РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

16 вересня 2015 року Справа № 918/838/15

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Саврій В.А.

судді Дужич С.П. ,

судді Тимошенко О.М.

при секретарі судового засідання Баклан Н.С.,

розглянувши апеляційну скаргу Національного природного парку "Дермансько-Острозький" на рішення господарського суду Рівненської області від 10.08.15 р. у справі № 918/838/15

за позовом фізичної особи-підприємця Долбієва Олександра Володимировича (м.Рівне)

до Національного природного парку "Дермансько-Острозький" (м.Острог)

про стягнення 20349 грн. 29 коп.

За участю представників:

позивача - Долбієв Олександр Володимирович (паспорт серії СР №902277);

Мотрич Євген Ростиславович (паспорт серії СР №813867; свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю №836 від 12.10.2011р. договір про надання правової допомоги від 07.09.2015 р.)

відповідача - Верещук Оксана Петрівна (довіреність №146 від 23.06.2015 р.)

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Рівненської області від 10.08.15 р. у справі № 918/838/15 задоволено позов фізичної особи-підприємця Долбієва Олександра Володимировича до Національного природного парку "Дермансько-Острозький" про стягнення 20349 грн. 29 коп.

Стягнуто з Національного природного парку «Дермансько-Острозький» на користь фізичної особи-підприємця Долбієва Олександра 11000,00 грн. основної суми боргу, 8430 грн. 96 коп. інфляційних втрат, 913 грн. 55 коп. - 3% річних та 1826 грн. 57 коп. судового збору.

В частині стягнення 4,78 грн. інфляційних втрат в позові відмовлено.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги відповідають чинному законодавству і фактичним обставинам справи, підтверджені належними доказами (арк.справи 33-37).

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою (вх.№2769/15 від 02.09.2015р., арк.справи 53-56).

В скарзі, зокрема зазначає, що ним не був поданий відзив на позов в зв'язку з тим, що НПП «Дермансько-Острозький» отримав від позивача позовну заяву з додатками лише в другій половині дня 04 серпня 2015 року (розгляд справи відбувався 05 серпня 2015 об 15:50 год.), це позбавило можливості представника НПП «Дермансько-Острозький» повноцінно опрацювати матеріали справи та надати обгрунтований відзив на позовну заяву.

Звертає увагу, що договір про надання юридичних послуг №01-08/12 між ФОП Долбієвим О.В. та НПП «Дермансько-Острозький» було укладено 06 серпня 2012 року, тобто три роки тому. Потягом трьох років ФОП Долбієв О.В. жодного разу не звернувся до НПП «Дермансько-Острозький» з претензією сплати заборгованості, не намагався досудово врегулювати спір.

Враховуючи те, що Національний природний парк «Дермансько-Острозький» фінансується з державного бюджету, скаржник вважає, що відповідно заборгованість виникла не з вини відповідача, а тому нарахування інфляційних втрат та 3% річних є безпідставним.

При обґрунтуванні апеляційної скарги, скаржник посилається на норми ст.129 Конституції України, ст.ст.4, 5, 69, п.1 ст.77 Господарського процесуального кодексу України, ст.ст.13, 614, ч.1 ст. 616 Цивільного кодексу України, п.1.4. Положення про Національний природний парк «Дермансько-Острозький», Постанови Кабінету Міністрів України від 01.03.2014 №65 «Про економію державних коштів та недопущення втрат бюджету».

Стверджує, що ФОП Долбієв О.В. надав юридичні послуги не якісно, не був присутнім на деяких судових засіданнях, жодної судової справи він не виграв.

На підставі викладеного просить суд рішення господарського суду Рівненської області від 05.08.2015р. у справі №918/838/15 - скасувати повністю, прийняти нове рішення, яким відмовити ФОП Долбієву О.В. в стягненні з НПП «Дермансько-Острозький» 8430,96 грн. інфляційних втрат, 913, 55 грн. - 3% річних та 1826, 57 грн. судового збору.

Ухвалами Рівненського апеляційного господарського суду від 16.09.2015р. (гол.суддя - Саврій В.А., суддя Дужич С.П., суддя Демидюк О.О.) відновлено строк на апеляційне оскарження, апеляційну скаргу НПП «Дермансько-Острозький» прийнято до провадження, справу призначено до слухання на 16.09.2015р. (арк.справи 51, 52).

Позивач надіслав на адресу суду відзив на апеляційну скаргу (вх.№22049/15 від 10.09.2015р.), в якому заперечує проти доводів скаржника (арк.справи 65-70).

Позивач звертає увагу, що в договорі про надання юридичних послуг від 06.08.2015р. містились застереження, умови договору, що вказували на відсутність відповідальності виконавця (позивача) за будь-які рішення судів, які приймались по судових справах. Замовник в той же час зобов'язувався оплатити надані послуги з підготовки документів для суду та представництво інтересів в судах незалежно від результатів розгляду судових справ.

Зазначає, що 14 вересня 2012 року між позивачем та відповідачем підписано акт виконаних робіт згідно договору №01-08/12 про надання юридичних послуг від 06.08.2012р., яким сторони договору підтвердили, що згідно договору №01-08/12 про надання юридичних послуг від 06.08.2012р. виконавець виконав роботи.

28.12.2012р. між позивачем та відповідачем підписано акт виконаних робіт згідно договору №01-08/12 про надання юридичних послуг від 06.08.2012р., яким сторони договору підтвердили, що згідно договору №01-08/12 про надання юридичних послуг від 06.08.2012р. виконавець виконав роботи.

В актах виконаних робіт, серед іншого, було зазначено: «Роботи (послуги) виконані в повному обсязі та у вказаний термін. Замовник не має до виконавця ніяких претензій щодо якості та термінів виконання робіт».

З розрахунку позивача вбачається, що сума основного боргу відповідача перед позивачем згідно договору про надання юридичних послуг №01-08/12 від 06.08.2012р. складає 11000,00 грн.

Звертає увагу, що за змістом ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови Верховного Суду України від 6 червня 2012 р. у справі № 6-49цс12, від 24 жовтня 2011 р. у справі № 6- 38цс11).

При обґрунтуванні вимог позивач посилається на норми ст.193 Господарського кодексу України, ст.ст. 525, 526, 625, 901, 903 Цивільного кодексу України.

На підставі викладеного просить в задоволенні апеляційної скарги Національного природного парку «Дермансько-Острозький» відмовити, а рішення господарського суду Рівненської області від 05.08.2015р. у справі №918/838/15 залишити без змін.

Відповідно до розпорядження голови Рівненського апеляційного господарського суду від 15.09.2015 р. у справі №918/838/15 внесено зміни до складу колегії, окрім заміни головуючого судді. У зв'язку із перебуванням у відпустці судді Демидюк О.О., визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Саврій В.А., суддя Дужич С.П., суддя Тимошенко О.М.

Через канцелярію Рівненського апеляційного господарського суду позивач подав клопотання про долучення до матеріалів справи копії витягу з ЄДРЮОФОП від 16.09.2015 р. (вх.№22532/15) та заяву з додатками, а саме: договір про надання правової допомоги від 07.09.2015р., копія свідоцтва про право на здійснення адвокатської діяльності, оригінал квитанції про оплату послуг адвоката №197017 від 08.09.2015 р. (вх.№22534/15), заяву, в якій просить суд витрати понесені позивачем на правову допомогу адвоката у розмірі 1000 грн. включити до складу судових витрат та стягнути з відповідача на користь позивача.

В судовому засіданні апеляційної інстанції 16.09.2015р. представник відповідача подала витяг з ЄДРЮОФОП від 15.09.2015 р.; підтримала доводи та вимоги апеляційної скарги, з підстав викладених в ній. Вважає, що рішення прийняте судом першої інстанції є незаконнним та необгрунтованим, таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просить суд рішення господарського суду Рівненської області від 10.08.15 р. у справі № 918/838/15 скасувати, а апеляційну скаргу - задоволити.

Позивач та його представник заперечили апеляційну скаргу, вважають її безпідставною та необгрунтованою. Рішення, прийняте судом першої інстанції, вважають законним та обгрунтованим, тому просять суд залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Розглядом матеріалів справи встановлено:

16 липня 2012 року фізичною особою-підприємцем Долбієвим Олександром Володимировичем (Виконавцем) та Національним природним парком "Дермансько-Острозький" (Замовником) було укладено попередній договір про надання юридичних послуг (далі - Попередній договір, арк.справи 12), за умовами якого сторони зобов'язалися в майбутньому укласти договір про надання юридичних послуг, предметом якого буде надання Виконавцем замовнику юридичних послуг.

Відповідно до п.2 Попереднього договору основний договір, окрім умов визначених п.1 Попереднього договору, буде укладений на таких умовах:

а) За надання юридичних послуг, зазначених в пп. 1.1.-1.2. п. 1 Попереднього договору, замовник сплачує виконавцю 16 000, 00 грн. протягом трьох днів з моменту підписання відповідного Акту виконаних робіт.

б) За надання юридичних послуг, зазначених в пп. 1.3. п. 1 Попереднього договору, замовник сплачує виконавцю 5 000, 00 грн. протягом трьох днів з моменту підписання відповідного Акту виконаних робіт.

Відповідно до п.4 Попереднього договору сторони зобов'язалися укласти Основний договір до 16 серпня 2012 року.

6 серпня 2012 року фізичною особою-підприємцем Долбієвим Олександром Володимировичем (Виконавцем) та Національним природним парком "Дермансько-Острозький" (Замовником) було укладено договір про надання юридичних послуг №01-08/12 (далі - Договір, арк.справи 13, 14).

Відповідно до п.1.1 Договору відповідач доручив, а позивач прийняв виконання наступної юридичної роботи:

Пункт 1.1.1. Підготувати в інтересах Замовника позов до Державного підприємства "Спеціалізоване лісогосподарське агропромислове підприємство "Острозький держспецлісгосп" (35800 Рівненська область, м. Острог, проспект Незалежності, 34а). Державного підприємства "Спеціалізоване лісогосподарське агропромислове підприємство "Здолбунівський держспецлісгосп" (Рівненська область, Злолбунівський район, смт. Мізоч. вул. Здолбунівська, 17) про зобов'язання вчинити певні дії, а саме надати нотаріально засвідчені згоди на відведення земельних ділянок.

- Пункт 1.1.2. Підготувати в інтересах замовника позов до Державного підприємства "Острозьке лісове господарство" (35800 Рівненська обл., м. Острог, пр. Незалежності, 167) про зобов'язання вчинити певні дії, а саме надати нотаріально засвідчену згоду на відведення земельної ділянки. (вищевказані спори в подальшому по Договору іменовані як "Справа" або "Справи").

- Пункт 1.1.3. Представляти самостійно та/або із залученням третіх осіб інтереси Замовника з вищевказаних питань перед судовими органами першої, а у випадку необхідності, й апеляційної інстанцій.

- Пункт 1.1.4. Здійснювати підготовку інших процесуальних документів по виконанню дорученої роботи (заяви, клопотання, скарги тощо).

Як вбачається з актів виконаних робіт, підписаними позивачем та відповідачем, позивач свої обов'язки за договором про надання юридичних послуг виконав належним чином (арк.справи 15, 16).

Відповідно до пп.5.1.1.-5.1.4. п.5.1. Договору позивач зобов'язався:

- підготувати в інтересах Замовника позов до державного підприємства "Спеціалізоване лісогосподарське агропромислове підприємство "Острозький держспецлісгосп" (35800 Рівненська область, м. Острог, проспект Незалежності, 34а). Державного підприємства "Спеціалізоване лісогосподарське агропромислове підприємство "Здолбунівський держспецлісгосп" (Рівненська область, Злолбунівський район, смт. Мізоч. вул. Здолбунівська, 17) про зобов'язання вчинити певні дії, а саме надати нотаріально засвідчені згоди на відведення земельних ділянок.

- підготувати в інтересах замовника позов до державного підприємства "Острозьке лісове господарство" (35800 Рівненська обл.. м. Острог, пр. Незалежності, 167) про зобов'язання вчинити певні дії, а саме надати нотаріально засвідчену згоду на відведення земельної ділянки (вищевказані спори в подальшому по договору іменовані як "Справа" або "Справи").

- представляти самостійно або із залученням третіх осіб інтереси замовника з вищевказаних питань перед судовими всіх інстанцій.

- здійснити підготовку інших процесуальних документів по виконанню дорученої роботи (заяви, клопотання, скарги тощо).

Згідно п.3.1.6 договору відповідач зобов'язався оплатити послуги позивача на умовах договору.

Відповідно до п. 6.1. Договору за виконання робіт (надання юридичних послуг), зазначених в п.п.1.1.1 - 1.1.2 п.1.1 дійсного договору, відповідач сплачує Позивачу 16000 (шістнадцять тисяч) грн. 00 кой. протягом 3 (трьох) днів з моменту підписання відповідного Акту виконаних робіт.

Як вбачається з матеріалів справи, 14 вересня 2012 року між позивачем та відповідачем підписано відповідний акт виконаних робіт (арк.справи 15), яким сторони підтвердили факт належного виконання позивачем своїх обов'язків згідно п.п 1.1.1-1.1.2 п.1.1. договору. Юридичні послуги надані на суму 16 000,00 грн., відповідач не мав жодних претензій до позивача

Згідно п.6.2. договору за виконання робіт (надання юридичних послуг), зазначених в п.п. 1.1.3 п. 1.4 дійсного договору, відповідач сплачує позивачу 5000 (п'ять тисяч) грн. 00 коп. протягом 3 (трьох) днів з моменту підписання відповідного акту виконаних робіт.

28 грудня 2012 року позивачем та відповідачем підписано відповідний акт виконаних робіт (арк.справи 16), яким сторони підтвердили факт належного виконання позивачем своїх обов'язків згідно п.п 1.1.3 п.1.1. Договору. Юридичні послуги надані на суму 5 000,00 грн., Відповідач не мав жодних претензій до позивача.

Відповідно до п.8.2. Договору на момент винесенні рішення у справі договір є чинним.

Таким чином, за актом від 14 вересня 2015 року відповідач повинен був розрахуватися до 18 вересня 2015 (17 вересня 2015 року останній день сплати враховуючи п. 6.1. договору), а за актом від 28 грудня 2012 року із врахуванням вихідних та святкових днів до 12 січня 2013 року (11 січня 2015 року останній день сплати враховуючи п. 6.2. договору).

Однак, зобов'язання за договором відповідач виконав частково, сплативши позивачу 10000, 00 грн., а саме:

- 20 вересня 2012 року - 5 000, 00 грн. згідно акту виконаних робіт від 14.09.2012 р.;

- 2 жовтня 2012 року - 2 966, 90 грн. згідно акту виконаних робіт від 14.09.2012 р.;

- 27 грудня 2012 року - 2 033,10 грн. згідно акту виконаних робіт від 14.09.2012 р. (докази сплати арк.справи17-19).

В матеріалах справи відсутні докази сплати суми боргу за актом виконаних робіт від 28 грудня 2012 року.

З наведеного вбачається, що заборгованість відповідача за договором складає 11000, 00 грн.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, Рівненський апеляційний господарський суд прийшов до висновку про наступне:

Згідно ст.509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 Кодексу.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Як встановлено ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України та ст. 193 ГК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

При цьому, статтею 525 Цивільного кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Статтею 627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до ст.6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Отже, з наявних у матеріалах справи доказів вбачається, що позивач прийняті на себе зобов'язання виконав належним чином, проте, відповідачем розрахунків проведено не було. Докази сплати боргу в матеріалах справи відсутні. Крім цього, з матеріалів справи вбачається, що позивач частково проводив оплату за надані послуги, що свідчить про вчинення сторонами конклюдентних дій, тобто волевиявлення осіб на виконання умов договору.

Судом апеляційної інстанції не приймається до уваги посилання відповідача на відсутність фінансування з Державного бюджету України, як на підставу для звільнення відповідача від оплати виконаних робіт, оскільки в разі відсутності коштів для оплати зазначених робіт, відповідач був вправі та мав фактичну можливість призупинити виконання умов договору з моменту виявлення відсутності коштів для оплати робіт, а не приймати їх результати.

Частина 2 статті 617 Цивільного кодексу України та ч.2 ст.218 Господарського кодексу України передбачають, що відсутність у боржника необхідних коштів, а також порушення зобов'язань контрагентами правопорушника не вважаються обставинами, які є підставою для звільнення боржника від відповідальності за порушення зобов'язання.

Окрім того, статтею 1 Цивільного кодексу України визначено, що однією із ознак майнових відносин є юридична рівність їх учасників, в тому числі й органів державної влади, а тому самі лише обставини, пов'язані з фінансуванням установи чи організації з державного бюджету України та відсутністю у ньому коштів, не виправдовують бездіяльність замовника та не заперечують обов'язку такого органу, який виступає стороною зобов'язального правовідношення, від його виконання належним чином.

Судом також враховуються положення ч.1 ст.96 Цивільного кодексу України згідно якої юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями.

Враховуючи викладене, відсутність бюджетних коштів не виправдовує бездіяльність відповідача і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання, передбаченого договором.

А тому, колегія суддів вважає, що позовні вимоги про стягнення основної суми заборгованості у сумі 11000 грн. задоволено правомірно.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач нарахував відповідачу 8435,74 грн. інфляційних втрат та 913,55 грн. три відсотки річних, з яких: 4607,13 грн. інфляційних втрат та 533,82 грн. три відсотки річних за актом виконаних робіт від 14.09.2012р. за період з 18 вересня 2012 року по 30 червня 2015 року (враховуючи часткові проплати відповідача) та 3828,61 грн. інфляційних втрат та 379,73 грн. три відсотки річних за Актом виконаних робіт від 28.12.2012 р. за період з 12.01.2013р. по 30.06.2015р.

Колегією суддів в апеляційному провадженні було перераховано інфляційні втрати заявлені позивачем та судом першої інстанції. Колегія суддів погоджується з останнім, що за період з 18.09.2012р. по 01.10.2012р. індекс інфляції становить 1000, а відтак позивачем безпідставно нараховано 0,52 грн. за період з 18.09.2012р. по 19.09.2012р. та 4,26 грн. в період з 20.09.2012р. по 01.10.2012р.

Також, судом першої інстанції було вірно встановлено, що за період з 27.12.2012р. по 30.06.2015р. на суму 6000,00 грн. інфляційні втрати становлять 4596,00 грн., в той час як позивач зазначає 4594,33 грн.; за період з 12.01.2013р. по 30.06.2015р. на суму 5000,00 інфляційні втрати становлять 3830, 00 грн., в той час коли позивач заявляє 3828, 61 грн.

Відтак, суд не може вийти за межі заявлених вимог та за період з 27.12.2012р. по 30.06.2015р. та з 12.01.2013р. по 30.06.2015р. бере до уваги розрахунок наведений Позивачем.

Перевіривши в апеляційному провадженні заявлений позивачем розрахунок трьох відсотків річних, колегія суддів приходить до висновку, що останній проведено вірно.

Статтею 33 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст.43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Доводи скаржника зазначені в апеляційній скарзі, апеляційним судом не визнаються такими, що можуть бути підставою згідно ст.104 Господарського процесуального кодексу України для скасування чи зміни оскаржуваного рішення, тому суд апеляційної інстанції вважає, що рішення місцевого господарського суду прийняте у відповідності до норм матеріального та процесуального права і його слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Щодо клопотання фізичної-особи підприємця Долбієва Олександра Володимировича про стягнення витрат, понесених позивачем на правову допомогу адвоката Мотрина Євгена Ростиславовича згідно договору про надання правової допомоги від 07.09.2015р. з Національного природного парку «Дермансько-Острозький» на користь фізичної-особи підприємця Долбієва Олександра Володимировича у розмірі 1000,00 грн., колегія суддів зазаначає наступне.

При розподілі витрат на оплату послуг адвоката, колегія суддів звертає увагу на п.6.5 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 р. № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" в якому вказано, що вирішуючи питання про такий розподіл, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов'язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним порівняно з ціною позову. У зв'язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи.

Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. Докази, які підтверджують розумність витрат на оплату послуг адвоката, повинна подавати сторона, що вимагає відшкодування таких витрат.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні зазначеного клопотання з огляду на розумну необхідність відповідних судових витрат для даної справи, нескладність справи, невеликий обсяг матеріалів, відсутність процесуальних документів за підписом адвоката.

Керуючись, ст.ст. 33, 43, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Рівненський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Національного природного парку "Дермансько-Острозький" на рішення господарського суду Рівненської області від 10.08.15р. у справі № 918/838/15 - залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відмовити в задоволенні клопотання фізичної-особи підприємця Долбієва Олександра Володимировича про стягнення витрат, понесених позивачем на правову допомогу адвоката Мотрина Євгена Ростиславовича згідно договору про надання правової допомоги від 07.09.2015р. з Національного природного парку «Дермансько-Острозький» на користь фізичної-особи підприємця Долбієва Олександра Володимировича у розмірі 1000,00 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий суддя Саврій В.А.

Суддя Дужич С.П.

Суддя Тимошенко О.М.