Господарський суд Чернігівської області
==============================================================================================================================================
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

"08" вересня 2015 року Справа № 927/934/15

Господарський суд Чернігівської області у складі судді Цимбал-Нарожної М.П., розглянувши матеріали справи

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче

підприємство «Фіксатор»

02093,вул. Боріспільська, 19, м. Київ;

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Бевітек"

14013, пр.Перемоги, б.119, оф.17 м.Чернігів;

предмет спору: про витребування майна з чужого незаконного володіння;

за участю представників сторін:

від позивача: Дарда І.В. (дов. №7 від 17.08.2015) -представник;

Перун А.В. (дов.№7 від 17.08.2015)- представник;

від відповідача: Павленко А.В. (дов. №б/н від 05.03.2015)- адвокат;

вс т а н о в и в :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Науково виробниче підприємство «Фіксатор» звернулось до господарського суду Чернігівської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Бевітек" про зобов'язання передачі прес-форми «Корзина 150/100» в кількості 1шт.

Позивач обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що договір поставки за №071114/11 від 07.11.2014 припинив свою дію в результаті його одностороннього розірвання з боку позивача відповідно до ст. 849 ЦК України і позивач просить повернути спірне майно на підставі ст.1212 ЦК України.

Ухвалою господарського суду Чернігівської області від 09.07.2015 порушено провадження у справі та розгляд справи призначено на 18.08.2015, після чого в судовому засіданні оголошувалась перерва до 08.09.2015 відповідно до ст. 77 ГПК України.

Ухвалою господарського суду Чернігівської області від 08.09.2015 відмовлено в задоволенні заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, а саме прес-форму «Корзина 150/100» у зв'язку з необгрунтованістю.

Відповідач у своєму відзиві та письмових поясненнях від 08.09.2015 не визнає позов в повному обсязі та просить відмовити в його задоволенні.

Суд перейшов до розгляду спору по суті в судовому засіданні 18.08.2015.

Розглянувши подані позивачем і відповідачем документи і матеріали, вислухавши пояснення повноважних представників сторін, дослідивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, господарський суд встановив наступне:

Відповідно до ч. 1 статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частина 1 статті 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

07.11.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Бевітек" та ТОВ «Науково виробниче підприємство «Фіксатор» укладено договір поставки №071114/11 від 07.11.2014 (далі -Договір).

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до пункту 1.1. Договору, Постачальник зобов'язується на підставі отриманих заявок від покупця постачати і передавати у власність у погоджені строки, а покупець приймати та оплачувати Продукцію, що визначена у Специфікації (Додаток №3 до цього Договору), що є невід'ємною частиною Договору.

Відповідно до п.5.1 Договору, для виконання п.1.1 цього Договору, покупець передає Постачальнику оснащення, що оформлюється відповідним актом прийому-передачі оснащення (Додаток№2 до цього Договору).

Відповідно до ст.712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. 2.До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. 3. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб.

Відповідно до ст. 827 ЦК України, за договором позички одна сторона (позичкодавець) безоплатно передає або зобов'язується передати другій стороні (користувачеві) річ для користування протягом встановленого строку.2. Користування річчю вважається безоплатним, якщо сторони прямо домовилися про це або якщо це випливає із суті відносин між ними.3. До договору позички застосовуються зокрема положення глави 58 цього Кодексу.

Отже, за юридичною природою вказаний договір є змішаною формою договору поставки (щодо поставки деталей) та позички (щодо передачі оснащення).

Посилання позивача на те, що спірний Договір є договором підряду не підтверджуються положеннями Договору, оскільки відсутні ознаки, що характерні для договорів даного виду відповідно до глави 61 ЦК України.

Враховуючи, що вимоги позивача полягають у поверненні майна, а саме оснащення - прес-форми «Корзина 150/100» суд зазначає наступне.

На виконання умов п.5.1 Договору позивачем передано, а відповідачем прийнято оснащення - прес-форма «Корзина 150/100» в кількості 1 шт. вартістю 50400грн.; приймання-передача Оснащення відбувається без передачі права власності на оснащення, що підтверджується Додатком №2 від 11.11.2014 до Договору №071114/11 від 07.11.2014.

Факт передачі товару належним чином доведений, документально підтверджений.

Свої вимоги позивач обгрунтовує припиненням дії Договору.

Так, відповідно до п.9.1 Договору, договір набирає сили з моменту його підписання і діє до 31.12.2015, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами взятих на себе зобов'язань.

На думку позивача Договір припинив свою дію з момента надіслання листа-вимоги від 13.05.2015 про відмову від Договору, як то передбачено ч.4 ст.849 ЦК України.

Слід зазначити, що положення ст. 849 ЦК України, зокрема глави 61 Кодексу, регулюють правовідносини замовника і підрядника по договору підряду і не можуть застосовуватися до спірних правовідносин.

Крім того, п. 10.4. Договору передбачено, якщо інше не передбачено цим Договором або чинним законодавством, цей Договір може бути розірваний достроково тільки за домовленістю сторін, яка оформлюється додатковою угодою до цього Договору. При цьому Сторона, що виступає ініціатором розірвання Договору, повинна повідомити іншу сторону про свій намір не пізніше, ніж за 30 (тридцять) календарних днів до бажаної дати розірвання.

Отже, сторони передбачили певний порядок розірвання Договору, де одностороння відмова не допускається.

Разом з тим, положення ст.834 ЦК України передбачають, що позичкодавець має право вимагати розірвання Договору і повернення речі.

Отже, у позивача виникає право вимоги щодо повернення речі лише після розірвання Договору.

Доказів розірвання Договору за домовленістю сторін або в судовому порядку позивачем не надано, а відтак у позивача відсутнє право вимоги прес-форми «Корзина 150/100».

Крім того, посилання позивача на положення ст.1212 ЦК України є безпідставними, оскільки між сторонами існують зобов'язальні правовідносини на підставі Договору, а зазначені обставини виключають можливість пред'явлення позову про витребування майна з чужого незаконного володіння, оскільки передання майна в користування особі, яка зобов'язалась повернути це майно після закінчення строку, на який воно передане, але не виконує цього обов'язку, базуються на умовах укладеного між сторонами договору та регулюються відповідно Розділом ІІІ Книги п'ятої ЦК України. Майно, передане власником іншій особі у володіння або користування за договором між ними, не може вважатися таким, що вибуло з володіння власника не з його волі.

Виходячи з викладеного, господарський суд прийшов до висновку про відмову у позові в повному обсязі.

Частиною 6 ст. 84 ГПК України передбачено, що в резолютивній частині рішення вказується про розподіл господарських витрат між сторонами, про повернення судового збору з бюджету.

Згідно статті 49 ГПК України та Закону України „Про судовий збір" від 08.07.2011 року №3674-VI, господарський суд вважає за необхідне витрати по сплаті судового збору покласти на позивача.

Керуючись с.49, ст.82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

В позові відмовити повністю.

Суддя М.П. Цимбал-Нарожна

Повний текст рішення підписано 14 вересня 2015 року.

Суддя М.П. Цимбал-Нарожна