УХВАЛА

02.09.2015Справа № 53/658
За скаргою Суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

на дії відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції при виконанні наказу від 11.01.2010 у справі № 53/658

за позовом Суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «БМ Будмеханізація» про стягнення 40624,00 грн.

Суддя Р.Б. Сташків

Представники сторін та ВДВС не з'явилися.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 31.12.2009 позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «БМ Будмеханізація» на користь Суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 основний борг в сумі 33 450 грн., витрати по сплаті державного мита в сумі 334 грн. 50 коп., а також 209 грн. 81 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу та 2470 грн. 21 коп. витрат на послуги адвоката. У частині позовних вимог про стягнення з відповідача 3% річних та пені провадження у справі суд припинив. Після набрання рішенням законної сили, судом було видано відповідний наказ.

Через відділ діловодства суду від Позивача надійшла скарга на дії відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції при виконанні наказу від 11.01.2010 у справі № 53/658, де скаржник також просить суд визнати неправомірними дії старшого державного виконавця ВДВС Івано-Франківського міського УЮ Судака М.М. щодо винесення постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження від 16.01.2015 № 46015620, скасувати цю постанову та зобов'язати державну виконавчу служку вчинити дії по виконанню наказу суду.

Письмовою заявою від 25.08.2015 позивач свою скаргу підтримав.

Представники сторін та ДВС у судове засідання не з'явились. Відповідно до ч. 2 ст. 121-2 ГПК України, неявка боржника, стягувача, прокурора чи представника органу Державної виконавчої служби в судове засідання не є перешкодою для розгляду скарги.

Розглянувши подану скаргу та дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

В оскаржуваній постанові державний виконавець, як на підставу її винесення, посилається на п. 8 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», а саме що державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі, зокрема, наявності інших передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження.

Проте у постанові державним виконавцем не вказано, в силу якого закону (законів) наведені ним обставини виключають здійснення виконавчого провадження. А саме не наведено та необґрунтовано, яким чином відсутність у комплекті документів, що надійшли від ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві, про перевірку майнового стану боржника, виключає здійснення виконавчого провадження ВДВС Івано-Франківського міського УЮ, тоді як законом не заборонено перевіряти майновий стан боржника новим державним виконавцем, до якого надійшов ще не виконаний виконавчий документ у складі документів переданого виконавчого провадження по місцезнаходженню боржника.

При цьому суд зауважує, що питання вчинення чи не вчинення попереднім державним виконавцем ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві всіх виконавчих дій не є предметом даного судового розгляду та на результат вирішення скарги не впливає, оскільки в силу закону не вчинення таких дій не надає наступному державному виконавцю права відмовити у прийнятті переданого йому виконавчого провадження та виконавчого документу. Натомість питання передачі всього чи не всього комплекту документів є питаннями внутрішньої діяльності державних виконавчих служб, та не повинно впливати та порушувати права стягувача на виконання винесеного судом виконавчого документу.

Отже, позаяк державним виконавцем ВДВС Івано-Франківського міського УЮ не доведено перед судом наявність передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження, то судом задовольняється скарга у частині визнання дій державного виконавця неправомірними та скасування постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження від 16.01.2015 № 46015620.

У іншій частині суд зазначає, що у п. 9.13 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 жовтня 2012 року N 9 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» викладено правову позицію, згідно з якою за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

При цьому господарський суд не вправі самостійно вчиняти ті чи інші дії, пов'язані із здійсненням виконавчого провадження, замість державного виконавця (наприклад, відкривати або закінчувати виконавче провадження), але може зобов'язати державного виконавця здійснити передбачені законом дії, від вчинення яких той безпідставно ухиляється.

Проте у поданій скарзі скаржник не вказує, які саме конкретні виконавчі дії мав вчинити державний виконавець та у які строки, та які дії протиправно вчинені не були, тому він просить суд зобов'язати державного виконавця їх вчинити, тому в частині вимог про «зобов'язання державної виконавчої служки вчинити дії по виконанню наказу суду» суд відмовляє у зв'язку з не зазначенням конкретного переліку протиправно не вчинених виконавчих дій, тобто за недоведеністю допущених державних виконавцем порушень.

Отже, вимоги скарги судом задовольняються частково.

Додатково суд вказує, що скаржник не позбавлений права на повторне звернення до суду зі скаргою у загальному порядку після зазначення конкретного переліку не вчинених на думку скаржника виконавчих дій та наведення обґрунтування їх протиправності (обов'язку державного виконавця з їх вчинення, строків вчинення та протиправності дій як наслідку не вчинення обов'язкових виконавчих дій у встановлені законом строки).

Керуючись ст. ст. 86, 121-2 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

Скаргу Суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на дії відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції при виконанні наказу від 11.01.2010 у справі № 53/658 задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії по винесенню та скасувати постанову відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції про відмову у відкритті виконавчого провадження від 16.01.2015 № 46015620.

У іншій частині в задоволенні скарги відмовити. Дана ухвала набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена в установленому законом порядку.

Суддя Р.Б. Сташків