ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2015 року Справа № 915/1279/15

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Олейняш Е.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом ОСОБА_1 акціонерного товариства "Миколаївська теплоелектроцентраль", Каботажний узвіз, 18, м. Миколаїв, 54020

до відповідача ОСОБА_2 екології та природних ресурсів Миколаївської обласної державної адміністрації, пр. Леніна, 16, м. Миколаїв, 54029

про стягнення коштів в сумі 88 384, 52 грн., в тому числі: 54 131, 82 грн. - основного боргу за теплову енергію; 22 197, 46 грн. - інфляційних втрат; 1 131, 89 грн. - 3 % річних; 10 923, 35 грн. - пені

за участю представників сторін

від позивача: ОСОБА_3 , довіреність № 09-01/38 від 21.04.2015 року;

від відповідача: ОСОБА_4., довіреність № 07/3444 від 01.09.2015 року.

Публічне акціонерне товариство Миколаївська теплоелектроцентраль звернулось до господарського суду Миколаївської області з позовними вимогами до відповідача ОСОБА_2 екології та природних ресурсів Миколаївської обласної державної адміністрації про стягнення заборгованості за Договором про постачання теплової енергії в гарячій воді № 3330 від 01.12.2013 про стягнення коштів в сумі 88 384, 52 грн., в тому числі: 54 131, 82 грн. - основного боргу за теплову енергію; 22 197, 46 грн. - інфляційних втрат; 1 131, 89 грн. - 3 % річних; 10 923, 35 грн. пені.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 20.07.2015 року прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі та призначено розгляд справи в судовому засіданні на 29.07.2015 року.

В судовому засіданні 29.07.2015 року оголошено перерву до 08.09.2015 року.

В судовому засіданні 08.09.2015 року судом відповідно до ст. 85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

03.09.2015 року до господарського суду Миколаївської області від позивача ОСОБА_1 акціонерного товариства «Миколаївська теплоелектроцентраль» надійшла заява про зменшення позовних вимог, в якій позивач, керуючись ст. 22 ГПК України, просив суд зменшити розмір позовних вимог та стягнути з відповідача ОСОБА_2 екології та природних ресурсів Миколаївської обласної державної адміністрації на користь позивача 54 131, 82 грн. боргу за теплову енергію; 22 197, 46 грн. інфляційних втрат; 1 131, 89 грн. 3% річних; 7 306, 09 грн. пені (арк. 126).

В судовому засіданні 08.09.2015 року представник позивача подану заяву підтримав та просив суд прийняти її до розгляду.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Відповідно до ч. 6 ст. 22 ГПК України господарський суд не приймає відмови від позову, зменшення розміру позовних вимог, визнання позову відповідачем, якщо ці дії суперечать законодавству або порушують чиї-небудь права і охоронювані законом інтереси.

Розглянувши заяву про зменшення розміру позовних вимог, судом встановлено, що підставою для зменшення розміру позовних вимог є здійснення перерахунку розміру штрафних санкцій. Судом встановлено, що подана заява відповідає вимогам чинного законодавства та не порушує чиї-небудь права. Враховуючи вищевикладене, заява прийнята судом до розгляду. Позовні вимоги розглядаються судом з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог.

Представник позивача в судовому засіданні 08.09.15 року зменшені позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд позов задовольнити.

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначив, що між сторонами у справі був укладений договір про постачання теплової енергії в гарячій воді за № 3330 від 01.12.2013 року (далі Договір), відповідно до умов якого позивач взяв на себе зобов'язання постачати відповідачу теплову енергію в гарячій воді в потрібних обсягах, а відповідач зобов'язався оплачувати одержану теплову енергію в терміни, передбачені цим Договором. Згідно з пунктом 10.4 Договору договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про його припинення не буде письмово заявлено однією із сторін.

На виконання умов Договору позивач здійснив теплопостачання до будинку по пр. Леніна, 16 у м. Миколаєві, де розташовано обєкт відповідача, за період з жовтня 2014 року по квітень 2015 року на загальну суму 54 131, 82 грн.

Із посиланням на умови Договору та приписи ст. 2, 11, 15, 16, 509, 510, 525, 526, ч.3 ст. 549, 598, ч. 2 ст. 625 ЦК України позивач просить суд стягнути з відповідача 54 131, 82 грн. боргу за теплову енергію; 22 197, 46 грн. інфляційних втрат; 1 131, 89 грн. 3% річних; 7 306, 09 грн. пені.

Відповідачем на виконання вимог ухвали суду подано письмовий відзив на позовну заяву (арк. 107-110), в якому зазначено, що ОСОБА_2 є структурним підрозділом Миколаївської обласної державної адміністрації та утримується за рахунок державного бюджету. Відповідачем не ведеться господарська діяльність та відсутня дохідна частина бюджету.

Представник відповідача в судовому засіданні 08.09.2015 року заперечень проти позовних вимог не мав.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши та оцінивши усі подані у справу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд встановив наступне.

01.12.2013 року між ОСОБА_1 акціонерним товариством "Миколаївська теплоелектроцентраль" (далі позивач, Енергопостачальна організація) та ОСОБА_2 екології та природних ресурсів Миколаївської обласної державної адміністрації (далі відповідач, Споживач) був укладений Договір про постачання теплової енергії в гарячій воді № 3330 (далі Договір) та додатки до нього (арк. справи 16-24).

Відповідно до умов вказаного договору Енергопостачальна організація взяла на себе зобовязання постачати Споживачеві теплову енергію в гарячій воді в потрібних йому обсягах, а Споживач зобов'язався оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені цим договором (п. 1 Договору).

Відповідно до п. 10.1, 10.4 Договору договір набуває чинності з дня його підписання та діє до 01.12.2014 року. Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про його припинення не буде письмово заявлено однією із сторін.

Договір підписано та скріплено печатками сторін. Станом на день розгляду справи суду не подано доказів заявлення однією із сторін про припинення дії договору відповідно до п. 10.4 Договору. Доказів розірвання чи визнання недійсним договору суду не подано.

Додатком № 1/1 до Договору сторони передбачили, що Енергопостачальна організація постачає Споживачу теплову енергію в гарячій воді для теплопостачання будинку по пр. Леніна, 16 в м. Миколаєві (офіс) в межах Qрік = 87. 260 Гкал./рік. (арк. справи 22).

За вказаною адресою розташовані нежитлові приміщення, які надані в оренду ОСОБА_2 екології та природних ресурсів Миколаївської обласної державної адміністрації відповідно до договору оренди нерухомого або індивідуально визначеного майна, що належить до комунальної власності № 7500 від 09.12.2013 року та акту приймання-передавання нежитлового приміщення по договору оренди (арк. справи 25-28).

В силу ст. ст. 11, 202, 509 ЦК України між сторонами на підставі Договору виникли зобовязальні відносини.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

В силу ч. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 275 ГК України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Відповідно до ч. 7 ст. 276 ГК України оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору. Договір може передбачати попередню оплату, планові платежі з наступним перерахунком або оплату, що проводиться за вартість прийнятих ресурсів.

Відповідно до ст. 6 Закону України "Про теплопостачання" державна політика у сфері теплопостачання базується на принципах, зокрема, взаємної відповідальності суб'єктів відносин у сфері теплопостачання за якісне постачання теплової енергії та своєчасну її оплату.

Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону України "Про теплопостачання" основними обов'язками споживача теплової енергії є: своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії; додержання вимог договору та нормативно-правових актів.

Відповідно до п. 40 Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою КМУ від 03.10.2007 року № 1198, споживач теплової енергії зобов'язаний вчасно проводити розрахунки за спожиту теплову енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та цих Правил.

Умовами Договору сторони передбачили наступне.

Відповідно до п. 2.1 Договору теплова енергія постачається Споживачу в обсягах згідно з додатком 1 до Договору у вигляді гарячої води на такі потреби: опалення та вентиляцію - в період опалювального сезону; гаряче водопостачання протягом року; технологічні потреби; кондиціювання повітря.

Відповідно до п. 3.2.2 Договору споживач теплової енергії зобов'язається виконувати умови та порядок оплати спожитої теплової енергії в обсягах і в терміни, які передбачені договором.

Відповідно до п. 6.1, 6.2, 6.3 Договору розрахунки за теплову енергію, що споживається, проводяться по тарифах, встановлених ПАТ "Миколаївська ТЕЦ", в грошовій формі, або по узгодженню сторін іншими, не забороненими діючим законодавством, засобами.

Грошові кошти за теплову енергію направляються на розподільний рахунок Енергопостачальної організації № 1 в Ф-МОУ ПАТ «Державний ощадний банк України» м. Миколаєва, МФО 326461 код ОКПО 30083966.

Розрахунком періодом є календарний місяць.

Споживач за 20 днів до початку розрахункового періоду сплачує Енергопостачальної організації вартість зазначеної в договорі кількості теплової енергії, передбаченої на розрахунковий період, з урахуванням залишкової суми (сальдо) розрахунків на початок місяця.

Відповідно до п. 6.6 Договору споживачу щомісяця направляється акт приймання-передачі теплової енергії в гарячій воді (за формою додатка №4) за попередній місяць. Споживач зобовязаний протягом пяти календарних днів підписати зазначений акт і один екземпляр направити на адресу Енергопостачальної організації. У випадку відсутності протягом пяти днів мотивованого відмовлення від підписання або неповернення підписаного екземпляра Енергопостачальної організації, акт приймання-передачі теплової енергії в гарячій воді вважається прийнятим споживачем і кількість спожитої теплової енергії визнаною по розрахунках Енергопостачальної організації.

Судом встановлено наступне.

Постановами Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг «Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для потреб бюджетних установ та інших споживачів (крім населення) ПАТ "Миколаївська теплоелектроцентраль" № 590 від 23.05.2014 року, від № 1123 від 31.03.2015 року, № 254 від 27.02.2015 року ПАТ "Миколаївська теплоелектроцентраль" встановлювались відповідні тарифи на теплову енергію (арк. 55-62).

Судом встановлено, що на адресу споживача направлялись повідомлення про тарифи на теплову енергію для бюджетних установ від 07.07.2014 року, від 15.02.2014 року, від 16.03.2014 року, від 10.04.2015 року. Докази направлення повідомлень наявні в матеріалах справи (арк. 63-71).

В опалювальному періоді 2014-2015 років позивачем поставлялась відповідачу теплова енергія в гарячій воді з метою теплозабезпечення приміщень за адресою: м. Миколаїв, пр. Леніна, 16 - відповідно до Додатку № 1 до Договору, що підтверджується нарядом на підключення до централізованої системи опалення (арк. 54).

За період з жовтня 2014 року по квітень 2015 року позивач поставив відповідачу теплову енергію на загальну суму 54 131, 82 грн. з ПДВ., що підтверджується виставленими постачальником рахунками, а саме: за жовтень 2014 року на загальну суму 2 780,02 грн.; за листопад 2014 року на загальну суму 10 741, 24 грн.; за грудень 2014 року на загальну суму 16 611, 74 грн.; за січень 2015 року на загальну суму 16 611, 74 грн.; за лютий 2015 року на загальну суму 14 264, 53 грн.; за березень 2015 року на загальну суму 12 117, 07 грн., за квітень 2015 року на загальну суму 5 239, 62 грн. (арк. 76-82).

На виконання умов договору Енергопостачальною організацію направлялись для підписання Споживачу акти прийому-передачі теплової енергії у гарячій воді за період з жовтня 2014 року по квітень 2015 року (арк. 83-86), які не підписані Споживачем, однак в силу п. 6.6 Договору вважаються прийнятими Споживачем та визнаними по кількості спожитої теплової енергії по розрахунках Енергопостачальної організації.

Факт направлення рахунків та актів підтверджується наявними в справі Реєстрами вручення остаточних рахунків, актів прийому-передачі (арк. 87-93).

Позивачем також направлялась на адресу відповідача претензія з вимогою оплатити заборгованість № 193-Ю від 02.04.2015 року (арк. 49-50).

Таким чином, у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору про постачання теплової енергії в гарячій воді станом на день розгляду справи у відповідача існує заборгованість за поставлену теплову енергію у розмірі 54 131, 82 грн.

Відповідно до ст. ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 5 ст. 530 ЦК України визначено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідачем не спростовано та не подано суду жодних документальних доказів, які б спростовували доводи позивача щодо неналежного виконання зобов'язань по договору, як і не подано суду доказів оплати суми заборгованості.

Отже, позовні вимоги щодо стягнення заборгованості за поставлену теплову енергію у сумі 54 131, 82 грн. є обґрунтованими, підставними та підлягають задоволенню.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача трьох процентів річних у сумі 1 131, 89 грн. та 22 197,46 грн. індексу інфляції, то слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене ст. 625 ЦК України право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанова Верховного Суду України від 23.01.2012 року по справі № 37/64).

Судом встановлено, що рішенням господарського суду Миколаївської області від 03.09.2014 року по справі № 915/1248/14 з Відповідача стягнуто 36 013, 60 грн. боргу за теплову енергію, поставлену в період з грудня 2013 року по березень 2014 року включно, 3 686, 87 грн. інфляційних витрат за період з лютого 2014 року по червень 2014 року включно, 432, 51 грн. 3% річних за період з 16.01.2014 р по 22.07.2014 р., 25, 61 грн. пені за період 16.01.2014 року по 22.07.2014 року (арк. 100-103).

Позивачем нараховано відповідачу 1 131, 89 грн. - 3 % річних та 22 197,46 грн. індексу інфляції на суму основної заборгованості, яка стягнута вищевказаним рішенням господарського суду Миколаївської області від 03.09.2014 року по справі № 915/1248/14 з урахуванням здійснених відповідачем проплат (арк. 72-75), а також на суму основної заборгованості, яка є предметом спору у даній справі.

Розрахунок суми 3 % річних у сумі 1 131, 89 грн., нарахованої за період з 01.10.2014 року по 23.06.2015 року, є арифметично правильним, таким, що відповідає вимогам чинного законодавства, фактичним обставинам та матеріалам справи. Розгорнутий розрахунок трьох відсотків річних наявний в матеріалах справи (арк. 11-14). Отже, три проценти річних входять до складу грошового зобов'язання, не є санкціями, а відтак три проценти річних правомірно нараховані позивачем та підлягають стягненню.

Позивачем нараховано відповідачу 22 197, 46 грн. індексу інфляції за прострочення платежів за поставлену теплову енергію за період з жовтня 2014 року по травень 2015 року. Перевіривши нарахування індексу інфляції, судом встановлено, що позивачем правильно застосовано індекси інфляції, нарахування здійснено відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства, детальний розрахунок наявний в матеріалах справи (арк. 9-10). Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість та підставність вимоги про стягнення індексу інфляції в розмірі 22 197, 46 грн. В цій частині позов підлягає задоволенню.

Щодо вимоги про стягнення пені в сумі 7 306, 09 грн., то слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом та якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов'язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Стаття 549 ЦК України встановлює, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Стаття 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" передбачає, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Відповідно до ст. 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Таким чином, договірні правовідносини між платниками і одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань врегульовано Законом України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань".

Відповідно до ст. 25 Закону України "Про теплопостачання" у разі несвоєчасної сплати платежів за споживання теплової енергії споживач сплачує пеню за встановленими законодавством або договором розмірами.

Відповідно до п 7.2.3 Договору споживач несе відповідальність за несвоєчасне виконання розрахунків за теплову енергію пеня в розмірі 0,09 % належної сплати суми за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діє в період, за який нараховується пеня відповідно до Закону України від 22.11.1996 року № 543/96-ВР.

Перевіривши розрахунок розміру пені, судом встановлено, що позивачем здійснено нарахування пені за прострочення платежів за поставлену теплову енергію за період з жовтня 2014 року по квітень 2015 року на суму 7 306, 09 грн. Нарахування пені здійснено позивачем за період з 12.10.2014 року по 23.06.2015 року. Розрахунок пені у сумі 7 306, 09 грн. здійснено позивачем арифметично правильно відповідно до вимог чинного законодавства та умов Договору. Нарахування здійснено позивачем, виходячи з умов договору (0, 09 %), від суми простроченого платежу за кожний день прострочення. Період нарахування визначено позивачем правильно. Детальний розрахунок пені наявний в матеріалах справи (арк. 127). Отже, нарахування пені в сумі 7 306, 09 грн. є обґрунтованим та підставним. В цій частині позов підлягає задоволенню.

Частина 1 ст. 15 ЦК України встановлює, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Вказаною нормою обов'язок доказування покладений на сторони процесу. Доказування полягає у поданні доказів сторонами та доведенні їх переконливості суду.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про задоволення позову, оскільки вимоги позивача підтверджені належними і допустимими доказами у справі та є обґрунтованими.

Судовий збір в сумі 1 827 грн. відповідно до ст. 49 ГПК України слід відшкодувати позивачу з відповідача.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст. 22, 33, 34, 43, 49, ст. 82-84 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

задовольнити позов.

Стягнути з відповідача ОСОБА_2 екології та природних ресурсів Миколаївської обласної державної адміністрації, пр. Леніна, 16, м. Миколаїв, 54029 () на користь позивача ОСОБА_1 акціонерного товариства Миколаївська теплоелектроцентраль, Каботажний узвіз, 18, м. Миколаїв, 54020 (; на р/р 11 в МОУ ПАТ "Державний ОСОБА_5 України", МФО 326461):

- 54 131, 82 грн. (пятдесят чотири тисячі сто тридцять одна грн. 82 коп.) основного боргу за договором про постачання теплової енергії в гарячій воді № 3330 від 01.12.2013 року.

Стягнути з відповідача ОСОБА_2 екології та природних ресурсів Миколаївської обласної державної адміністрації, пр. Леніна, 16, м. Миколаїв, 54029 () на користь позивача ОСОБА_1 акціонерного товариства Миколаївська теплоелектроцентраль, Каботажний узвіз, 18, м. Миколаїв, 54020 (; на р/р 11 в МОУ ПАТ "Державний ОСОБА_5 України", МФО 326461):

- 22 197, 46 грн. (двадцять дві тисячі сто девяносто сім грн. 46 коп.) інфляційних втрат.

- 1 131, 89 грн. (одна тисяча сто тридцять одна грн. 89 коп.) 3 % річних.

- 7 306, 09 грн. (сім тисяч триста шість грн. 09 коп.) пені.

- 1 827, 00 грн. (одна тисяча вісімсот двадцять сім грн. 00 коп.) - витрат по сплаті судового збору.

Наказ видати позивачу після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається через місцевий господарський суд, який розглянув справу.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Повне рішення складено 14.09.2015 року.

Суддя Е.М. Олейняш