ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________
УХВАЛА

"15" вересня 2015 р.Справа № 5023/5847/11 вх. № 5847/11

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Міньковського С.В.

при секретарі судового засідання Юр'євій Л.М.

за участю сторін: ліквідатор - ОСОБА_2,

пр-к ПАТ "ВТБ Банк" - ОСОБА_1 (дов. від 30.03.15 р.),

пр-к ОСОБА_3 - ОСОБА_4 (договір б/н про надання юр. послуг від 26.08.15 р.),

розглянувши заяву ПАТ "ВТБ Банк" про визнання недійсним правочинів з реалізації 3-х кімнатної квартири.

По справі за заявою ФОП ОСОБА_3, м. Харків

до ФОП ОСОБА_3, м. Харків

про визнання банкрутом

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою суду від 26.08.15 р. було відкладено розгляд заяви ПАТ "ВТБ Банк" про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 30.07.2011 р. трьохкімнатної квартири №16, що розташована за адресою: м. Харків, вул. Балакірєва, буд. 46, загальною площею 64,3 кв.м. Зобовязано ТБ "Правопорядок" надати суду відзив на заяву ПАТ "ВТБ Банк", ПАТ ВТБ Банк" зобовязано надіслати на адресу організатора аукціону копію заяви про визнання правочинів недійсними. Докази надати суду, представника банкрута було зобовязано за три дні до судового засідання надати суду письмові заперечення на заяву банку, а також документи в їх обґрунтування.

В судове засідання колишній ліквідатор арбітражний керуючий ОСОБА_5 та гр. ОСОБА_6 не з'явились, поважні причини неявки суду не представили, відзив на заяву банка не надали, хоча про час та місце розгляду заяви були повідомлені ухвалою суду належним чином .

Згідно з п.3.9.2. Постанови ВГСУ від 26.12.2011р. № 18 Про деякі питання практики застосування Господарсько процесуального кодексу України судами першої інстанції визначено, що у випадку незявлення в засіданні господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участи, якщо ухвалу, в який зазначено час та місце такого засідання, надіслана сторонам у відповідному порядку.

Представник ПАТ "ВТБ Банк" на виконання вимог ухвали суду надав суду докази направлення сторонам копії заяви про визнання договору купівлі-продажу від 15.10.11 р. нежитлових приміщень недійсними.

Представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 надала суду відзив на заяву банку про визнання угоди недійсною, в якій письмово заперечує на заяву банку, посилаючись на те, що ст. 15 Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" регулює порядок проведення саме аукціону, а не підготовку до нього, що визначає Закон України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» в редакції до 19.01.2013р. (далі - Закон про банкрутство); внесення грошових коштів на депозитний рахунок нотаріуса у відповідності до ч.7 ст. 48 Закону про банкрутство не деталізовано нормою цієї статті Закону про банкрутство; зміст договору купівлі-продажу від 30.07.2011р. не суперечить вимогам чинного законодавства; відповідно до вимог ч.5 ст. 3-1 Закону про банкрутство ліквідатор не був зобовязаним повідомляти заставного кредитора про час, місце та умови продажу заставного майна.

Ліквідатор арбітражний ОСОБА_2 у письмовому відзиву підтримує заяву банку у повному обсязі, посилаючись на відсутність звітів про оцінку майна щодо вартості нерухомості, порушення ліквідатором ОСОБА_5 вимог ст. 15 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", вимог ч.4 ст. 20 Закону про банкрутство в редакції від 19.01.13 р.

Розглянувши заяву та уточнену заяву банку про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 30.07.11 р. 3-х кімнатної квартири № 16 за адресою: м. Харків, вул. Балакірєва, буд. 46, заг. площею 64,3 кв.м., додані до заяви документи, вислухавши пояснення представників сторін, суд зазначає, що з доданих до заяви банку документів вбачається, що між колишнім ліквідатором ФОП ОСОБА_3 арбітражним керуючим ОСОБА_5 та гр. ОСОБА_6 30.07.2011р. був укладений договір купівлі-продажу 3-хкімнатної квартири заг.площею 64,3 кв.м., яка знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Балакірєва, будинок №46. Договір був посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_7. За цим договором колишнім ліквідатором банкрута ОСОБА_5, що діяв на підставі Постанови господарського суду Харківської області від 20.07.2011р., була продана гр. ОСОБА_6 вищезазначену нерухомість за ціною 87 890 грн згідно протоколу аукціону від 26.07.2011р. Спірна нерухомість знаходилася в іпотеці ПАТ ВТБ «Банк» відповідно до договору іпотеки № 119Ф-СК-400/z/1 від 17.06.2008р. в забезпечення виконання умов кредитного договору № 119Ф-СК-400 від 17.06.2008р. Борг банкрута перед банком дорівнював суму 3 692 435,23 грн (том. 2.,арк. справи 15-42).

Відповідно до статті 1 Закону про банкрутство ліквідатор фізична особа, яка відповідно до рішення господарського суду організовує здійснення ліквідаційної процедури боржника, визнаного банкрутом та забезпечує задоволення визнаних судом вимог кредиторів у встановленому цим Законом порядку.

Згідно з ч.6 ст. 3-1 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом встановлені засади діяльності ліквідатора, однією із яких є сумлінно та розумно, з урахування інтересів боржника та його кредиторів виконувати свої права та обовязки. При цьому сумлінність або добросовісність має трактуватися як категорія моральна, що відображає врахування особою інтересів інших учасників господарських правовідносин, публічного інтересу тощо, а розумність - як категорія інтелектуальна, що припускає адекватність оцінки особою цінності певного цивільного права, доцільності своїх дій, наслідки здійснення або нездійснення цивільного права. Тобто, під час реалізації своїх прав та обов'язків арбітражний керуючий (ліквідатор) зобов'язаний діяти добросовісно, розсудливо, з метою, з якою ці права та обов'язки надано (покладено), обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на підставі, у межах та спосіб, що передбачені Конституцією та законодавством України про банкрутство.

Відповідно до статті 25 Закону про банкрутство визначено, що ліквідатор з дня свого призначення здійснює такі повноваження: приймає до свого відання майно боржника, вживає заходів по забезпеченню його збереження; виконує функції з управління та розпорядження майном банкрута; здійснює інвентаризацію та оцінку майна банкрута згідно з законодавством, реалізує майно банкрута для задоволення вимог, включених до реєстру вимог кредиторів, у порядку, передбаченому цим Законом, тощо.

Проте, ліквідатором ОСОБА_5 на виконання вимог ст. 25, 47-49 Закону про банкрутство не було здійснено інвентаризацію майна банкрута і в матеріалах справи такі доказі відсутні, що є порушенням приписів Закону про банкрутство та обовязків ліквідатора. Не проведення ліквідатором інвентаризації майнових активів банкрута засвідчує ухвала господарського суду від 12.12.2013р., на підставі якої було задоволено скаргу ПАТ "ВТБ Банк" на дії ліквідатора ОСОБА_5 та звільнено ліквідатора ОСОБА_5 від виконання обов'язків ФОП ОСОБА_3

Відповідно до частини 1 ст. 25 Закону про банкрутство та ст.47-49 Закону про банкрутство, які визначають особливості здійснення судового провадження у справі про банкрутство субєктів підприємницької діяльності, встановлено обовязок ліквідатора розглядати в установленому порядку вимоги кредиторів, у тому числі поточні, складати реєстр грошових вимог кредиторів, оскільки ліквідатор з моменту його призначення виконує функції з управління та розпорядження майном банкрута та формує ліквідаційну масу. Проте, ліквідатором ОСОБА_5 не надано суду доказів розгляду в установленому порядку вимог банку (заяви з грошовими вимогами), а саме: ПАТ ВТБ Банк, м. Київ - на суму 3 692 435,23 грн. (т. 2 арк. справи. 15-41), ліквідатором не складений реєстр вимог кредиторів, що є порушенням вимог Закону про банкрутство та свідчить про фактичне усунення ліквідатора від обов'язку формування та визначення кредиторської заборгованості (активу) та ліквідаційної маси (пасиву) банкрута. Це підтверджується ухвалою господарського суду від 12.12.2013р. Вищезазначене вказує на те, що ліквідатор ОСОБА_5 не повинен був при відсутності документального підтвердження активу і пасиву банкрута, та при відсутності інвентаризації майна банкрута, здійснювати подальші заходи, направлені на реалізацію активів банкрута.

Згідно ст. 29 Закону про банкрутство ліквідатор зобов'язаний здійснити оцінку виявленого майна у порядку встановленому законодавством про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність та у відповідності до ст. 30 цього Закону здійснює продаж виявленого майна (рухомого або нерухомого) на відкритих торгах.

Для здійснення оцінки майна арбітражний керуючий залучає на підставі договору суб'єктів оціночної діяльності - суб'єктів господарювання з оплатою їх послуг за рахунок коштів, одержаних від виробничої діяльності боржника, визнаного банкрутом, або реалізації його майна, якщо інше не встановлено комітетом кредиторів. Згідно ст. 3 Закону України Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні від 12.07.2001р. за № 2658-111 (далі - Закон про оцінку) - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в статті 9 цього Закону (далі - нормативно-правові акти з оцінки майна), і є результатом практичної діяльності суб'єкта оціночної діяльності.

У відповідності до ст. 10 Закону про оцінку передбачено, що оцінка майна проводиться на підставі договору між субєктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання та замовником оцінки. У відповідності до ст. 11 Закону про оцінку договір на проведення оцінки майна укладається в письмовій формі, який повинен містити істотні умови договору. Згідно до ст. 12 Закону про оцінку передбачено, що звіт про оцінку майна є документом, який повинен містити висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється печаткою та підписом керівника суб'єкта оціночної діяльності.

Проте в матеріалах справи відсутній договір між ліквідатором ФОП ОСОБА_3 арбітражним керуючим ОСОБА_5 та субєктом оціночної діяльності щодо проведення оцінки вищевказаного нерухомого майна банкрута. Наданий представником боржника ОСОБА_4 до письмових заперечень звіт про оцінку вищевказаної 3-х кімнатної квартири загальною площею 64,3 кв.м., проведений ПП «Агентство оцінки майна та землі» від 20.07.2011р., замовником якого є ліквідатор ОСОБА_5, не може прийняти до уваги оскільки, як свідчать матеріали справи, постанова про визнання боржника банкрутом була виготовлена та надіслана господарським судом після проведення судового засідання сторонам та учасникам провадження 21.07.2011р. вих. № 016544 (том. 2, арк. справи 7-11). Та в матеріалах справи відсутні докази того, що призначений судом ліквідатор ОСОБА_5 особисто отримав постанову суду у відповідності до приписів ст.87 ГПК України саме 20.07.2011р., після чого ліквідатором був укладений договір на проведення оцінки нерухомого майна 20.07.2011р. і в цей же день ПП «Агентство оцінки майна та землі» на виконання умов такого договору був проведений та переданий ліквідатору звіт про оцінку вищевказаної нерухомості.

Відповідно до ч.1, 2 ст.30 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" після проведення інвентаризації та оцінки майна банкрута ліквідатор розпочинає продаж майна банкрута на відкритих торгах, якщо комітетом кредиторів не встановлено інший порядок продажу майна банкрута.

Ліквідатор забезпечує через засоби масової інформації оповіщення про порядок продажу майна банкрута, склад, умови та строки придбання майна. Порядок продажу майна банкрута, склад, умови та строки придбання майна погоджуються з комітетом кредиторів.

Частиною 3 ст.30 Закону передбачено, що у разі надходження двох і більше пропозиції щодо придбання майна ліквідатор проводить конкурс (аукціон). Порядок проведення конкурсу (аукціону) визначається згідно із Законом України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)".

Слід зазначити, що стаття 30 Закону про банкрутство встановлює відкриті торги (аукціон) як форму конкурентного продажу майна банкрута. Така форма є більш ефективна, тому що дає можливість ліквідатору продати майна боржника за більш вигідною ціною, ніж за адресної реалізації майна. В звязку з чим ліквідатор, у разі надходження до нього двох пропозицій щодо придбання вищезазначеного нерухомого майна зобовязаний здійснити продаж цього майна на аукціоні у відповідності до приписів Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)".

Статтею 15 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" передбачено, що інформація про об'єкти, що підлягають продажу на аукціоні, за конкурсом, публікується не пізніш як за 30 календарних днів до дати проведення аукціону, конкурсу в інформаційних бюлетенях органів приватизації, місцевій пресі, інших друкованих виданнях, визначених органами приватизації.

Таким чином інформація про проведення аукціону має бути опублікована не пізніш як за 30 календарних днів до дати проведення аукціону, конкурсу і лише в друкованих виданнях, визначених органами приватизації.

Проте, як свідчать матеріали справи (том 5), ліквідатор ОСОБА_5, уклавши договір на організацію та проведення відкритих торгів (аукціону) 20.07.2011р. з ТБ «Правопорядок», не дотримав тридцятидений строк, після якого можливо проведення аукціону з продажу вищезазначених нежитлових приміщень у процедурі судової ліквідації, оскільки аукціон з продажу нерухомості відбувся після визнання боржника банкрутом (постанова господарського суду 20.07.2011р.) на сьомий день 26.07.2011р. А крім того, оголошення в біржовому віснику «Правопорядок» 21.07.2011р. № 24(61) не може бути прийнято до уваги як належний доказ забезпечення ліквідатором через засоби масової інформації оповіщення про порядок продажу майна банкрута, склад, умови та строки придбання майна, оскільки Біржовій вісник «Правопорядок» ТБ «Правопорядок» (юридична адреса: м. Карлівка, Полтавська область) не входить до переліку друкованих видань, що визначений органами приватизації.

Отже, реалізацію нерухомого майна банкрута ФОП ОСОБА_3 було здійснено ліквідатором ОСОБА_5 не прозоро, не сумлінно та не розумно, без урахування інтересів боржника та його кредиторів, що є порушенням приписів ч.6 ст.3-1 Закону про банкрутство. Умови проведення аукціону не надали можливості здійснити продаж майна на конкурентних засадах.

На цей час, як встановлено судом, Товарна Біржа «Правопорядок» ліквідована (ухвала господарського суду Харківської області від 26.06.2012р. по справі №5023/1083/12).

Щодо посилання ПАТ ВТБ Банк на порушення ліквідатором вимог ч. 5 ст. 3-1 Закону про банкрутство, якою встановлено, що арбітражний керуючий зобов'язаний повідомляти комітет кредиторів та кредиторів, вимоги яких забезпечені заставою, про час, місце та умови продажу заставного майна окремим рекомендованим листом з повідомленням про вручення (частину п'яту статті 3-1 доповнено новим абзацом згідно із Законом N 3795-VI від 22.09.2011 ), то відповідні зміни до ч. 5 ст. 3-1 Закону про банкрутство набрали чинності 16.10.2011 року. Проте аукціон з реалізації вищезазначеного нерухомого майна боржника відбувся 26.07.2011 року.

Разом з тим, суд вважає, що у даному випадку неповідомлення іпотекодержателя про продаж заставного майна є порушенням прав кредитора, вимоги якого забезпечені майном банкрута (іпотека), що є самостійною підставою для звернення такого кредитора для захисту своїх порушених прав та охоронюваних законом інтересів у процедурі банкрутства з огляду на наступне.

Відповідно до ч.3 ст.12 Закону України "Про іпотеку" правочин щодо відчуження іпотекодавцем переданого в іпотеку майна або його передачі в наступну іпотеку, спільну діяльність, лізинг, оренду чи користування без згоди іпотекодержателя є недійсним.

Згідно з ст.1 Закону України "Про іпотеку" іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Таким чином, іпотека як майновий спосіб забезпечення виконання зобов'язання є особливим (додатковим) забезпечувальним зобов'язанням, що має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобов'язання та запобігти негативним наслідкам порушення боржником своїх зобов'язань або зменшити їх.

Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" встановлена необхідність застосування під час провадження у справах про банкрутство Господарського процесуального кодексу України та інших законодавчих актів України (ст.5 Закону).

Згідно з ч.1 ст.25 Закону ліквідатор з дня свого призначення здійснює такі повноваження, зокрема, приймає до свого відання майно боржника, вживає заходів по забезпеченню його збереження; виконує функції з управління та розпорядження майном банкрута.

Таким чином, ліквідатор, як особа, що виконує функції з розпорядження майном банкрута і діє від імені банкрута, при реалізації заставного майна, повинен враховувати приписи ч.3 ст. 9 Закону України "Про іпотеку", ст.5 Закону про банкрутство з метою дотримання прав та інтересів заставного кредитора у справі про банкрутство і зобов'язаний повідомляти останнього про умови та порядок продажу заставного майна, враховуючи особливості використання такого майна в ліквідаційної процедурі (ч.2. ст.26 Закону про банкрутство)

Відповідно до ч.1, 2 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Встановлення обставин відчуження спірного майна в ліквідаційній процедурі з порушеннями Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" входить до кола обставин, необхідних для прийняття рішення щодо відповідності договору купівлі-продажу від 15.10.2011р., укладеного ліквідатором в межах ліквідаційної процедури, вимогам закону.

Відповідно до статей 12, 16 Цивільного кодексу України, законодавством допускається спосіб захисту цивільних прав іншим шляхом, встановленим законом, і таким спеціальним законом, яким підлягає застосуванню в даному випадку є норми Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" про що зазначено у роз'ясненні згідно з пунктом 4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №10 від 24.10.2011 року "Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам".

Цим пунктом роз'яснено, що господарський суд вирішує у межах розгляду справи про банкрутство спори, безпосередньо пов'язані із здійсненням провадження в такій справі, в тому числі про: визнання недійсними правочинів, вчинених керуючим санацією (ліквідатором); визнання права власності на майно боржника; оскарження результатів аукціону з продажу майна боржника.

Крум того, статтею 22 ГПК України передбачено, що сторони користуються рівними процесуальними правами. Відтак, заявник (в даному випадку ПАТ "ВТБ Банк"), як учасник провадження у справі про банкрутство, користується рівними процесуальними правами, поряд з іншими учасниками провадження у справі про банкрутство, зокрема на подання скарг на дії ліквідатора боржника, спростування таких дій, визнання недійсними угод, укладених в ході ліквідаційної процедури.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

Згідно п. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3, 5, 6 ст.203 цього Кодексу. Крім того, згідно ч.1 ст.207 Господарського кодексу України судом може бути визнане недійсним повністю або частково господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності).

Отже, спірний договір купівлі-продажу від 15.10.2011р. був укладений ліквідатором з попереднім порушенням норм ст.ст. 25, 26, 29, 30 Закону про банкрутство, що регулює обов'язки ліквідатора, проведення інвентаризації та оцінки майна банкрута, продаж майна банкрута з прилюдних торгів, порядок проведення аукціону, та ч. 3 ст. 12 Закону України "Про іпотеку", а тому й відповідно до ч.1 ст.203, ст.215 ЦК України є наявні підстави для визнання цього спірного правочину недійсним.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 22-32 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом, ст.12 Закону України Про іпотеку, ст.ст. 203, 215 Цивільного кодексу України, ст. 86 ГПК України, -

УХВАЛИВ:

1. Заяву ПАТ "ВТБ Банк" задовольнити.

2. Визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири від 30.07.2011 р., укладений між ФОП ОСОБА_3 в особі арбітражного керуючого ОСОБА_5 та гр. ОСОБА_6, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_7 в реєстрі за № 730 на підставі протоколу проведення прилюдних торгів №5 від 26.07.2011 р. щодо реалізації трьохкімнатної квартири №16, що розташована за адресою: м. Харків, вул. Балакірєва, буд. 46, загальною площею 64,3 кв.м.

3. Ухвалу направити ліквідатору ОСОБА_2, ПАТ "ВТБ Банк", ОСОБА_5 (01004, Київська обл., м. Березань, вул. Сумська, 95), ОСОБА_6 (АДРЕСА_1), банкруту.

Суддя Міньковський С.В.