КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" вересня 2015 р. Справа№ 910/9247/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Агрикової О.В.

суддів: Чорногуза М.Г.

Рудченка С.Г.

при секретарі судового засідання: Білецький Л.І.,

за участю представників сторін:

від позивача - Галкін М.Г. (дов. № б/н від 26.02.2015 року);

від відповідача - Сова Н.В. (дов. №10/00-52 від 16.06.2015 року);

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Спільного українсько-російсько-англійського товариства з обмеженою відповідальністю "Славсант"

на рішення господарського суду міста Києва від 02.07.2015 року

у справі №910/9247/15 (суддя Л.Д. Головатюк)

за позовом Спільного українсько-російсько-англійського товариства з обмеженою відповідальністю "Славсант", Луганська обл., с. Рафайлівка

до Публічного акціонерного товариства "БАНК ФОРУМ", м. Київ

про визнання правовідносин припиненими, -

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2015 року Спільне українсько-російсько-англійське товариство з обмеженою відповідальністю "Славсант" звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "БАНК ФОРУМ" про визнання правовідносин припиненими.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 02.07.2015 року у справі №910/9247/15 в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявності підстав для визнання припиненими правовідносин по кредитному договору №1-0021/12/22-KL від 08.11.2013 року.

Не погодившись із вказаним рішенням, Спільне українсько-російсько-англійське товариство з обмеженою відповідальністю "Славсант" подало до Київського апеляційного господарського суду скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 02.07.2015 року по справі №910/9247/15 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що місцевим господарським судом було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми матеріального і процесуального права.

Також, до апеляційної скарги Спільного українсько-російсько-англійського товариства з обмеженою відповідальністю "Славсант" додано клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку на подання апеляційної скарги на рішення господарського суду міста Києва від 02.07.2015 року у справі №910/9247/15.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 27.08.2015 року клопотання Спільного українсько-російсько-англійського товариства з обмеженою відповідальністю "Славсант" про відновлення пропущеного процесуального строку для подання апеляційної скарги на рішення господарського суду міста Києва від 02.07.2015 року у справі №910/9247/15 задоволено; відновлено пропущений процесуальний строк для подання апеляційної скарги; прийнято апеляційну скаргу до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя Агрикова О.В., судді Чорногуз М.Г., Рудченко С.Г. та призначено розгляд справи на 16.09.2015 року.

15.09.2015 року до канцелярії Київського апеляційного господарського суду надійшов відзив вих.№б/н від 15.09.2015 року відповідача, у відповідності до якого останній просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення місцевого суду без змін.

В судове засідання, призначене на 16.09.2015 року, з'явились представники сторін, надали усні пояснення по суті спору, відповіли на запитання суду.

Представник позивача просив задовольнити апеляційну скаргу.

Представник відповідача заперечував щодо задоволення апеляційної скарги.

Статтею 101 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 08.11.2013 року між Публічним акціонерним товариством "Банк Форум" (далі за текстом - кредитор) та Спільним українсько-російсько-англійським товариством з обмеженою відповідальністю "Славсант" (далі за текстом - позичальник) було укладено кредитний договір № 1-0021/13/22 - KL (далі за текстом - кредитний договір) (а.с. 19-31).

Надалі, до вказаного кредитного договору було укладено ряд додаткових договорів, відповідно до яких внесено зміни до умов кредитного договору.

У відповідності до п.1.1. вказаного договору кредитор зобов'язався на умовах, визначених даним договором надавати позичальнику кредитні кошти окремими частинами на засадах повернення, строковості, платності та цільового характеру використання, в межах визначеної договором граничної суми коштів, а позичальник зобов'язався вчасно погашати кредитору заборгованість за кредитом, а також сплачувати на користь кредитора проценти та комісії в розмірі, в строки (терміни) та на умовах, визначених договором.

Згідно з додатковим договором №3 від 22.01.2014 року до кредитного договору, сторони визначили, що починаючи з 22.01.2014 року максимальна заборгованість позичальника не може перевищувати кредитний ліміт в сумі 15 000 000,00 грн.

У відповідності до п. 1.4 кредитного договору кінцевий термін, до настання якого (включно) здійснюється надання кредиту та має бути повністю погашена заборгованість за кредитом, встановлюється 29.08.2014 року.

Відповідно до пункту 4.2. кредитного, договору сторони домовились, що з метою погашення вимог за цим договором позичальник доручає кредитору здійснювати договірне списання грошових коштів з поточного рахунку позичальника, а також з будь-яких інших рахунків (поточних, вкладних) позичальника, що будуть відкриті у кредитора.

Так доручення можуть бути реалізовані кредитором за умови настання терміну виконання позичальником своїх зобов'язань щодо погашення заборгованості за кредитом та/або сплати процентів та/або комісій з моменту настання такого терміну і в сумі, яка дорівнює сумі заборгованості позичальника перед кредитором, включаючи можливу неустойку (штра, пеню), а у випадку недостатності коштів для повного виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором - кошти в наявній (доступній) сумі.

Згідно з пунктом 4.2.1. кредитного договору сторонами погоджено, що договірне списання здійснюється на підставі кредитного договору з оформленням кредитором відповідного розрахункового документу (меморіальний ордер тощо) без будь - яких додаткових погоджень з боку позичальника. При договірному списанні на підставі кредитного договору кредитор одночасно виступатиме і отримувачем коштів і банком отримувача.

29.08.2013 року між Публічним акціонерним товариством "Банк Форум" (банк) та Спільним українсько-російсько-англійським товариством з обмеженою відповідальністю "Славсант" (клієнт) було укладено договір банківського рахунку №1- 62200/259777 (далі за текстом - договір банківського рахунку) (а.с. 37-42).

Згідно з п. 2.1. договору банківського рахунку, банк відкриває клієнту поточний рахунок для здійснення розрахунково-касових операцій та зберігання коштів на ньому.

Пунктом 3.1.11. договору банківського рахунку передбачено, що банк має право здійснювати на свою користь договірне списання коштів з рахунку клієнта з метою здійснення розрахунків (погашення вимог банка) за договором банківського рахунку та/або будь - якими іншими договорами про надання банківських послуг, укладеними або такими, що будуть укладені між сторонами. Зазначене право на договірне списання коштів може бути реалізоване банком за умови настання терміну виконання клієнтом своїх відповідних зобов'язань (обов'язків) щодо здійснення розрахунків (платежів) в сумі, яка дорівнює розміру таких зобов'язань (обов'язків) за договором банківського рахунку та/або будь-якими іншими договорами про надання банківських послуг, укладеними або такими, що будуть укладені, між сторонами, а у випадку недостатності коштів для здійснення розрахунків в повному розмірі - кошти в наявній (доступній) сумі.

У відповідності до п. 4.5. договору банківського рахунку клієнт доручає банку здійснювати договірне списання заборгованості клієнта перед банком за надані послуги/проведені операції за договором банківського рахунку та/або іншими договорами, укладеними між банком та клієнтом. Сторони домовились, що сума такої заборгованості списується у першочерговому порядку.

Спір у справі, на думку позивача, виник у зв'язку з тим, що відповідачем не здійснено зарахування зустрічних однорідних вимог, на підставі чого позивач звернувся до суду з позовом про визнання припиненими правовідносин за кредитним договором № 1-0021/13/22- KL від 08.11.2013 року.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

У відповідності до положень ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Дослідивши зміст укладеного між сторонами договору, який наразі оскаржується, колегією суддів встановлено, що вказаний договір за своєю правовою природою є кредитним договором.

В силу положень ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Як вбачається з матеріалів справи, також між сторонами було укладено договір банківського рахунку.

У відповідності до ст. 1066 Цивільного кодексу України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Згідно зі ст. 1071 Цивільного кодексу України банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження.

Обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом (стаття 1074 Цивільного кодексу України).

Оскільки станом на 06.03.2014 року загальна заборгованість позивача складала 25 108 737,13 грн., а разом на поточному рахунку позивача та депозитному на вказану дату знаходилося 27 845 400,50 грн., то позивач вважає, що зобов'язання за кредитним договором мають бути припиненими внаслідок зарахування зустрічних однорідних вимог, у зв'язку з чим, позивач звернувся до відповідача з заявою вих. №242/02-24 від 06.03.2014 року про зарахування зустрічних однорідних вимог.

Згідно зі ст.ст. 32-34 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь - які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ані наявність грошових коштів на рахунках позивача у відповідних розмірах, ані розмір заборгованості станом на 06.03.2014 року матеріалами справи не підтверджений.

Згідно довідки вих.№7632/12 від 04.06.2015 року (а.с. 63) публічне акціонерне товариство «Банк Форум» повідомило, що за результатами перевірки архівних документів за вхідним номером №678 від 06.03.2014року міститься лист іншого товариства.

Крім того, в матеріалах справи відсутні відповідні банківські виписки, що станом на 06.03.2014 року на поточному рахунку позивача №9777 в ПАТ "Банк Форум" знаходилось 15 325 608,00 грн.

Також, колегія суддів зазначає, що рішенням Господарського суду Харківської області від 15.05.2015 року у справі №922/928/15 встановлена заборгованість позивача перед відповідачем за кредитним договором в розмірі 7 675 787,59 грн. станом на 14.01.2015 року.

У відповідності до ст. 35 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно викладеного в рішенні Господарського суду Харківської області від 15.05.2015 року по справі №922/928/15 обов'язок по сплаті процентів за кредитним договором виник лише 31.03.2014 року, зустрічний обов'язок по поверненню депозиту виник лише 14.10.2014 року.

Згідно умов кредитного договору кінцевий термін повного погашення заборгованості за кредитом - 29.08.2014 року.

Переказ коштів - рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому у готівковій формі. Ініціатор та отримувач можуть бути однією і тією ж особою (п. 1.24 ст. 1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні").

Враховуючи вище наведене, зобов'язання щодо переказу коштів з рахунку позивача, відкритому у відповідача, на його рахунок в іншому банку чи на рахунок контрагента позивача є майновим зобов'язанням.

Відповідно до ст. 601 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Зарахування зустрічних однорідних вимог є способом припинення одночасно двох зобов'язань в одному із яких одна сторона є кредитором, боржником, а в другому навпаки (боржник у першому зобов'язанні є кредитором у другому).

Крім того, вимоги які можуть підлягати зарахуванню мають відповідати таким умовам: 1) бути зустрічними (кредитор за одним зобов'язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов'язанням є кредитором за другим); 2) бути однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду, у зв'язку з чим зарахування як спосіб припинення зазвичай застосовується до зобов'язань по передачі родових речей, зокрема грошей). Правило про однорідність вимог розповсюджується на їх правову природу, але не стосується підстави виникнення такої вимоги. Отже, допускається зарахування однорідних вимог, які випливають із різних підстав (різних договорів тощо); 3) строк виконання щодо таких вимог настав, не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги.

Відповідно до ст. 26 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" платник при укладенні договорів із банком має право передбачити договірне списання грошей із своїх рахунків на користь банку платника та/або третіх осіб. Договірне списання здійснюється за платіжною вимогою отримувача або за меморіальним ордером, оформленим банком.

У разі, якщо кредитором за договором є обслуговуючий платника банк, право банку на проведення договірного списання передбачається в договорі на розрахунково- касове обслуговування або в іншому договорі про надання банківських послуг.

Якщо кредитором за договором є банк, що обслуговує платника, то право цього банку на здійснення договірного списання передбачається в договорі банківського рахунку або іншому договорі про надання банківських послуг. Договір може містити інформацію, яка потрібна банку для списання ним коштів з рахунку платника (п.6.5 Постанови НБУ №22 "Про затвердження Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті").

Враховуючи викладене, відповідач мав право, але не був зобов'язаний здійснювати договірне списання коштів з рахунків позивача, а тому твердження позивача про здійснення договірного списання саме як зобов'язання відповідача є таким, що не відповідає дійсності.

За умовами договору банківського рахунку та згідно положень чинного законодавства договірне списання є правом банку, а не його обов'язком.

Отже, підстави стверджувати, що між сторонами були наявні зустрічні однорідні зобов'язання, відсутні.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для визнання правовідносин за кредитним договором №1-0021/13/22-KL припиненими.

Доводи скаржника, наведені в апеляційній скарзі, зводяться до намагань надати їм перевагу над встановленими судом першої інстанції обставинами, та переоцінити ці обставини, однак, які не впливають на результат розгляду справи.

З огляду на викладене вище, колегія суддів дійшла до висновку про те, що місцевий господарський суд, виконавши всі вимоги процесуального закону і всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права, в рішенні місцевого господарського суду повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Таким чином, колегія суддів встановила, що обставини, на які посилається скаржник, не можуть бути підставою для зміни або скасування рішення господарського суду міста Києва від 02.07.2015 року у справі №910/9247/15.

Керуючись статтями 33, 34, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Спільного українсько-російсько-англійського товариства з обмеженою відповідальністю "Славсант" на рішення господарського суду міста Києва від 02.07.2015 року у справі №910/9247/15 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 02.07.2015 року у справі №910/9247/15 залишити без змін.

3. Справу №910/9247/15 повернути до господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя О.В. Агрикова

Судді М.Г. Чорногуз

С.Г. Рудченко