РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.09.2015Справа №910/15635/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Мастер Мартіні Україна»

До Товариства з обмеженою відповідальністю «Алекс-Н»

Про стягнення 156 591,69 грн.

Суддя Ващенко Т.М.

Представники сторін:

Від позивача: Волков В.Г. представник за довіреністю № б/н від 02.09.15.

Від відповідача: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Мастер Мартіні Україна» (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Алекс-Н» (далі - відповідач) про стягнення 156 591,69 грн., а саме: 109 628,41 грн. - основного боргу, 45 214,74 грн. - збитків від інфляції, 1 748,54 грн. - пені.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.06.15. порушено провадження у справі № 910/15635/15 та призначено її до розгляду.

Розпорядженням № 04-23/929 від 10.07.15. було призначено повторний автоматичний розподіл справи, відповідно до якого справу № 910/15635/15 передано на розгляд судді Ващенко Т.М.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.07.15. суддею Ващенко Т.М. прийнято дану справу до свого провадження та призначено її до розгляду на 19.08.15.

18.08.15. позивачем через відділ діловодства суду було подано письмові пояснення по справі.

В зв'язку з неявкою в судове засідання 19.08.15. представників сторін, розгляд справи на підставі ст. 77 ГПК України було відкладено на 03.09.15.

В судовому засіданні 03.09.15. позивачем підтримано свої позовні вимоги.

Відповідач в судове засідання 03.09.15. повторно не з'явився, вимоги ухвал суду в даній справі не виконав, письмового відзиву на позов та контррозрахунку ціни позову не надав, заяв чи клопотань не подав і не надіслав, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Відомості про місцезнаходження відповідача є правомірними, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб і фізичних осіб-підприємців на відповідача, що наданий позивачем.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору (п. 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Зважаючи на те, що неявка представника відповідача не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, враховуючи предмет спору, а також доказове наповнення матеріалів справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.

При цьому, оскільки суд відкладав розгляд справи, надаючи можливість учасникам судового процесу реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд, враховуючи процесуальні строки розгляду спору, встановлені ст. 69 ГПК України, не знаходить підстав для повторного відкладення розгляду справи.

За результатами дослідження доказів, наявних в матеріалах справи, суд в нарадчій кімнаті, у відповідності до ст. ст. 82-85 ГПК України, ухвалив рішення у справі № 910/15635/15.

В судовому засіданні 03.09.15. судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

04.11.10. між позивачем (далі - Продавець) та відповідачем (далі - Покупець) було укладено Договір купівлі-продажу № 2010-04-11 (далі - Договір), у відповідності до умов якого (п. 1.1) Продавець зобов'язався передати Покупцю, а Покупець прийняти та сплатити за харчові інгредієнти та напівфабрикати для професійного використання в харчовій промисловості (далі - Товар), на умовах, передбачених Договором.

Строк дії Договору сторонами погоджено п. 9.1 з моменту підписання і діє до 31.12.10., а в частині взаєморозрахунків - до повного їх виконання сторонами. Якщо до вказаного терміну жодна зі сторін не виказала бажання розірвати Договір, він автоматично пролонгується на наступний рік, а далі - без обмежень терміну.

Доказів розірвання Договору сторонами матеріали справи не містять, а тому судом встановлено, що його було пролонговано у відповідності до приписів п. 9.1 Договору.

Відповідно до п. 3.1 Договору ціна Товару за одиницю вказується в окремій накладній на відвантаження Товару. В ціну Товару включена вартість тари, пакування, маркування та завантаження на транспортний засіб Покупця.

Згідно з п. 3.2 Договору вартість кожної поставки Товару залежить від кількості, асортименту та ціни Товару, діючої на момент поставки, та зазначається у накладній на відвантаження Товару.

Пунктом 4.3 Договору встановлено, що Товар вважається переданим Продавцем та прийняти Покупцем за кількістю, згідно з підписаними сторонами видатковими накладними на Товар.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було поставлено відповідачу Товар за Договором на загальну суму 131 021,92 грн., що підтверджується підписаними сторонами та скріпленими їх печатками видатковими накладними.

Відповідні довіреності та податкові накладні наявні в матеріалах даної справи.

Спір у справі виник в зв'язку з неоплатою відповідачем переданого за Договором товару.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.12. «Про судове рішення» рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідач своїм правом на подачу письмового відзиву не скористався, доказів на обґрунтування своєї правової позиції у справі не надав.

Отже, суд дає самостійну оцінку доказам на підставі чинного законодавства і не зв'язаний позицією сторін.

Згідно зі ст. ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд відзначає наступне.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться і в Господарському кодексі України. Так, відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договорів, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Приписами ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України встановлено, що в силу зобов'язання одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За своєю правовою природою укладений між сторонами Договір є договором купівлі-продажу.

Договір купівлі-продажу є оплатним, відтак одним із основних обов'язків покупця є оплата ціни товару. Ціна - грошове відображення вартості товару за його кількісну одиницю, яка, як правило, визначається у договорі за згодою сторін.

У відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Покупець здійснює оплату за Товар у гривнях на умовах 100% передплати, згідно виставленого рахунку-фактури (п. 3.3 Договору).

Додатковою угодою № 1 від 29.07.14. до Договору сторони погодили викласти п. 3.3 Договору в наступній редакції: товарний кредит надається в розмірі 160 000,00 грн. на термін 30 календарних днів з моменту відвантаження Товару.

В силу приписів ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Позивач вказує на те, що відповідачем було здійснено оплату на суму 21 382,51 грн., що підтверджується наявною в матеріалах справи банківською випискою по рахунку позивача.

Залишок оплати на суму 109 639,41 грн. відповідач позивачу не сплатив. При цьому, оскільки товар було поставлено відповідачу в жовтні, листопаді 2014 року, то з врахуванням приписів п. 3.3 Договору строк оплати є таким, що настав.

Крім того, позивачем 17.04.15. на адресу відповідача було направлено претензію № 722 від 16.04.15. (отримана відповідачем 12.05.15.) з вимогою сплатити наявну за Договором заборгованість.

Доказів відповіді на зазначену претензію матеріали справи не містять.

Крім того, судом встановлено, що відповідачем було сплачено позивачу грошові кошти в розмірі 21 800,00 грн. 13.07.15. в погашення наявної заборгованості за Договором у відповідності до наявної в матеріалах справи банківської виписки по особовому рахунку відповідача, тобто після звернення позивача 18.06.15.

Відповідно до п. 1-1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Відсутність предмета спору означає відсутність спірного матеріального правовідношення між сторонами.

З огляду на вищенаведене, в зв'язку з тим, що відповідач сплатив заборгованість в розмірі 21 800,00 грн., провадження у справі в частині стягнення 21 800,00 грн. основного боргу підлягає припиненню на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, в зв'язку з відсутністю предмету спору.

Оскільки відповідач отримав товар, однак в обумовлені строки не сплатив позивачеві повної його вартості, позовні вимоги в частині стягнення основного боргу підлягають задоволенню у сумі 87 839,41 грн., що складає борг відповідача станом на момент прийняття даного рішення.

При цьому, суд звертає увагу на те, що відповідно до п. 2.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Щодо вимог позивача про стягнення 1 748,54 грн. пені, суд відзначає наступне.

Пред'являючи вимоги про стягнення пені позивач вказує на те, що пеня нараховується в розмірі 3% річних та прохальній частині позовної заяви просить стягнути з відповідача саме пеню.

Жодних заяв під час розгляду справи на підставі ст. 22 ГПК України позивачем суду надано не було.

Так, частина 3 статті 549 Цивільного кодексу України встановлює, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 1 ст. 546 Цивільного кодексу України встановлено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися зокрема неустойкою.

При цьому, відповідно до п. 1 ст. 547 Цивільного кодексу України всі правочини щодо забезпечення виконання зобов'язань боржника перед кредитором повинні здійснюватися виключно у письмовій формі.

Частина 2 ст. 551 Цивільного кодексу України визначає, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Разом з тим, умовами Договору сторонами не передбачена відповідальність у вигляді пені в разі порушення умов правочину в частині оплати поставлених товарів. В свою чергу, ст. 625 ЦК України, на яку посилається позивач, передбачає сплату трьох процентів річних від простроченої суми, на відміну від пені, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, вимоги про стягнення з відповідача 1 748,54 грн. пені задоволенню не підлягають.

Крім того, позивач на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України просить суд стягнути з відповідача 45 214,74 грн. - збитків від інфляції.

Згідно зі статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. (Відповідної правової позиції дотримується Вищий господарський суд України у постанові № 48/23 від 18.10.2011 р. та Верховний Суд України у постанові № 3-12г10 від 08.11.2010 р.).

За перерахунком суду, розмір збитків від інфляції становить 43 104,25 грн., в іншій частині в розмірі 2 110,49 грн. збитки від інфляції нараховано безпідставно, а тому в задоволенні позову в цій частині слід відмовити.

При цьому, відповідачем не оспорено розрахунок збитків від інфляції.

Відповідно до положень ст. 49 ГПК України витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 49, 75, п. 1-1 ч. 1 ст. 80, ст. ст. 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Алекс-Н» (01133, м. Київ, провулок Лабораторний, б. 1, кімната 354; ідентифікаційний код 34576144) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Мастер Мартіні Україна» (02081, м. Київ, вул. Здолбунівська, б. 3-А; ідентифікаційний код 32590859) 87 839 (вісімдесят сім тисяч вісімсот тридцять дев'ять) грн. 41 коп. - основного боргу, 43 104 (сорок три тисячі сто чотири) грн. 25 коп. - збитків від інфляції, 3 054 (три тисячі п'ятдесят чотири) грн. 86 коп. - витрат по сплаті судового збору.

3. В частині стягнення 21 800 (двадцять однієї тисячі восьмиста) грн. 00 коп. основного боргу провадження у справі припинити.

4. В іншій частині в позові відмовити.

5. Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 10.09.15.

Суддя Т.М. Ващенко