ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" вересня 2015 р. Справа № 914/919/15

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого - судді Скрипчук О.С.

суддів Дубник О.П.

Матущак О.І.

При секретарі судового засідання Лагутіні В.Б.

розглянувши апеляційну скаргу Селянського фермерського господарства Кільгана Івана Степановича б/н від 03.06.2015 року

на рішення Господарського суду Львівської області від 19.05.2015 року

у справі № 914/919/15

за позовом: Публічного акціонерного товариства «Акціонерно-комерційний банк «Львів», м.Львів

до відповідача: Селянського фермерського господарства Кільгана Івана Степановича, с.Велика Білина Львівської області

про стягнення 290 075,99 грн.

за участю представників:

від позивача: Вертас М.М. - довіреність № 30/15 від 24.04.2015 року;

від відповідача: Грущинський Р.М. - довіреність № 70 від 19.07.2015 року;

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Акціонерно-комерційний банк «Львів» звернулось до Господарського суду Львівської області із позовом до Селянського фермерського господарства Кільгана Івана Степановича про стягнення 290 075,99 грн., з яких 280 296,33 грн. - заборгованість по відсотках, нарахованих за період з 16.03.2012р. по 15.03.2015р. та 9 779,66 грн. - пені, що нарахована за прострочення платежів по відсотках.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 19.05.2015 року у справі № 914/919/15 (суддя Петрашко М.М.) позов ПАТ «Акціонерно-комерційний банк «Львів» задоволено. Суд виніс рішення, яким стягнув з Селянського фермерського господарства Кільгана Івана Степановича на користь ПАТ «Акціонерно-комерційний банк «Львів» 280 296,33 грн. - заборгованості по відсотках, 9 779,66 грн. - пені.

Не погоджуючись з даним рішенням Селянське фермерське господарства Кільгана Івана Степановича подало апеляційну скаргу б/н від 03.06.2015 року, в якій просить рішення Господарського суду Львівської області від 19.05.2015 року скасувати, прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при прийнятті рішення порушено норми матеріального права. А саме скаржник стверджує, що відповідач звернувся до суду у даній справі із пропуском строку позовної давності.

Позивачем подано до суду відзив на апеляційну скаргу № 951/0-12 від 02.07.2015 року, в якому просить рішення Господарського суду Львівської області від 19.05.2015 року залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи та заперечення сторін, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 08.02.2008р. між Закритим акціонерним товариством «Акціонерно-комерційний банк «Львів» (правонаступник Публічне акціонерне товариство «Акціонерно-комерційний банк «Львів» (надалі - банк) та Селянським фермерським господарством Кільгана Івана Степановича (надалі - позичальник) було укладено кредитний договір №12. Згідно умов договору банк зобов'язався відкрити позичальнику відкличну невідновлювану кредитну лінію з лімітом у сумі 550 000,00 грн.

Відповідно до п.1.5. договору плата за користування кредитом встановлюється у розмірі 17 (сімнадцять) відсотків річних.

Згідно із п.1.6. договору моментом погашення кредиту, відсотків, комісійних винагород та інших платежів по кредитному обслуговуванню позичальника - вважається момент зарахування коштів на відповідні рахунки, відкриті в банку та вказані в п.3.1.1., п.3.2.8., п. 4.5. цього договору.

Термін погашення кредиту згідно графіку погашення, але не пізніше 07.02.2011р. (п.1.8. договору).

Графік погашення кредиту передбачений додатком №1 до кредитного договору.

Пунктом 4.1. договору передбачено, що відсотки за користування кредитом нараховуються щомісяця за період з першого до останнього дня поточного місяця на суму фактичної заборгованості за кожен календарний день користування кредитом, з розрахунку річної процентної ставки, виходячи з фактичної календарної кількості днів у році. Позичальник самостійно сплачує банку щомісяця в термін до останнього робочого дня місяця нараховані за цей місяць відсотки за користування кредитом. Повний розрахунок по оплаті відсотків здійснюється в день остаточного погашення заборгованості позичальника по кредиту.

Відповідно до п.4.3. договору за несвоєчасне погашення кредиту або його частини, плати за користування кредитом або його частини банк має право нарахувати, а позичальник, в такому випадку, зобов'язаний сплатити банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої в строк суми за кожний прострочений день, з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також відшкодовує банку завдані таким невиконанням збитки в повному обсязі. Наступний день після встановленої дати погашення кредиту (його частини), відсотків рахується першим днем прострочки.

Згідно із п.7.9. кредитного договору цей договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання сторонами взятих на себе зобов'язань.

Позивач стверджує, що надав відповідачу кредит в розмірі 550 000,00 грн., однак останній в порушення умов договору кредитні кошти не повернув.

У зв'язку із викладеним позивач звернувся із позовом до Самбірського міськрайонного суду. Рішенням Самбірського міськрайонного суду від 27.12.2010р. у справі №2-195/2010 вирішено стягнути солідарно з Селянського фермерського господарства Кільгана Івана Степановича та Кільгана Івана Степановича на користь ПАТ «Акціонерно-комерційний банк «Львів» заборгованість в розмірі 1 250 982,20 грн. Зазначеним рішенням було вирішено стягнути 550 000,00 грн. - заборгованості по кредиту, 102 283,58 грн. - заборгованості по процентам та 18654,10 грн. - пені по кредитному договору №12 від 08.02.2007р.

Позивач стверджує, що вказана заборгованість відповідачем не погашена, а тому ПАТ «Акціонерно-комерційний банк «Львів» нараховано відсотки за користування кредитом за період з 16.03.2012р. по 15.03.2015р. в розмірі 280 296,33 грн. та пеню в розмірі 9 779,66 грн., які позивач просить стягнути на його користь з відповідача.

При винесенні постанови колегія суддів виходила з наступного.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно п.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Відповідно до правової позиції висловленої Верховним Судом України при розгляді справи № 6-37цс15, позикодавець має право отримати проценти від суми позики, згідно статті 1048 ЦК України, які нараховуються за період з дати отримання коштів позичальником по день повернення позики, якщо інше не було встановлено укладеним між сторонами договором.

Судом встановлено, що 08.02.2008р. між сторонами було укладено кредитний №12, відповідно до умов якого позивач відкриває відповідачу відкличну не відновлювану кредитну лінію з лімітом у сумі 550 000,00 грн.

Згідно із п.7.9. кредитного договору цей договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання сторонами взятих на себе зобов'язань.

Відповідно до п.1.5. договору плата за користування кредитом встановлюється у розмірі 17 (сімнадцять) відсотків річних.

Факт надання відповідачу кредиту в сумі 550 000,00 грн. підтверджується меморіальним ордером від 08.02.2008р. на суму 350 000,00 грн., меморіальним ордером від 19.02.2008р. на суму 150 000,00 грн. та меморіальним ордером від 15.02.2008р. на суму 50 000,00 грн. Відповідачем даний факт не заперечувався, доказів сплати 550 000,00 грн. заборгованості по тілу кредиту не надано.

Суд апеляційної інстанції перевірив розрахунок позовних вимог та встановив, що суд першої інстанції обґрунтовано стягнув з відповідача на користь позивача заборгованість по відсотках за користування кредитом за період з 16.03.2012р. по 15.03.2015р., розмір яких становить 280 296,33 грн.

Відповідно до п.4.3. договору за несвоєчасне погашення кредиту або його частини, плати за користування кредитом або його частини банк має право нарахувати, а позичальник, в такому випадку, зобов'язаний сплатити банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої в строк суми за кожний прострочений день, з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також відшкодовує банку завдані таким невиконанням збитки в повному обсязі. Наступний день після встановленої дати погашення кредиту (його частини), відсотків рахується першим днем прострочки.

Перевіривши розрахунок розміру пені, яку позивач просить стягнути на його користь з відповідача, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення 9 779,66 грн. пені (за період з 01.04.2014 року по 15.03.2015 року) є правомірною та підлягає задоволенню

Апелянт заперечень щодо розрахунку вказаних сум не надав, однак стверджує, що позивач пропустив трирічний строк позовної давності. При цьому апелянт посилається на те, що відповідно до п.1.8. кредитного договору термін погашення кредиту встановлений не пізніше 07.02.2011р. Таким чином апелянт вважає, що із вказаної дати сплив трирічний строк позовної давності.

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Згідно із ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до абзацу другого п.4.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. №10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" якщо договором чи іншим правочином визначено різні строки виконання окремих зобов'язань, що з нього виникають (наприклад, у зв'язку з поетапним виконанням робіт або з розстроченням оплати), позовна давність обчислюється окремо стосовно кожного з таких строків. Позовна давність за позовами, пов'язаними з простроченням почасових платежів (проценти за користування кредитом, орендна плата тощо), обчислюється окремо за кожним простроченим платежем.

Тобто, позовну давність до вимог про стягнення процентів за користування кредитом слід обчислювати окремо по кожному простроченому платежу (окремо за кожен місяць).

Пунктом 4.1. договору передбачено, що відсотки за користування кредитом нараховуються щомісяця за період з першого до останнього дня поточного місяця на суму фактичної заборгованості за кожен календарний день користування кредитом, з розрахунку річної процентної ставки, виходячи з фактичної календарної кількості днів у році. Позичальник самостійно сплачує банку щомісяця в термін до останнього робочого дня місяця нараховані за цей місяць відсотки за користування кредитом. Повний розрахунок по оплаті відсотків здійснюється в день остаточного погашення заборгованості позичальника по кредиту.

Як вбачається із поданого розрахунку позовних вимог, позивач нараховує відсотки починаючи з 16.03.2012р. Отже відсотки нараховані в березні 2012р. відповідач зобов'язаний був сплатити до останнього робочого дня березня 2012р. (до 30.03.2012р.). Таким чином першим днем прострочення оплати відсотків нарахованих в березні 2012р. є 30.03.2012р. Аналогічним способом слід визначати дату з якої відповідач вважається таким, що прострочив виконання зобов'язань по сплаті відсотків за користування кредитом і по іншим місяцям.

Оскільки позивач звернувся до суду 18.03.2015р. (відмітка поштового відділення на конверті, у якому надійшла позовна заява на адресу суду), тому трирічний строк позовної давності щодо позовних вимог по сплаті відсотків за користування кредитом нарахованих за період з 16.03.2012р. по 15.03.2015р., не сплив.

Відповідно до ч.6 ст.232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Оскільки відповідачем було заявлено клопотання про застосування строків позовної давності, суд зазначає наступне.

Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Позовна давність в один рік, відповідно до п.1 ч.2 ст.258 ЦК України, застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Якщо відповідно до чинного законодавства або договору неустойка (пеня) підлягає стягненню за кожний день прострочення виконання зобов'язання, позовну давність необхідно обчислювати щодо кожного дня окремо за попередній рік до дня подання позову, якщо інший період не встановлено законом або угодою сторін. При цьому, однак, слід мати на увазі положення частини шостої статті 232 ГК України, за якими нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано. Даний шестимісячний строк не є позовною давністю, а визначає максимальний період часу, за який може бути нараховано штрафні санкції (якщо інший такий період не встановлено законом або договором) (п.4.3. цієї ж Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. №10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів").

Як вбачається із розрахунку пені, позивач нараховує її починаючи з 01.04.2015р., а позов подано 18.03.2015р. Отже строк позовної давності щодо вимог про стягнення пені не сплив.

Таким чином, колегія суддів прийшла до висновку, що рішення Господарського суду Львівської області від 19.05.2015 року відповідає матеріалам справи, ґрунтується на чинному законодавстві і підстав для його скасування немає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105, Господарського процесуального кодексу України, -

Львівський апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

1.Рішення Господарського суду Львівської області від 19.05.2015 року у даній справі залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

3. Справу направити в Господарський суд Львівської області.

Повний текст постанови складено та підписано 14.09.2015 року

Головуючий - суддя Скрипчук О.С.

Судді Дубник О.П.

Матущак О.І.