КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" вересня 2015 р. Справа№ 910/9295/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шапрана В.В.

суддів: Буравльова С.І.

Андрієнка В.В.

при секретарі Місюк О.П.

за участю представників:

від позивача - Лещенко О.О.

від відповідача - не з`явився

розглянувши матеріали апеляційної скарги Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» на рішення Господарського суду міста Києва від 09.06.2015 (суддя Полякова К.В.)

за позовом Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Прайм-Поліс»

про стягнення коштів,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ДП «Національна енергетична компанія «Укренерго» звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до відповідача про стягнення коштів.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.06.2015 в задоволені позовних вимог було відмовлено повністю.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій вказує, що рішення прийнято з порушення норм матеріального права та при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, а тому просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 09.06.2015 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 16.07.2015 апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду на 15.09.2015 в складі колегії суддів: головуючий суддя Шапран В.В., судді - Андрієнко В.В., Буравльов С.І.

Представник позивача в судове засідання на вказану дату з`явився та надав усні пояснення стосовно предмету спору.

Представник відповідача в судове засідання на вказану дату не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується зворотнім повідомленням, що міститься в матеріалах справи, причини неявки суду не повідомив, заяву про відкладення розгляду справи не надав.

Апеляційний господарський суд, розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні матеріали справи, прийшов до висновку про достатність наявних матеріалів справи для розгляду скарги за відсутності представника відповідача та встановив наступне:

22.06.2011 між Державним підприємством "Національна енергетична компанія "Укренерго" (замовник) та Товариства з обмеженою відповідальністю "Прайм-Поліс" (виконавець) укладено договір поставки товарів та виконання робіт від 22.06.2011 № 130/01-11.

Відповідно до п.1.1 договору № 130/01-11 ТОВ "Прайм-Поліс" зобов'язалося поставити замовнику високочастотну апаратуру передачі сигналів/команд РЗ і ПА, перелічені у специфікації, виконати роботи, пов'язані з поставкою цієї апаратури та зазначені в завданні замовника, а замовник зобов'язався прийняти і оплатити такі товари і роботи.

За умовами п.3.1 договору №130/01-11 ціна договору становить 4 746240 грн. з ПДВ, в тому числі: ціна товарів - 3 906 000 грн. з ПДВ; ціна робіт у відповідності до зведеного кошторису (з усіма складовими) - 840 240 грн., з яких вартість монтажних робіт - 563 383,20 грн., вартість пусконалагоджувальних робіт - 276 857,22 гривень.

Пунктом 3.4 договору № 130/01-11 передбачено, що кошторис є твердим.

Факт приймання-передачі робіт на суму підтверджується підписаними сторонами (без жодних зауважень) актами приймання-виконання будівельних робіт за грудень 2011, копії яких містяться у матеріалах справи.

Звертаючись із даним позовом до суду, позивач мотивує свої вимоги тим, що Державною фінансовою інспекцією України проведено ревізію фінансово-господарської діяльності позивача за період з 01.07.2011 по 30.03.2013, за результатами якої складено акт від 18.10.2013 та вимогу про усунення порушень від 25.11.2013 №05-14/1914, згідно яких відповідачем за договором № 130/01-11 завищено вартість на суму 177 092,78 грн.

Відповідач, своїм правом на подання письмових пояснень стосовно заявленого позову чи подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, в судове засідання вповноваженого представника не направив.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 877 Цивільного кодексу України підрядник зобов'язаний здійснювати будівництво та пов'язані з ним будівельні роботи відповідно до проектної документації, що визначає обсяг і зміст робіт та інші вимоги, які ставляться до робіт та до кошторису, що визначає ціну робіт.

Підрядник зобов'язаний виконати усі роботи, визначені у проектній документації та в кошторисі (проектно-кошторисній документації), якщо інше не встановлено договором будівельного підряду.

За приписами частини 4 статті 879 Цивільного кодексу України, оплата робіт провадиться після прийняття замовником збудованого об'єкта (виконаних робіт), якщо інший порядок розрахунків не встановлений за погодженням сторін.

У межах даного спору сторонами не заперечувався факт виконання та факт приймання виконаних робіт.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 671 ЦК України, якщо за договором купівлі-продажу переданню підлягає товар у певному співвідношенні за видами, моделями, розмірами, кольорами або іншими ознаками (асортимент), продавець зобов'язаний передати покупцеві товар в асортименті, погодженому сторонами. Якщо договором купівлі-продажу асортимент товару не встановлений або асортимент не був визначений у порядку, встановленому договором, але із суті зобов'язання випливає, що товар підлягає переданню покупцеві в асортименті, продавець має право передати покупцеві товар в асортименті виходячи з потреб покупця, які були відомі продавцеві на момент укладення договору, або відмовитися від договору.

Стаття 663 ЦК України передбачає, що продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Так, судом першї інстанції встановлено, що сторонами виконано договірні обов'язки, передбачені Договором № 130/01-11, про що обома сторонами складено, підписано та скріплено печатками акти виконаних робіт.

Як вбачається із тексту позовної заяви та апеляційної скарги на постановлене рішення судом першої інстанції, підставою своїх вимог, щодо стягнення збитків, позивач зазначає акт Державної фінансової інспекції України № 05-21/259 від 18.10.2013 та вимогу про усунення порушень від 25.11.2013 №05-14/1914, щодо стягнення 177092,78 грн., як завищеної вартості підрядних робіт.

Статтею 623 Цивільного кодексу України визначено, що боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором. Збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов'язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред'явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення. При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Згідно ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Під збитками розуміються втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Шкода підлягає відшкодуванню за умови безпосереднього причинного зв'язку між протиправними діями особи, самою шкодою та наявністю вини (умислу або необережності).

Відсутність причинного зв'язку, як складової цивільного правопорушення робить неможливою відповідальність відповідача.

Статтею 224 ГК України визначено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Таким чином, підставою для покладення на підрядника відповідальності у вигляді стягнення збитків є встановлення факту порушення ним зобов'язання за договором чи порушення правил здійснення господарської діяльності, що мало наслідком виникнення збитків.

Разом з тим, судом встановлено, що договірна ціна та кошторис погоджені сторонами за умовами договору №130/01-11 від 22.06.2011.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 853 Цивільного кодексу України замовник зобов'язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові.

Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

Замовник, який прийняв роботу без перевірки, позбавляється права посилатися на недоліки роботи, які могли бути встановлені при звичайному способі її прийняття (явні недоліки).

Таким чином, зважаючи на те, що сторони при укладенні договору узгодили обсяг і зміст робіт, договірну ціну; замовником при укладенні договору погоджено розрахунок договірної ціни та локального кошторису, зміни до якого можуть вноситись лише за погодженням сторін, вказаний договір недійсним в судовому порядку не визнавався, враховуючи також відсутність підтвердженого факту, що підрядник при виконанні договору відступив від умов та допустив інші порушення договору підряду, які мають наслідком виникнення у замовника збитків; прийняття робіт замовником за відсутності контролю та перевірки обсягів виконаних підрядником робіт, Господарський суд міста Києва дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Зважаючи на те, що доводи апеляційної скарги є ідентичними із підставами позовних вимог, вони спростовуються усім вище зазначеним в тексті постанови та письмовими доказами, наявними в матеріалах справи.

Згідно зі статтею 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (стаття 34 Господарського процесуального кодексу України).

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції повно, всебічно і об'єктивно з`ясовано обставини справи, винесено рішення у відповідності до норм матеріального і процесуального права, з повним з`ясування обставин, що мають значення для справи, правомірно відмовлено в задоволені позовних вимог Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго», а тому апеляційна скарга Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» не підлягає задоволенню.

Зважаючи на те, що колегією суддів апеляційна скарга Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» залишається без задоволення, судові витрати, відповідно до ст. 49 ГПК України покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 102, п. 1 ч. 1 ст. 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» залишити без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 09.06.2015 у справі № 910/9295/15- без змін.

Матеріали справи № 910/9295/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя В.В. Шапран

Судді С.І. Буравльов

В.В. Андрієнко