РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.09.2015Справа №910/15506/15

За позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС"

до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Нова»

про відшкодування шкоди в порядку регресу 7974,12 грн.

суддя Пукшин Л.Г

Представники:

від позивача Шкуропат Г.В. - представник за довіреністю № ГО-14/249 від 19.12.14
від відповідачане з'явились

В судовому засіданні 16.09.15 в порядку ст. 85 ГПК України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду м. Києва передані позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «НОВА» про стягнення страхового відшкодування в розмірі 7974,12 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ПрАТ "Страхова група "ТАС" на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту № А 408061 від 11.09.2014р., внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди виплачено страхове відшкодування власнику пошкодженого автомобіля марки «Skoda», державний номер НОМЕР_1, а тому позивачем відповідно до положень статті 27 Закону України "Про страхування" та статей 993, 1191 Цивільного кодексу України отримано право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду. Оскільки, цивільна відповідальність власника транспортного засобу - автомобіля "Volkswagen", державний номер НОМЕР_2, водій якого визнаний винним у скоєнні ДТП, була застрахована ПрАТ «СК «НОВА», позивачем було направлено останньому вимогу. Враховуючи, що відповідачем не відшкодовано заявлену суму заборгованості, позивач просить стягнути з відповідача 7974,12 грн. в якості виплати страхового відшкодування.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.06.2015 порушено провадження у справі № 910/15506/15 за вказаною позовною заявою та призначено розгляд справи в судовому засіданні на 12.08.2015.

05.08.15 відповідачем через канцелярію суду подано письмове клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з неможливістю забезпечити явку уповноваженого представника.

07.08.15 через канцелярію суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач заперечує проти стягнення 2760,35 грн., що складають коефіцієнт фізичного зносу, який, за твердженням відповідача, має бути врахований при розрахунку витрат, пов'язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу.

В судове засідання 12.08.15 з'явився представник позивача, який надав документи на виконання вимог ухвали суду, проти клопотання відповідача не заперечував, а також заявив усне клопотання про відкладення розгляду справи для можливості надання додаткових доказів та подав письмове клопотання про продовження строку розгляду спору.

Ухвалою суду від 12.08.15 було продовжено строк вирішення спору та відкладено розгляд справи на 16.09.15.

У судове засідання, призначене на 16.09.2015, з'явився представник позивача, який надав документи на виконання вимог ухвали, пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача вимоги ухвали суду не виконав, відзив на позовну заяву не надав, про причини неявки суд не повідомив, хоча про дату та час судового засідання повідомлений належним чином.

Зважаючи на те, що нез'явлення представника відповідача не перешкоджає розгляду справи по суті, а матеріали справи є достатніми для вирішення спору в даному судовому засіданні, суд вважає за можливе розглянути позов за відсутності представників сторін, за наявними у справі матеріалами згідно з вимогами статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

11 вересня 2014 року за договором добровільного страхування наземного транспорту № А 408061 ПрАТ «Страхова група «ТАС» (далі - позивач) було застраховано автомобіль марки «Skoda», державний номер НОМЕР_1 (п. 212 Додаток № 1 до договору), страхувальник та вигодонабувач - іноземне підприємство «Кока-Кола Беверіджиз», строк дії договору з 13.09.14 по 12.09.15.

Згідно Довідки про дорожньо-транспортну пригоду № 62331818, 23.04.2015р. на Дніпровській набережній в м. Києві мала місце дорожньо-транспортна пригода - зіткнення за участю автомобілів «Skoda», державний номер НОМЕР_1, що належить Іноземному підприємству «Кока-Кола Беверіджиз», під керуванням водія ОСОБА_3 та автомобіля "Volkswagen", державний номер НОМЕР_2, що належить ОСОБА_4, під керуванням власника.

ДТП сталася в результаті порушення водієм ОСОБА_4 вимог п.п. 13.1 Правил дорожнього руху України, якого визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП України постановою Дарницького районного суду м. Києва від 22.05.2015р. у справі № 753/8185/15-п.

23.04.15 страхувальник звернувся до позивача із заявою про виплату страхового відшкодування на розрахунковий рахунок СТО.

Фактичні витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу марки «Skoda», державний номер НОМЕР_1, в результаті його пошкодження при ДТП, відповідно до рахунку СТО - ТОВ «Автоцентр Прага Авто на Кільцевій» від 28.04.15 № САСТ-478341 склали 8257,62 грн..

За страховим випадком - ДТП що сталась 23.04.2015р. за участю застрахованого автомобіля «Skoda», державний номер НОМЕР_1, згідно складеного страхового акту № 88108/40/2015 від 22.05.15 позивачем було визначено суму страхового відшкодування в розмірі 7974,12 грн., виплата якого підтверджується платіжним дорученням № 51450 від 27.05.15.

Частиною 36.2 статті 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що якщо страховик, здійснюючи страхове відшкодування, не може оцінити її загальний розмір у зв'язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, виплата страхового відшкодування здійснюється у розмірі заподіяної шкоди, оціненої страховиком. Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи, якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

У листі Верховного Суду України від 19.07.2011 "Судова практика розгляду цивільних справ, що виникають з договорів страхування" роз'яснено, що, визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суди, у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди, повинні виходити з фактичної (реальної) суми, встановленої висновком автотоварознавчої експертизи або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.

Статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 ЦК України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Таким чином, до позивача перейшло право зворотної вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Частиною другою статті 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Вина водія ОСОБА_4, який керував автомобілем «Volkswagen», державний номер НОМЕР_2, підтверджується постановою Дарницького районного суду м. Києва від 22.05.2015р. у справі № 753/8185/15-п.

Пунктом 36.4 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» передбачено, що виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків.

З матеріалів справи вбачається, що між відповідачем, як страховиком, та ОСОБА_4 як страхувальником, було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що діяв станом на 23.04.15 (Поліс АІ/0546067), відповідно до якого забезпечений транспортний засіб - автомобіль «Volkswagen», державний номер НОМЕР_2, ліміт відповідальності за заподіяну шкоду майну становить 50 000,00 грн., розмір франшизи 0 грн.

Таким чином відповідач є відповідальною особою за завдані збитки власнику автомобіля «Skoda», державний номер НОМЕР_1, відповідно до положень Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» в межах, передбачених договором обов'язкового страхування цивільної відповідальності, а до позивача як страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором добровільного страхування наземних транспортних засобів № А 408061 від 11.09.2014р., перейшло право вимоги, яке потерпіла особа мала до відповідача як особи, відповідальної за завдані збитки.

Аналогічні висновки по застосуванню положень закону містяться у постанові Верховного Суду України судової палати у господарських справах від 25 листопада 2008 року (справа 11/406-07), а також і у постанові Верховного Суду України № 3-118гс11 від 07.11.2011р. (справа № 48/562), які згідно ч. 2 ст. 82 ГПК України є обов'язкові до врахування судом при прийнятті рішення у справі.

За чинним законодавством України окрім особи, винної у завданні шкоди, потерпілий у ДТП має також право одержати майнове відшкодування або за рахунок страхової організації, якою застраховане його майно, за правилами і в порядку, встановленому Цивільним кодексом України та Законом України «Про страхування», або за рахунок страховика, яким застраховано відповідальність особи, що володіє транспортним засобом, водія якого визнано винним у ДТП, за правилами та у порядку, встановленому ЦК України та Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Право потерпілого обрати той чи інший спосіб захисту чинним законодавством не обмежене. В даному випадку потерпілий звернувся за відшкодуванням майнової шкоди до позивача, який застрахував його майно - автомобіль «Skoda», державний номер НОМЕР_1.

В розумінні положень Закону «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивач набув (в порядку регресу) право на виплату страхового відшкодування від страховика винної особи.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до пункту 12.1 статті 12 Закону України „Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено, що страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи.

За таких обставин, розмір страхового відшкодування, який зобов'язаний сплатити відповідач позивачу в порядку регресу становить 7974,12 грн., що відповідає розміру позовних вимог.

В матеріалах справи наявна копія заяви позивача на адресу відповідача на виплату страхового відшкодування в порядку регресу за вих. № Г.04.0.0/93 від 29.05.2015р., що була отримана відповідачем 04.06.15.

Заперечення відповідача щодо необхідності застосування коефіцієнту фізичного зносу спростовуються наступним.

Згідно з ч. 1 ст. 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Таким чином, розмір регресного відшкодування, право вимоги виплати якого відповідачем виникло у позивача, обмежений лише фактичними витратами (платежами) страховика (позивача), здійсненими на користь страхувальника, чим спростовується твердження відповідача про необхідність зменшення заявленої позивачем до стягнення суми регресного відшкодування з врахуванням зносу транспортного засобу, пошкодженого внаслідок ДТП.

Як встановлено судом, позивач, виконуючи свої зобов'язання перед страхувальником за Договором добровільного страхування № А 408061 від 11.09.2014р, виплатив останньому суму страхового відшкодування в розмірі 7974,12 грн.

Умовами пп.14.2.1 Договору добровільного страхування № А 408061 від 11.09.2014р., передбачено, що якщо транспортний засіб застрахований на умовах «Без урахування зносу», то коефіцієнт зносу приймається рівним нулю.

Таким чином, розмір страхового відшкодування визначається за правилами, встановленими у договорі добровільного страхування № А 408061 від 11.09.2014р, в якому не передбачено обов'язку складання звіту про оцінку вартості збитку, нанесеного власнику пошкодженого колісного транспортного засобу.

Відповідно до ст.22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відшкодовує у встановленому законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди майну третьої особи.

У зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України (ст.29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Суд зазначає, що з системного аналізу наведених норм вбачається, що під належним чином оціненою шкодою у Законі України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розуміється шкода, оцінена насамперед страховою кампанією. Аналогічну правову позицію наведено у постанові від 17.02.2015р. Вищого господарського суду України по справі №922/3853/14.

Як вказувалось, позивачем було здійснено розрахунок суми страхового відшкодування у відповідності до умов укладеного між ним та страхувальником договору № А 408061 від 11.09.2014р на підставі рахунку станції технічного обслуговування, що рекомендована страховиком. До того ж, судом зазначалось, що умовами означеного правочину передбачено визначення суми страхового відшкодування без урахування коефіцієнту фізичного зносу.

Тобто, посилання відповідача у даному випадку на необхідність вирахування коефіцієнту фізичного зносу для визначення суми, що підлягає виплаті позивачу, є безпідставними. Аналогічну правову позицію стосовно визначення обсягів права вимоги, яке переходить до страховика, який виплати страхове відшкодування до особи, що відповідальна за спричинення збитків, наведено у постановах від 15.01.2015р. Верховного Суду України по справі № 3-50гс15 та від 30.06.2015р. Вищого господарського суду України по справі №910/27368/14.

При цьому, слід наголосити, що за приписами ст.11128 Господарського процесуального кодексу України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 111 16 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

За таких обставин, господарський суд дійшов висновку, що заперечення відповідача, які наведено у відзиві стосовно відсутності правових підстав для стягнення з останнього страхового відшкодування в розмірі 2760,35 грн. є безпідставними та такими, що позбавлені належного доказового обґрунтування.

Згідно ч. 5 статті 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 34, 44, ч. 5 ст. 49, ст.ст. 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «НОВА» (02660, м. Київ, вул. М. Раскової, буд.11, ідентифікаційний код 31241449) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» (03062, м. Київ, просп. Перемоги, буд. 65, ідентифікаційний код 30115243) страхове відшкодування в розмірі 7974 (сім тисяч дев'ятсот сімдесят чотири) грн. 12 коп. та судовий збір у розмірі 1 827 (одна тисяча вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 18.09.2015 р.

Суддя Л.Г. Пукшин