КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" вересня 2015 р. Справа№ 910/6831/15-г

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Гончарова С.А.

Шаптали Є.Ю.

за участю представників сторін:

від прокуратури: Скляр Д.Ю. - посвідчення № 029382 від 01.10.2014р.

від позивача: Рог О.В. - дов. № 225-КР-2713 від 21.07.2015р.

від відповідача: Мартиненко А.О. - дов. № 50/01-04 від 14.09.2015р.

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Київський дослідно-експериментальний завод «Вугілля» на рішення Господарського суду міста Києва від 27.05.2015р.

у справі № 910/6831/15-г (суддя Смирнова Ю.М.)

за позовом Прокурора Святошинського району міста Києва в інтересах

держави в особі Київської міської ради

до Публічного акціонерного товариства «Київський дослідно-

експериментальний завод «Вугілля»

про внесення змін до п. 4.2 договору оренди земельної ділянки

від 22.12.2004р.

В судовому засіданні 15.09.2015р. відповідно до ст. ст. 85, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

ВСТАНОВИВ:

В березні 2015р. Прокурор Святошинського району міста Києва звернувся до Господарського суду міста Києва в інтересах в держави в особі Київської міської ради з позовом до Публічного акціонерного товариства «Київський дослідно-експериментальний завод «Вугілля» про внесення змін до п. 4.2 договору оренди земельної ділянки від 22.12.2004р.

В обґрунтування заявлених позовних вимог прокурор посилався на те, що після укладення між позивачем та відповідачем договору оренди земельної ділянки від 22.12.2004р., у зв'язку зі зміною законодавства та зміни оцінки землі, виникла необхідність у перегляді нормативної оцінки та ставки оплати землі, а тому просив суд внести зміни до договору оренди землі від 22.12.2004р., зареєстрованого Головним управлінням земельних ресурсів КМДА 24.01.2005р. за № 75-6-00164, укладеного між Київською міською радою та Відкритим акціонерним товариством «Київський дослідно-експериментальний завод «Вугілля», яке було перейменовано на Публічне акціонерне товариство «Київський дослідно-експериментальний завод «Вугілля», шляхом викладення п. 4.2 договору у наступній редакції: «Річна орендна плата за земельну ділянку встановлюється у розмірі 3% (три відсотка) від її нормативної грошової оцінки».

Рішенням Господарського суду міста Києва від 27.05.2015р. у справі №910/6831/15-г позов задоволено.

Внесено зміни до п. 4.2 договору оренди земельної ділянки, укладеного між Київською міською радою та Публічним акціонерним товариством «Київський дослідно-експериментальний завод «Вугілля» 22.12.2004, зареєстрованого Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), про що зроблено запис від 24.01.2005 за № 75-6-00164 у книзі записів державної реєстрації договорів, виклавши його у такій редакції: «п. 4.2 Річна орендна плата за земельну ділянку встановлюється у розмірі 3 (трьох) відсотків від її нормативної грошової оцінки».

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Київський дослідно-експериментальний завод «Вугілля» на користь Державного бюджету України судовий збір у розмірі 1 218 грн. 00 коп.

Не погоджуючись із вищезазначеним рішенням суду, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована порушенням судом норм процесуального та матеріального права, рішення прийнято з неправильним з'ясуванням фактичних обставин справи, відповідач зазначає про те, що позивач не звертався до нього з пропозицією про внесення змін до договору оренди на підставі ст. 641 Цивільного кодексу України та ст. 188 Господарського кодексу України, зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін, а нормами Закону України «Про оренду землі» не передбачено право органу місцевого самоврядування, коли він виступає в якості орендодавця (власника землі), змінювати орендну плату за землю в односторонньому порядку. Крім цього, відповідач зазначає, що норма Податкового кодексу України, якою встановлено, що розмір річної орендної плати не може бути меншим 3% нормативної грошової оцінки, не містить норми, яка б зобов'язувала орендарів приводити договори оренди землі у відповідність зі ставками такого податку у разі їх зміни, якщо відповідні договори оренди були укладені за ставками нижчими, ніж після їх зміни на рівні закону.

Відповідно до автоматизованого розподілу справ між суддями апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Київський дослідно-експериментальний завод «Вугілля» 17.06.2015р. передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Шаптала Є.Ю., Самсін Р.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 19.06.2015р. колегією суддів в зазначеному складі прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено до розгляду на 15.07.2015р.

Розпорядженням секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 15.07.2015р., у зв'язку з перебуванням судді Самсіна Р.І. у відпустці, сформовано судову колегію у складі: головуючий суддя - Скрипка І.М., судді - Гончаров С.А., Шаптала Є.Ю.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 15.07.2015р. колегією суддів в зазначеному складі прийнято апеляційну скаргу до провадження.

У відзиві на апеляційну скаргу прокурор заперечував проти доводів відповідача, викладених в апеляційній скарзі, просив її відхилити, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 15.07.2015р. у відповідності до ст. 77 ГПК України розгляд справи відкладено на 15.09.2015р.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційної інстанції 15.09.2015р. підтримав вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити, оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про відмову в позові повністю.

Прокурор та представник позивача в судовому зсіданні апеляційної інстанції 15.09.2015р. заперечували проти доводів відповідача, викладених в апеляційній скарзі, просили її відхилити, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Відповідно до частини 1 статті 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу.

Частиною 2 статті 101 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Згідно статті 99 Господарського процесуального кодексу України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників апеляційного провадження, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення підлягає залишенню без змін виходячи з наступного.

Судом встановлено, 22.12.2004р. між Київською міською радою (позивач, орендодавець за договором) та Відкритим акціонерним товариством «Київський дослідно-експериментальний завод «Вугілля», яке в подальшому перейменовано на Публічне акціонерне товариство «Київський дослідно-експериментальний завод «Вугілля», (відповідач, орендар за договором) укладено договір оренди земельної ділянки, який зареєстровано Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), про що зроблено запис від 24.01.2005р. за № 75-6-00164 у книзі записів державної реєстрації договорів (далі - договір).

Відповідно до п. п. 1.1., 2.1. договору орендодавець, на підставі рішення Київської міської ради від 29.05.2003р. № 490/650, за актом приймання-передачі передає, а орендар приймає в оренду (строкове платне користування) земельну ділянку, загальною площею 4,2647 га, яка знаходиться на пров. Приладному, 10 у Святошинському районі м. Києва, кадастровий номер - :75:041:0001, цільове призначення - для експлуатації та обслуговування адміністративно-виробничих та господарських будівель і споруд (далі - об'єкт оренди, земельна ділянка).

Згідно з витягом з технічної документації № Ю-28768/2004 Головного управління земельних ресурсів виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) від 15.07.2004р. за № 521 нормативно грошова оцінка земельної ділянки становить 16 210 963, 23 грн. (п. 2.2. договору).

Договір, згідно п. 3.1., укладено на 25 років.

Пунктом 4.2. договору сторони погодили, що річна оренда плата за земельну ділянку встановлюється у розмірі 1,5 відсотка від її нормативної грошової оцінки.

Відповідно до п. 4.6. договору розмір орендної плати може змінюватись за згодою сторін шляхом прийняття відповідного рішення Київською міською радою та внесення змін до договору.

Відповідно до статті 96 Земельного кодексу України землекористувачі зобов'язані своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату.

Розмір орендної плати за землю визначається сторонами у договорі, в тому числі може визначатися шляхом встановлення відсоткового відношення до нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що відповідає чинному законодавству України, зокрема, приписам частини першої статті 15, статті 21 Закону України «Про оренду землі».

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з прийняттям Податкового кодексу України» від 02.12.2010р. № 2756-VI, який набрав чинності з дня набрання чинності Податковим кодексом України, до частини другої статті 21 Закону України «Про оренду землі» внесені зміни, в силу яких розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).

За змістом підпункту 9.1.10 пункту 9.1 статті 9 Податкового кодексу України плата за землю належить до загальнодержавних податків і зборів, яка в силу вимог підпункту 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 цього ж Кодексу є податком і справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Відповідно до пункту 269.1 статті 269 Податкового кодексу України платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі. Останні ж, як визначає зміст підпункту 14.1.73 пункту 14.1 статті 14 цього Кодексу, це особи, яким, зокрема, на умовах оренди надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності. Отже, ПК України визначив обов'язок й орендаря сплачувати земельний податок у формі орендної плати.

Орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов'язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (підпункт 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України). Подібне визначення міститься й у статті 21 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин).

Статтею 288 Податкового кодексу України встановлено, що підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки. Розмір орендної плати встановлюється в договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою: для земель сільськогосподарського призначення - розміру земельного податку, що встановлюється цим розділом; для інших категорій земель - трикратного розміру земельного податку, що встановлюється цим розділом, та не може перевищувати: для земельних ділянок, наданих для розміщення, будівництва, обслуговування та експлуатації об'єктів енергетики, які виробляють електричну енергію з відновлюваних джерел енергії, включаючи технологічну інфраструктуру таких об'єктів (виробничі приміщення, бази, розподільчі пункти (пристрої), електричні підстанції, електричні мережі), - 3 відсотки нормативної грошової оцінки; для земельних ділянок, які перебувають у державній або комунальній власності та надані для будівництва та/або експлуатації аеродромів - чотирикратний розмір земельного податку, що встановлюється цим розділом; для інших земельних ділянок, наданих в оренду, - 12 відсотків нормативної грошової оцінки.

Таким чином, з наведених вище положень Податкового кодексу України, Закону України «Про оренду землі» вбачається, що зазначені законодавчі акти не встановлюють конкретний розмір орендної плати за земельну ділянку, який має бути зазначений у договорі оренди. Податковий кодекс України передбачає лише порядок визначення орендної плати за землю та граничні розміри орендної плати. Також, договором оренди землі мають визначатись форма, умови внесення орендної плати, при цьому строки внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності повинні встановлюватись відповідно до Податкового кодексу України.

Виходячи з аналізу зазначених законодавчих приписів, орендна плата за користування земельними ділянками державної та комунальної власності є регульованою ціною, яка розраховується від нормативної грошової оцінки земель, а її розмір встановлюється в договорі.

Судом встановлено, що з метою приведення у відповідність до вимог законодавства істотних умов договорів оренди земельних ділянок, відповідно до статті 30 Закону України «Про оренду землі», статей 40, 41, 286, 288 Податкового кодексу України, 28.02.2013р. Київською міською радою прийнято рішення № 89/9146 «Про внесення змін до договорів оренди земельних ділянок у частині приведення розміру річної орендної плати у відповідність до положень статті 288 Податкового кодексу України». Відповідно до вказаного рішення орган місцевого самоврядування вирішив внести зміни до договорів оренди земельних ділянок в частині річної орендної плати, встановивши її у розмірі 3 % від нормативної грошової оцінки. При цьому, п. 2 резолютивної частини вказаного рішення обов'язок забезпечення оформлення внесення відповідних змін до договорів оренди покладено саме на орендарів земельних ділянок.

Крім того, у випуску офіційної газети Київської міської ради «Хрещатик» № 33 від 02.04.2013р. було опубліковано повідомлення, а також витяг з вищезазначеного рішення № 89/9146, в якому було безпосередньо зазначено, зокрема, про необхідність орендарям приведення розміру річної орендної плати у відповідність до положень статті 288 Податкового кодексу України.

Разом з цим, з матеріалів справи вбачається, що відповідачем жодних дій, направлених на виконання рішення Київської міської ради № 89/9146 ним здійснено не було, зміни до договору стороною не ініціювалися, у зв'язку з чим, станом на момент розгляду справи, відповідач продовжує сплачувати орендну плату за землю без врахування вимог чинного законодавства та вищезазначеного рішення Київської міської ради.

Відповідно до частини 1 статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Згідно частини 5 статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування нормативно-правового характеру набирають чинності з дня їх офіційного оприлюднення, якщо органом чи посадовою особою не встановлено пізніший строк введення цих актів у дію.

Відповідно до частини першої статті 73 цього ж Закону, акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов'язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об'єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території.

Згідно ст. 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про оренду землі» зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору оренди землі спір вирішується в судовому порядку.

Відповідно до п. 2.19. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011р. № 6 «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин» у разі прийняття уповноваженим органом рішення про внесення змін до ставок орендної плати за землю та затвердження нових коефіцієнтів, що використовуються для розрахунку орендної плати за земельні ділянки, такі обставини можуть не братись судом до уваги лише у разі скасування відповідного рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування в установленому законом порядку.

Судом встановлено, що рішення Київської міської ради № 89/9146 від 28.02.2013р. на момент розгляду справи є діючим та не скасоване в судовому порядку.

Крім того, в пункті 2.19. вказаної постанови пленуму чітко роз'яснено, що оскільки орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності є регульованою ціною, то законодавча зміна граничного розміру цієї плати може бути підставою для перегляду розміру орендної плати, встановленої умовами договору.

Отже, встановивши, що законодавчо змінено розмір орендної плати за землю, про що орендар був повідомлений, але ухилявся від вчинення дій, спрямованих на внесення відповідних змін до договору оренди землі, суди повинні враховувати вказані нормативні акти при вирішенні спорів про внесення змін до договорів у частині зміни орендних ставок.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновками місцевого господарського суду про те, що у разі зміни нормативної грошової оцінки землі, яка є базою оподаткування для плати за землю, змінюється річна сума податкового зобов'язання по земельному податку та орендній платі за земельні ділянки державної та комунальної власності, а оскільки положеннями спірного договору оренди та нормами законодавства передбачено можливість зміни умов договору за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у випадках встановлених договором або законом, а орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності є регульованою ціною, то законодавча зміна граничного розміру цієї плати є підставою для перегляду розміру орендної плати, встановленої умовами договору.

Разом з тим, за висновками Верховного Суду України, що викладені у постанові від 20.11.2012р. у справі № 28/5005/640/2012 з посиланням на рішення Конституційного Суду України від 09.07.2002р., надсилання пропозиції відповідачу про внесення змін до спірного договору оренди є виключно правом, а не обов'язком позивача, тому недотримання вимог статті 188 Господарського кодексу України щодо обов'язку надсилання іншій стороні пропозицій про зміну умов договору оренди земельної ділянки не позбавляє його права звернутися до суду з позовом до відповідача про зміну умов договору за наявності спору, тобто відсутності згоди на зміну умов договору.

Враховуючи вищезазначене, посилання скаржника у апеляційній скарзі на недотримання позивачем порядку зміни умов договору оренди, є безпідставними та необґрунтованими.

Інші доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення судом апеляційної інстанції.

Згідно ст. ст. 32-34 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь - які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.

Таким чином, застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права відповідає встановленим обставинам справи, що свідчить про відсутність підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення від 27.05.2015р.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 85, 99, 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Київський дослідно-експериментальний завод «Вугілля» на рішення Господарського суду міста Києва від 27.05.2015р. у справі № 910/6831/15-г залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 27.05.2015р. у справі №910/6831/15-г залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/6831/15-г повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Головуючий суддя І.М. Скрипка

Судді С.А. Гончаров

Є.Ю. Шаптала