здійснюється на підставі Цивільного та Господарського кодексів України, Закону України "Про оренду державного та комунального майна", на підставі розпорядження міського голови № 1047-01р від 31.10.2012 р.

Пунктом 1.3. договору №18 встановлений термін його дії: з "31" жовтня 2012 р. до "30" вересня 2015 р.

Пунктами 2.2., 2.4. договору №18 встановлено, що за орендоване приміщення Орендар зобов'язується сплачувати орендну плату, що становить за перший, після підписання договору оренди, місяць 41 967,17 грн. (без урахування ПДВ та індексу інфляції) та є базовою ставкою орендної плати за місяць. Розмір орендної плати за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування розміру орендної плати за минулий місяць на щомісячний індекс інфляції, що друкується Мінстатом України. Орендар зобов'язаний вносити орендну плату щомісячно до 15 числа поточного місяця, незалежно від результатів його господарської діяльності.

Відповідно до п. 3.4. договору №18 Орендодавець зобов'язується передати Орендарю в оренду нежилі приміщення згідно п. 1.1. цього договору за актом приймання-передачі, який підписується обома сторонами.

Згідно п. 4.1. договору №18 вказані у п. 1.1. приміщення Орендодавцем передаються Орендарю виключно під розміщення магазину-складу. оренди Об'єкт оренди передається Орендарю під розміщення магазину-складу.

У відповідності до п. 4.11. договору №18 Орендар зобов'язується щоквартально здійснювати перевірку розрахунків з орендної плати з орендодавцем не пізніше 20 числа наступного місяця звітного кварталу. Результати перевірки оформлюються актом, що підписується обома сторонами.

Пунктом 5.1. договору №18 передбачено, що за невиконання або неналежне виконання обов'язків за цим договором винна сторона відшкодовує іншій стороні завдані збитки відповідно до чинного законодавства.

Відповідно до п. п. 5.2., 5.3. договору №18 за несвоєчасне внесення орендної плати Орендар сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочки. Нарахування пені за прострочку виконання обов'язку припиняється через один рік з дня, коли обов'язок повинен був бути виконаний. У разі невнесення Орендарем орендної плати на протязі 3-х місяців з дати закінчення терміну платежу, Орендодавець має право відмовитись від договору і вимагати повернення об'єкта оренди.

Згідно п. 7.5. договору №18 зміна або розірвання договору можуть мати місце за погодженням сторін. Зміни та доповнення, що вносяться до договору, розглядаються сторонами на протязі 20 днів і вносяться у тій самій формі, в якій укладено цей договір. Одностороння відмова від виконання умов договору та внесених змін не допускається.

Пунктами 7.7., 7.8. договору №18 передбачено, що після закінчення строку дії договору Орендар має переважне право на його продовження на нових умовах, у разі належного виконання ним умов договору та за відсутності у Орендодавця наміру передачі об'єкта оренди на наступний термін на конкурсних засадах. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору, він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, що були передбачені договором.(а.с.9-13.т.1)

З матеріалів справи вбачається, що сторонами цього договору №18 у день його укладання (31.10.2012 р.) було складено та підписано Акт прийому-передачі нежитлових приміщень в якому зафіксовано що при передачі приміщення встановлено , що технічний стан приміщення задовільний і що майна комунальної власності в ньому немає (т.1 а.с.14).

Як вбачається з матеріалів справи, після укладення договору № 18 ТОВ 11.12.2012 року надіслало на адресу ТОВ "Наталка-Трейд" вимогу за вих. №1-111212 про звільнення нежитлових приміщень першого поверху та підвалу, загальною площею 686,2 кв.м, що розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Софіївська, 13, в строк до 15.12.2012 р., в тому числі й від всього майна, що належить ТОВ "Наталка-Трейд", у зв'язку з безпідставністю знаходження останнього у вказаних приміщеннях та передачу їх ТОВ. (т.1 а.с.47-48)

Матеріали справи також свідчать та це встановлено місцевим судом, що 18.12.2012 року ТОВ було надіслано повідомлення на адресу ДКВ за вих. №1-181212 щодо того, що з дати укладення договору оренди №18 від 31.10.2012 р. ТОВ не має змоги користуватися нежитловими приміщеннями першого поверху та підвалу загальною площею 686,2 кв.м, що розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Софіївська, 13, через те, що вищезазначені приміщення використовуються TOB "Наталка-Трейд" (юридична особа, яка за договором суборенди, укладеним з попереднім орендарем, користувалась раніше цими нежитловими приміщеннями). TOB "Наталка-Трейд" вимоги щодо звільнення приміщень не виконує та до цього часу неправомірно знаходиться в нежитлових приміщеннях, що розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Софіївська, 13, та незаконно використовує їх (т.1 а.с.49).

Зазначені вище два звернення (до TOB "Наталка-Трейд" та ДКВ) на переконання суду апеляційної інстанції є посередніми (непрямими) доказами того, що ТОВ не мало можливості користуватись приміщеннями що були предметом Договору №18, з дня його укладання з незалежних від нього причин ,а саме у зв'язку з тим,що ці приміщення були зайняті TOB "Наталка-Трейд", в т.ч. на момент укладання договору №18, а звернення до ДКВ є належним та допустимим, у розумінні ст.33-34 ГПК України доказом того, що ДКВ принаймні з 18.12.2012р. було обізнано про цю ситуацію, а саме про те, що ТОВ заявляє претензії відносно того, що орендовані ним приміщення за договором №18 зайняті сторонньою особою і ТОВ не має можливості ними користуватись.

Факт зайняття і користування цими приміщеннями TOB "Наталка-Трейд" і відповідно неможливість користування ними ТОВ в період з 06.02.2013 р. підтверджується наступними доказами.

Як вбачається з рішення господарського суду Одеської області від 02.04.2013 р. по справі №916/347/13-г, залишеним в силі постановою Вищого господарського суду України від 10.07.2013 р., позов ТОВ до ТОВ "Наталка-Трейд", за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - ДКВ було задоволено частково, а саме виселено ТОВ "Наталка-Трейд" з нежитлових приміщень першого поверху та підвалу, загальною площею 686,2 кв.м, що розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Софіївська, 13, на користь ТОВ "ОТМ". В решті позову відмовлено. (т.1 а.с.76-77) При цьому, як вбачається зі змісту та суті мотивувальній частині вказаного судового рішення судом було встановлено, що починаючи з 06.02.2013 р і на час вирішення того спору ТОВ "Наталка-Трейд" користувалось і продовжує користуватися приміщеннями, належним орендарем яких згідно договору №18 є ТОВ.

Як вірно зазначив місцевий господарський суд вищевказані обставини встановлені вищезазначеними судовими рішеннями по справі №916/347/13-г, в силу приписів ч. 3 ст. 35 ГПК України та з огляду на роз'яснення надані в п. 2,5, 2.6 Постанови пленуму Вищого господарського Суду України від 26.12.2011р. N18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", не підлягають доказуванню при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, тобто при розгляді цієї справи є преюдиціальними.

Водночас з матеріалів справи та рішення суду першої інтонації вбачається, що цим судом на виконання на вказівок, зазначених у постанові Вищого господарського суду України від 28.04.2015 року, були з'ясовані обставини, що мають значення для розгляду справи, зокрема: хто займав приміщення до 06.02.2013 р, тобто до появи ТОВ "Наталка-Трейд" та після його виселення.

Так судом першої інстанції на підставі наявних у справі доказів встановлено , що 07.07.2006 року між Представництвом по управлінню комунальною власністю ОМР (правонаступником якого є ДКВ) (Орендодавець) та ЗАТ "Наталка-Маркет" (Орендар) було укладено договір № 8-191 оренди нежитлового приміщення, згідно якого Орендодавець передає, а Орендар приймає у строкове платне користування нежитлове приміщення першого поверху та підвалу, загальною площею 686,2 кв.м, розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Софіївська, 13, під магазин. Строк дії договору був встановлений до 01.06.2007р. (п. 1.2. договору) (т.3 а.с.46-49).

Додатковим погодженням від 16.05.2007 р. строк дії договору № 8-191 від 07.07.2006 р. був продовжений до 16.11.2007 р. Додатковим погодженням від 29.07.2008 р. строк дії договору № 8-191 від 07.07.2006 р. був продовжений до 28.07.2011 р. Додатковим погодженням від 21.07.2011р. строк дії договору №8-191 від 07.07.2006 р. був продовжений до 07.01.2012 р. Додатковим погодженням від 10.01.2012р. строк дії договору № 8-191 від 07.07.2006 р. був продовжений до 01.01.2015 р. Додатковим погодженням від 14.06.2012 р. у тексті договору № 8-191 від 07.07.2006 р. назву Орендаря було змінено на "Приватне акціонерне товариство "Наталка-Маркет". Додатковим погодженням від 01.08.2012 р. договір оренди № 8-191 від 07.07.2006 р. був розірваним з 01.08.2012 р. (т.3 а.с.51-56).

Згідно акту приймання-передачі за договором оренди № 8-191 від 07.07.2006 р., затвердженим Першим заступником директору Департаменту комунальної власності ОМР 01.08.2012 р., комісія у складі начальника відділу оренди № 1 Зубенко О.І., заступника начальника відділу оренди № 1 Смирнової Л.В., у присутності директора ПрАТ "Наталка-Маркет" Прохорова С.Ж. склала цей акт передачі Орендодавцю приміщення, площею 686,2 кв.м, розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Софіївська, 13, за договором оренди № 8-191 від 07.07.2006р. на підставі листа орендаря. При цьому, як вбачається з вказаного акту, у ньому було зафіксовано, що технічний стан приміщення задовільний (т.3 а.с.57).

Матеріали справи свідчать та це також встановлено судом першої інстанції, що в рамках вищезазначеного договору від 7.07.2006р. 23.06.2012р. між ЗАТ "Наталка-Маркет" (Орендодавець) та ТОВ "Наталка-Трейд" (Суборендар) було укладено договір суборенди (т.2 а.с.132-134), згідно якого Орендодавець передає, а Орендар приймає у строкове платне користування на умовах суборенди нежилі приміщення першого поверху, площею 299 кв.м, та підвалу, площею 262 кв.м, за адресою: м. Одеса, вул. Софіївська, 13, для організації торгівлі продовольчими товарами та товарами широкого споживання. Строк дії договору суборенди був встановлений до 22.06.2013 р. (п.7.1. договору). Як вбачається з матеріалів справи, на передачу приміщень в суборенду ТОВ "Наталка-Трейд" було надано згоду Департаментом комунальної власності ОМР № 01-13/3418 від 22.06.2012р. (т.3 а.с.44). При цьому, як вбачається з наявних у справі доказів (т.3 а.с.55), станом на 23.06.2012р. орендодавець юридична особа "Наталка-Маркет" мала найменування "Приватне акціонерне товариство "Наталка-Маркет" та відповідну печатку.

Як свідчать матеріали справи на виконання вимог ухвали суду ГУ ДФС в Одеській області повідомило, що ТОВ "Наталка-Трейд" за місцем торгівлі: м. Одеса, вул. Софіївська, 13 здійснювало роздрібну торгівлю алкогольними напоями та тютюновими виробами на підставі ліцензії на право здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями, у тому числі сидром та перрі серії АД №007300 терміном дії з 26.03.2012р. по 26.03.2013р., та ліцензії на право здійснення роздрібної торгівлі тютюновими виробами серії АД № 007761, терміном дії з 26.03.2012р. по 26.03.2013р. Цей факт підтверджується копіями наданих ліцензій. В ліцензії серії АД № 007300 також зазначений перелік електронних контрольно-касових апаратів (ЕККА), що використовуватимуться при здійсненні такої торгівлі: №№ , , , , (т.2 а.с.159-161).

Крім того з наявних в матеріалах справи витребуваних місцевим судом від ДПІ у Приморському районі м. Одеси копії звітів про використання реєстраторів розрахункових операцій та книг обліку розрахункових операцій, які надавалися ТОВ "Наталка-Трейд" за період з 23.06.2012р. по 06.02.2013р. та інформації стосовно виторгу підприємства, вбачається, що за період з червня 2012р. по лютий 2013р. ТОВ "Наталка-Трейд" постійно здійснювало розрахункові операції в використанням РРО у нежитлових приміщеннях по вул. Софіївській, 13 у м. Одесі (ЕККА №№ , , , , , які вказані у ліцензії серії АД № 007761, виданої ТОВ "Наталка-Трейд" за місцем торгівлі: м. Одеса, вул. Софіївська, 13 на право здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями), а загальна сума виторгу ТОВ "Наталка-Трейд" за період з червня 2012р. по лютий 2013р. включно у вказаних приміщеннях становила 178 250 948,15 грн. (т.3 а.с.1-26).

Зазначені вище докази, які на переконання суду апеляційної інтонації є належними та достатніми, підтверджують той факт, що в період з 23.06.2012 р. по 06.02.2013 р. у нежитлових приміщеннях по вул. Софіївській, 13 у м. Одесі здійснювало свою діяльність ТОВ "Наталка-Трейд", тобто підтверджують, що ТОВ "Наталка-Трейд",здійснювала свою діяльність в приміщеннях які передавались ТОВ за договором №18 і в момент укладання цього договору та складання акту приймання передачі цих приміщень -31.10.2012р. від ДКВ ТОВ до 06.02.2013 р., а з цієї дати (06.02.2013р.) по 02.04.2013р. факт користування цими приміщеннями ТОВ "Наталка-Трейд" підтверджується, як встановлено вище, вищевказаними рішеннями господарських судів по справі №916/347/13-г.

З матеріалів справи також вбачається та це встановлено місцевим судом, що на підставі виданого господарським судом Одеської області наказу від 23.07.2013р. на примусове виконання рішення господарського суду Одеської області від 02.04.2013р. у справі № 916/347/13-г, яке набрало законної сили 10.07.2013р., 31.07.2013р. державним виконавцем Другого Приморського ВДВС Одеського МУЮ було відкрито виконавче провадження № 39155881 про виселення ТОВ "Наталка-Трейд" з нежитлових приміщень, загальною площею 686,2 кв.м, за адресою: м. Одеса, вул. Софіївська, 13 на користь ТОВ "Об'єднана торгівельна мережа" (т.1 а.с.94).

Водночас матеріали справи свідчать, що 01.04.2013 р. (тобто за день до прийняття рішення по справі № 916/347/13-г) між ТОВ "Наталка-Трейд" (Орендодавець) та ТОВ "Наталка-Торгцентр" (Суборендар) був укладений договір суборенди, згідно якого Орендар передає, а Суборендар приймає у тимчасове платне користування на умовах суборенди нежитлове приміщення першого поверху, площею 299 кв.м, та підвалу, площею 262 кв.м, за адресою: м. Одеса, вул. Софіївська, 13, для організації торгівлі продовольчими товарами та товарами широкого споживання. Строк договору був встановлений до 01.11.2013 р. (п. 7.1. договору) (т.3 а.с.39-41). Як вбачається зі змісту вказаного договору (п.1.3.), дане приміщення належить орендодавцю на підставі договору від 1.11.2012 р., укладеному між ТОВ "Об'єднана торгівельна мережа" та ТОВ "Наталка-Трейд". При цьому, неукладеність цього договору від 1.11.2012 р. була встановлена судами трьох інстанцій при розгляді справи №916/1668/13 (т.1 а.с.149-165).

Разом з тим, згідно Акту приймання-передачі приміщення від 01.04.2013 р. до договору суборенди від 01.04.2013 р. ТОВ "Наталка-Трейд" передало, а ТОВ "Наталка-Торгцентр" прийняло в суборенду нежитлове приміщення, загальною площею 561 кв.м, розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Софіївська, 13 (т.3 а.с.42). А 25.04.2013 р. ТОВ "Наталка-Торгцентр" було отримано ліцензію на право здійснення роздрібної торгівлі тютюновими виробами серії АЕ № 210211, за місцем торгівлі: м. Одеса, вул. Софіївська, 13, крамниця "Наталка" (т.3 а.с.43).

Матеріали справи свідчать, що 13.08.2013 р., під час тривання виконавчого провадження №39155881 про виселення ТОВ "Наталка-Трейд" зі спірних приміщень на користь ТОВ "Об'єднана торгівельна мережа", ТОВ "Наталка-Торгцентр" звернулося до Приморського районного суду м. Одеси із адміністративним позовом до Другого Приморського ВДВС Одеського МУЮ про скасування постанови головного державного виконавця Другого Приморського ВДВС Одеського МУЮ від 31.07.2013 р. про відкриття виконавчого провадження № 39155881 з виконання наказу господарського суду Одеської області № 916/347/13-г від 23.07.2013 р. та визнання дій головного державного виконавця Другого Приморського ВДВС Одеського МУЮ з виконання наказу господарського суду Одеської області №916/347/13-г від 23.07.2013 р., направлених на виселення ТОВ "Наталка-Торгцентр" з нежитлових приміщень, загальною площею 686,2 кв.м, що розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Софіївська, 13, неправомірними.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 15.08.2013р. у справі №522/20934/13-а за заявою ТОВ "Наталка-Торгцентр" про забезпечення адміністративного позову було заборонено Другому Приморському відділу ДВС ОМУЮ та будь-яким особам, фізичним та юридичним, здійснювати будь-які дії, направлені на виселення ТОВ "Наталка-Торгцентр" у тому числі у межах здійснення виконавчих проваджень по виконанню наказу № 916/347/13-г, виданого 23.07.2013 року Господарським судом Одеської області, про виселення з нежитлових приміщень першого поверху та підвалу, загальною площею 686,2 кв.м, що розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Софіївська, 13, ТОВ "Наталка-Трейд" до вирішення справи по суті (т.1 а.с.100-101).

Наведені обставини свідчать про те, що, незважаючи на наявність наказу господарського суду Одеської області №916/347/13-г від 23.07.2013 р. про виселення ТОВ «Наталка-Трейд» зі спірних приміщень, жодних виконавчих дій, направлених на таке виселення, не проводилося у зв'язку із забороною, встановленою ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 15.08.2013 р. у справі №522/20934/13-а, що додатково підтверджується інформацію про виконавче провадження з ЄДРВП, наданою ТОВ "Об'єднана торгівельна мережа" (т.1 а.с.97-99).

Вказану ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 15.08.2013 р. було скасовано постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 12.11.2013р. (т.1 а.с.102-103).

Проте з матеріалів справи вбачається, що, 05.11.2013р. інше підприємство - ПрАТ "Наталка-Маркет" звернулося до Одеського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою на рішення господарського суду Одеської області від 02.04.2013 р. по справі № 916/347/13-г. Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 07.11.2013 р. було відмовлено у прийнятті апеляційної скарги ПАТ "Наталка-Маркет" на рішення господарського суду Одеської області від 02.04.2013 р. по справі № 916/347/13-г у зв'язку з тим, що вказане рішення вже переглядалося в апеляційному порядку (т.1 а.с.86-87).

Одночасно ТОВ "Наталка-Трейд" подало заяву до господарського суду Одеської області про визнання наказу № 916/347/13-г, виданого 23.07.2013 року господарським судом Одеської області, таким, що не підлягає виконанню із проханням зупинити виконавче провадження з його виконання до закінчення розгляду заяви.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 07.11.2013 р. по справі №916/347/13-г було зупинено виконання наказу господарського суду Одеської області від 23.07.2013 року по справі № 916/347/13-г про виселення ТОВ "Наталка-Трейд" з нежитлових приміщень по вул. Софіївській,13 у м. Одесі до розгляду заяви по суті (т.1 а.с. 89-90), а 12.11.2013р. у зв'язку з надходженням касаційної скарги ПАТ "Наталка-Маркет" на ухвалу Одеського апеляційного господарського суду від 07.11.2013р. по справі № 916/347/13-г, провадження по розгляду заяви ТОВ "Наталка-Трейд" про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню по справі № 916/347/13-г, було зупинено, а справу направлено до суду касаційної інстанції (т.1 а.с.91).

Адже лише після повернення справи №916/347/13-г до господарського суду Одеської області ухвалою господарського суду Одеської області від 26.08.2014 року (т.1 а.с. 92-93) виконання наказу господарського суду Одеської області від 23.07.2013 року по справі № 916/347/13-г про виселення ТОВ "Наталка-Трейд" з нежитлових приміщень першого поверху та підвалу загальною площею 686,2 кв.м, що розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Софіївська, 13, було поновлено.

30.07.2014 року між ТОВ "Наталка-Трейд" та ТОВ було складено акт приймання-передачі нежитлового приміщення, згідно якого, на виконання вимог рішення господарського суду Одеської області від 02.04.2013р. по справі № 916/347/13-г, передало ТОВ нежитлове приміщення першого поверху та підвалу загальною площею 686,2 кв.м, що розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Софіївська, 13 (т.1 а.с.104).

З викладено вбачається і до цього висновку, обґрунтовано дійшов суд першої інстанції, що ТОВ "Наталка-Трейд" звільнило приміщення лише 30.07.2014 р. і саме з цієї дати у ТОВ виникла можливість користуватись приміщеннями.

Однак 31.07.2014р. між ДКВ та ТОВ був укладено додатковий договір про розірвання договору №18 (т.1 а.с.105) та на підставі акту прийому-передачі нежитлового приміщення від 31.07.2014р. ТОВ передало ДКВ нежитлові приміщення першого поверху та підвалу загальною площею 686,2 кв.м, що розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Софіївська, 13 (т.1 а.с.106).

Суд першої інстанції, виконуючи вказівки суду касаційної інстанції, обґрунтовано зазначив у рішенні, що з вищевказаного акту від 31.07.2014р. (т.1 а.с.106) вбачається, що його було укладено на підставі відмовного листа, який міститься у матеріалах справи (т.1 а.с.54-55). Згідно вказаного листа ТОВ наполягає на неможливості використовувати приміщення у господарських цілях внаслідок не звільнення приміщення ТОВ „Наталка-Трейд" та бездіяльності ДКВ.

Аналіз всіх перелічених вище обставин та фактів в їх сукупності надає можливість суду апеляційної інстанції зробити висновок, що протягом всього строку дії договору № 18, а саме з дня його укладання - 31.10.2012 р. і до дня його розірвання - 31.07.2014 р. ТОВ не мало змоги користуватися і не користувалось об'єктом оренди.

За таких обставин доводи скаржника, що він передав за договором №18 об'єкт оренди ТОВ у вільному стані і що треті особи з'явились там після цієї передачі, тобто що в зайнятті цих приміщень третіми особами і неможливості користуватись ними винне саме ТОВ, не можуть прийматись до уваги, оскільки спростовуються вищевказаними доказами.

Доводи скаржника, що факт передачі ним ТОВ об'єкту оренди у вільному стані підтверджується актом прийому-передачі майна від 31.10.2012 р. також не приймається до уваги з огляду на таке.

Як вірно зазначив місцевий суд, оцінюючи на виконання вказівок касаційної інстанції акт прийому-передачі майна від 31.10.2012 р., з вказаного акту лише вбачається що при передачі було встановлено, що технічний стан приміщення задовільний та майна комунальної власності у приміщенні немає, тобто факт відсутності іншого майна, що не належить до комунальної власності, а також використання чи не використання його іншою особою вказаним актом не встановлено, а відтак цей акт не можна вважати безумовним доказом того, що на час передачі ДКВ ТОВ об'єкту оренди цей об'єкт не займали треті особи і там не знаходилось майно цих або інших осіб.

Відповідно до приписів ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Приймаючи до уваги, що майно, яке виступає об'єктом оренди за договором, належить до комунальної власності, до спірних правовідносин застосовуються також норми Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Статтею 759 ЦК України, яка кореспондується зі ст. 283 ГК України, встановлено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно ст. 765 ЦК України наймодавець зобов'язаний передати наймачеві майно у користування негайно або у строк, встановлений договором найму.

Відповідно до ч. 1 ст. 767 ЦК України наймодавець зобов'язаний передати наймачеві річ у комплекті і у стані, що відповідають умовам договору найму та її призначенню.

Зазначене кореспондується із статтею 13 Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

У відповідності до ст. 193 ГК України, яка цілком кореспондується із ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

З урахуванням наведеного, за загальним правилом та згідно чинного законодавства України наймодавець зобов'язаний передати майно наймачу у визначені строки та забезпечити можливість використання такого майна за призначенням для досягнення мети оренди.

До обставин, що є причиною неможливості використовувати найняте майно наймачем, відноситься невиконання наймодавцем своїх обов'язків з передачі майна наймачеві, забезпечення доступу наймача до речі, а також обставини, які взагалі виключають можливість такого використання.

У разі ненадання такої можливості наймач може скористуватися правами, наданими йому законом, зокрема, ч. 6 ст. 762 ЦК України.

Згідно ч. 6 ст. 762 ЦК України наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

Таким чином, за змістом ч. 6 ст. 762 ЦК України, наслідком невикористання наймачем майна через обставини, за які він не відповідає, є звільнення його від орендної плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним.

З огляду на вищевказані встановлені обставини, з урахуванням вищенаведених норм суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що оскільки ТОВ не користувалося жодного дня об'єктом оренди за договором №18, то позовні вимоги ДКВ про стягнення з ТОВ заборгованості з орендної плати в сумі 112 482,29 грн. та нарахованої на цю заборгованість пені в розмірі 9 716,59 грн. є необґрунтованими, а відтак місцевий суд вмотивовано відмовив в задоволенні цих позовних вимог.

Наведені скаржником у скарзі доводи, як зазначалось вище не спростовують висновку місцевого суду в цієї частини і не доводять його помилковість, а тому не приймаються судом апеляційної інстанції до уваги та не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції в цієї частині та ухвалення нового про задоволення вищевказаних позовних вимог ДКВ.

Щодо позовних вимог ТОВ, висновків місцевого суду по цим вимогам та доводам скаржника з цього питання, то суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Так матеріали справи свідчать та це встановлено судом першої інстанції , що на виконання договору №18 ТОВ сплатило на користь ДКВ орендну плату в загальному розмірі: 965 612,22 грн., а саме: орендну плату за один день жовтня 2012р. в сумі 1 624,54 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 129 від 20.11.2012р.; орендну плату за листопад 2012р. в сумі 50 360,60 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 127 від 15.11.2012 р.; орендну плату за грудень 2012р. в сумі 50 310,24 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 146 від 13.12.2012р.; орендну плату за січень 2013р. в сумі 50 410,86 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 164 від 15.01.2013р.; орендну плату за лютий 2013р. в сумі 50 511,68 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 190 від 13.02.2013р.; орендну плату за березень 2013р. в сумі 50461,18 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 200 від 15.03.2013р.; орендну плату за квітень 2013р. в сумі 50 461,18 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 218 від 09.04.2013р.; орендну плату за травень 2013р. в сумі 50 461,18 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 241 від 16.05.2013р.; орендну плату за червень 2013р. в сумі 50 511,64 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 261 від 13.06.2013р.; орендну плату за липень 2013р. в сумі 50 511,64 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 2 від 15.07.2013р.; орендну плату за серпень 2013р. в сумі 50461,13 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 12 від 15.08.2013р.; орендну плату за вересень 2013р. в сумі 50107,90 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 303 від 12.09.2013р.; орендну плату за жовтень 2013р. в сумі 50 107,90 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 44 від 09.10.2013р.; орендну плату за листопад 2013р. в сумі 50 308,33 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 75 від 14.11.2013р.; орендну плату за грудень 2013р. в сумі 50 408,95 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 103 від 12.12.2013р.; орендну плату за січень 2014р. в сумі 50 661,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 123 від 15.01.2014р.; орендну плату за лютий 2014р. в сумі 50 762,33 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 169 від 26.03.2014р.; орендну плату за березень 2014р. в сумі 51 066,90 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 172 від 31.03.2014р.; орендну плату за квітень 2014р. в сумі 52190,38 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 176 від 13.05.2014р.; орендну плату за травень 2014р. в сумі 53 912,66 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 209 від 14.07.2014р. (т.1 а.с.56-75).

При цьому, між ДКВ та ТОВ " було укладено відповідні вказаним проплатам акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) до договору оренди №18 від 31.10.2012р.: від 30.11.2012р. за жовтень та листопад 2012р., від 31.12.2012р. за грудень 2012р., від 31.01.2013р. за січень 2013р., від 28.02.2013р. за лютий 2013р., від 31.03.2013р. за березень 2013р., від 30.04.2013р. за квітень 2013р., від 31.05.2013р. за травень 2013р., від 28.06.2013р. за червень 2013р., від 31.07.2013р. за липень 2013р., від 30.08.2013р. за серпень 2013р., від 30.09.2013р. за вересень 2013р., від 31.10.2013р. за жовтень 2013р., від 29.11.2013р. за листопад 2013р., від 31.12.2013р. за грудень 2013р., від 31.03.2013р., від 31.03.2014р. за лютий 2014р., від 31.03.2014р. за березень 2014р., від 31.05.2014р. за квітень 2014р., від 31.07.2014р. за травень 2014р. (т.3 а.с.60-78).

З викладено вбачається, що ТОВ незважаючи на те, що не міг користуватись об'єктом оренди з незалежних від нього причин виконував свої зобов'язання за договором №18, а саме сплачував ДКВ, як орендодавцю, орендну плату сплативши загалом 965 612,22 грн.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) підставою виникнення цивільних прав і обов'язків, у тому числі щодо відшкодування кредиторові або іншій особі збитків (шкоди), є зобов'язання, які виникають з договорів та інших правочинів або внаслідок завдання шкоди.

За загальними принципами відповідальності за завдання шкоди, підставою для її відшкодування є наявність певних умов в їх сукупності, а саме протиправна поведінка особи, що заподіяла шкоду, пряма шкода, спричинена цією поведінкою, вина особи та причинно-наслідковий зв'язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою.

Статтею 759 ЦК України, яка кореспондується зі ст. 283 ГК України, встановлено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно ст. 765 ЦК України наймодавець зобов'язаний передати наймачеві майно у користування негайно або у строк, встановлений договором найму.

Відповідно до ч. 1 ст. 767 ЦК України наймодавець зобов'язаний передати наймачеві річ у комплекті і у стані, що відповідають умовам договору найму та її призначенню.

Як зазначалось вище, матеріалами справи встановлено, що на час укладення договору оренди №18 у нежитлових приміщеннях по вул. Софіївській, 13 у м. Одесі здійснювало свою підприємницьку діяльність ТОВ "Наталка-Трейд" на підставі договору суборенди від 23.06.2013р., використовуючи ці приміщення під розміщення крамниці "Наталка".

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, на передачу приміщень в суборенду ТОВ "Наталка-Трейд" було надано згоду ДКВ № 01-13/3418 від 22.06.2012р. (т.3 а.с.44).

Згідно ст. 32 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" контроль за використанням майна, переданого в оренду, покладається на органи, які відповідно до цього Закону здійснюють державну політику у сфері оренди.

Враховуючи вищевказані правові приписи, тобто маючи обов'язок згідно закону контролювати стан та статус комунального майна, ДКВ, не перевіривши чи вільні фактично нежитлові приміщення по вул. Софіївській, 13 у м. Одесі, провів конкурс на право оренди вказаних приміщень, який був виграний ТОВ та уклав з останнім договір оренди.

При цьому, як було встановлено, акт приймання-передачі за договором оренди №8-191 від 07.07.2006 р., затверджений Першим заступником директору Департаменту комунальної власності ОМР 01.08.2012р., лише фіксував технічний стан приміщення, а не наявність або відсутність майна орендаря (т.3 а.с.57).

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що ДКВ порушив покладені на нього договором та законом зобов'язання з передання вільного приміщення та забезпечення можливості для Орендаря використовувати об'єкт оренди.

У пункті 1 Роз'яснень Вищого арбітражного суду України від 01.04.94 р. N 02-5/215 „Про деякі питання практики вирішення спорів пов'язаних з відшкодуванням шкоди" (з подальшими змінами та доповненнями) визначено, що, вирішуючи спори про стягнення заподіяних збитків, господарський суд перш за все повинен з'ясувати правові підстави покладення на винну особу зазначеної майнової відповідальності.

Пунктом 2, 6 вказаних Роз'яснень визначено, що як у випадку невиконання договору, так і за зобов'язанням, що виникає внаслідок заподіяння шкоди, чинне законодавство виходить з принципу вини контрагента або особи, яка завдала шкоду (статті 614 та 1166 ЦК України). Отже, позивач не повинен доказувати наявність вини відповідача у заподіянні шкоди. Навпаки, на відповідача покладено тягар доказування того, що в його діях (діях його працівників) відсутня вина у заподіянні шкоди.

З урахуванням вищевикладеного, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, про наявність протиправної винної поведінки ДВК, що виявилася у недотриманні останнім при виконанні договору оренди №18 його умов щодо передачі об'єкту оренди та забезпечення можливості його використання Орендарем, в т.ч. після звернень до нього ТОВ з повідомленнями те, що об'єкт оренди зайнятий сторонніми особами і що ТОВ не може використовувати його згідно умов договору №18 та вимогами прийняти міри по звільненню цього об'єкту .

Слід також врахувати, що ДКВ ніяким чином не відреагував на ці звернення, тобто допустив бездіяльність, не вчинивши будь-яких дій, що привело до неможливості використання ТОВ об'єкту оренди, а з вимогами до суду про виселення сторонньої особи з цього об'єкту звернулось саме ТОВ, а не ДКВ, хоча саме він, як уповноважена власником особа і як орендодавець повинен був забезпечувати виконання умов договору №18 , в т.ч. шляхом пред'явлення до суду такого позову.

На переконання суду апеляційної інстанції ДКВ не доведено відсутність своєї вини, а вищенаведені обставини свідчать, що ДВК у зв'язку з неналежним виконанням ним приписів чинного законодавства та умов договору №18 винен у неможливості використання ТОВ об'єкту оренди і відповідно в понесених останнім збитках.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків.

Частинами 1, 2 ст. 623 ЦК України встановлено, що боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором.

Пунктом 5.1. договору № 18 також передбачено, що за невиконання або неналежне виконання обов'язків за цим договором винна сторона відшкодовує іншій стороні завдані збитки відповідно до чинного законодавства.

У відповідності до статті 22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки );

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

В свою чергу, згідно з ч. 2 ст. 224 ГК України під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення:

1)протиправної поведінки;

2)збитків;

3)причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками;

4)вини.

За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Як встановлено вище, порушення права ТОВ, як орендаря, полягало в нарахуванні йому ДКВ орендної плати за користування приміщеннями якими той не міг користуватись не зі своєї вини, а за вини орендодавця, в той час як норма ч.6 ст.762 ЦК України прямо передбачає звільнення орендаря від внесення орендної плати за наявності таких обставин.

Цілком очевидно, що збитками в даному випадку є грошові кошти ТОВ в спірній сумі, сплачені ним ДКВ безпідставно в якості орендної плати (ч.2 ст.224 ГК України).

Слід зазначити, що такої позиції (що це є збитками) притримується Вищій господарський суд України (наприклад постанова ВГСУ від 20.06.2010р.у справі № 30/317)

За таких обставин суд апеляційної інстанції вважає, що місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку, що вартість сплачених ТОВ грошових кошти в сумі 965 612,22 грн. в якості орендної плати за користування майном, яким воно не користувалося за вини орендодавця, є збитками ТОВ, які повинен відшкодувати йому ДКВ, як особа, яка допустила господарське правопорушення та не забезпечила можливість використовувати ТОВ об'єкт оренди за призначенням для досягнення мети оренди.

Також суд апеляційної інстанції приймає до уваги твердження ТОВ про те, що орендна плата сплачувалася ним у відповідності до умов договору щомісячно задля недопущення застосування штрафних санкцій, передбачених пунктами 5.1.-5.3. договору та чинним законодавством, тобто дії ТОВ були направлені на виконання умов договору, а не сприйняттю цією оплатою виникнення в нього збитків.

Колегія суддів також звертає увагу, що місцевий суд на виконання вказівок Вищого господарського суду по цієї справі надав правову оцінку факту заперечення ТОВ проти розірвання договору та дійшов висновку, що розірвання договору було ініційоване ДКВ у суді (справа №916/1668/13) як наслідок порушення орендарем своїх зобов'язань щодо передачі майна у суборенду, а тому обґрунтовано прийняв до уваги твердження ТОВ про те, що заперечення проти розірвання договору № 18 з їх боку було викликано тим, що ТОВ не порушувало умов договору оренди та об'єкт оренди у суборенду ТОВ "Наталка-Трейд" не передавало. Крім того, пунктом 7.7. договору було передбачено, що після закінчення строку дії договору Орендар має переважне право на його продовження на нових умовах, у разі належного виконання ним умов договору та за відсутності у Орендодавця наміру передачі об'єкта оренди на наступний термін на конкурсних засадах. Зазначене кореспондується зі статтею 777 ЦК України. Отже, розірвання договору оренди позбавило б ТОВ переважного права на продовження строку дії договору на новий строк, встановленого договором та законом

Доводи скаржника про те, що суд першої інстанції стягуючи з нього збитки вийшов за межі позовних вимог ТОВ не приймаються судом апеляційної інстанції до уваги, оскільки як вбачається з матеріалів справи ТОВ до початку розгляду справи по суті надало суду «уточнення по зустрічного позову» (а.с.30-38,т.3), у яких з посиланням на ст.22 ЦК України і ст. 224, ст.225 ГК України просило стягнути з ДКВ саме збитки, тобто фактично цією заявою ТОВ змінило юридично-правову підставу своїх вимог (замість ст.1212 ЦК України), а можливість зміни позивачем підстави або предмету позову до початку розгляду справи по суті передбачена ст.22 ГПК України, про що місцевий суд зазначив в своєму рішенні.

Доводи скаржника, що місцевий суд необґрунтовано не залучив до участі у справі Держказначейство не приймаються судом апеляційної інстанції до уваги з огляду на таке.

За змістом ст. 27 ГПК України питання про допущення або залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, до участі у справі вирішується ухвалою суду про прийняття позовної заяви до розгляду (із зазначенням про це в ухвалі про порушення провадження у справі) або під час розгляду справи, але до прийняття господарським судом рішення, з урахуванням того, чи є у цієї особи юридичний інтерес у даній справі.

Щодо наявності юридичного інтересу у третьої особи, то у вирішенні відповідного питання суд має з'ясовувати, чи буде у зв'язку з прийняттям судового рішення з даної справи таку особу наділено новими правами чи покладено на неї нові обов'язки, або змінено її наявні права та/або обов'язки, або позбавлено певних прав та/або обов'язків у майбутньому (абзац 4 пункту 1.6 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 N 18, зі змінами і доповненнями).

Рішення можна вважати таким, що прийнято про права та обов'язки осіб, яких не було залучено до участі у справі, якщо: в описовій чи мотивувальній частині рішення містяться висновки або судження суду про права та обов'язки цих осіб; а у резолютивній частині рішення суд прямо вказує про права та обов'язки цих осіб. Будь-який інший правовий зв'язок між скаржником і сторонами спору не приймається до уваги.

Враховуючи, що предметом зустрічного позову є стягнення збитків, завданих ДКВ, при цьому, згідно до ст.623 ЦК України їх відшкодування є обов'язком саме особи, що порушила зобов'язання, підстави для залучення Держказначейства до участі у справі відсутні.

Слід зазначити, що місцевий суд вмотивовано зазначив в рішенні,що механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників (визначених в рішенні про стягнення коштів розпорядників (бюджетних установ) та одержувачів бюджетних коштів, а також підприємств, установ та організацій, рахунки яких відкриті в органах Казначейства), прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначається Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2011 р. № 845 (далі - Порядок).

Згідно п. 3 Порядку рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

Таким чином, згідно чинного законодавства, органи Казначейства лише виконують рішення про стягнення коштів з боржників - бюджетних установ, у порядку, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2011 р. № 845 та не є розпорядником бюджетних коштів у розумінні ч.1 ст.21 та п.3 ч.1 ст.22 Бюджетного Кодексу України.

Доводи скаржника про те, що факт неукладеності договору суборенди не спростовує дію директора ТОВ з підписання договору, що є прямим доказом прямого зв'язку ТОВ та ТОВ «Наталка-Тренд» також не приймаються до уваги, оскільки як зазначалось вище вказаний договір рішенням суду визнано неукладеним і відповідно всі зазначені в ньому данні не можуть прийматись до уваги. Крім того сам факт складання цього договору, визнаного неукладеним, не свідчить, що ТОВ реально передавало об'єкт оренди ТОВ «Наталка-Тренд» і що останнє користувалось цим об'єктом саме на підставі цього договору.

Згідно Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №6 від 22.03.2012р. Про судове рішення" рішення господарського суду повинно ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Відповідно до статті 104 ГПК України підставами для скасування або зміни рішення суду є: 1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи; 4) порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

На думку судової колегії місцевий суд повністю встановив та дослідив фактичні обставини справи дав у відповідності до приписів ст.43 ГПК України повну та всебічну оцінку наявним у ній доказам та правильно застосував норми матеріального права, тобто рішення місцевого суду відповідає вищезазначеним вимогам.

Наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи, як зазначалось вище, не спростовують висновків місцевого суду та не доводять їх помилковість, а тому не можуть бути підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового про задоволення первісного та про відмову в задоволенні зустрічного позову.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 99, 101-105 ГПК України Одеський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Одеської області від 20.07.2015 р. по справі № 916/4747/14 - залишити без змін, а апеляційну скаргу Департаменту комунальної власності Одеської міської ради на зазначене рішення - без задоволення.

Постанова, згідно ст. 105 ГПК України, набуває законної сили з дня її оголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складено і підписано 15.09.2015 р.

Суддя - доповідач: М.А. Мирошниченко

Судді О.Л. Воронюк

В.В. Лашин