ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"11" вересня 2015 р. Справа № 916/2695/15

Господарський суд Одеської області у складі:

судді Волкова Р.В.,

при секретарі судового засідання Кришталь Д.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні господарського суду справу

за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, (Черкаська обл., м.Черкаси);

до відповідача товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-наукова фірма «Зеленогірське», (Одеська обл., Любашівський р-н, с. Гвоздавка Друга);

про стягнення 29761,45 гривень

Представники:

Від позивача: не з`явився.

Від відповідача: ОСОБА_2 (за довіреністю).

ВСТАНОВИВ:

Позивач фізична особа-підприємець ОСОБА_1, м. Черкаси, звернулась до господарського суду з позовом про стягнення з відповідача, товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-наукова фірма «Зеленогірське», Одеська обл., Любашівський р-н, с. Гвоздавка Друга, 23827грн. заборгованості за надані послуги, 1303,75грн. 3% річних та 28457,70грн. інфляційних.

В обґрунтування своїх вимог посилається на укладання з відповідачем договору про надання послуг № 0107/14 від 01.07.2014 року з додатковою угоду, виконання позивачем своїх зобовязань за договором, підтвердження вказаних обставин актом здачі-прийняття робіт № 01 від 21.07.2014 року, неналежне виконання відповідачем своїх зобовязань щодо оплати наданих послуг, нарахування 3% річних та інфляційних та на інші вказані у позовній заяві та поясненнях обставини.

Відповідач вимоги позивача не визнав та просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Посилається на укладення договору, недоведеність відповідачем факту надання послуг саме за вказаним договором, відсутність доказів виставлення рахунку позивачем. Вказує, що у акті здачі-прийняття робіт № 01 від 21.07.2014 року вказане інше місце складання акту (м.Черкаси) аніж місце надання послуг (Одеська обл., Любашівський р-н), та вказує на отримання рахунку з посиланням на інший договір.

27.07.2015 до канцелярії суду надійшла заява позивача про зменшення позовних вимог. В цій заяві він повідомив про сплату відповідачем 03.07.2015р. 23827грн. основного боргу, в звязку з чим зменшує позовні вимоги в цій частині та просить стягнути 1303,75грн. 3% річних та 28457,70грн. інфляційних. Вказане зменшення позовних вимог прийнято судом.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив наступне.

01.07.2014 року позивачем (виконавець) та відповідачем (замовник) було підписано договір про надання послуг, згідно до п. 1.1. якого виконавець зобовязується за завданням замовника надати послуги по збиранню сільськогосподарських культур в порядку та на умовах, визначених цим договором.

Статями 901, 903 ЦК України встановлено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Вид послуги, обєм, строки та місце надання вказується в додатках, що є невідємною частиною цього договору (п. 1.2. договору).

Вартість послуг по збиранню зазначається в додатках до цього договору та фіксується в актах здачі-прийняття робіт (надання послуг). Вартість договору складає суму вартостей всіх послуг, наданих в період дії цього договору (п. 2.1. договору).

Відповідно до п. 5.1. договору про надання послуг договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2014 року, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобовязань, прийнятих на себе в період дії цього договору.

Договір підписаний обома сторонами без зауважень і заперечень та скріплений печатками.

Відповідно до додаткової угоди до договору про надання послуг від 01.07.2015 року позивач зобовязався зібрати врожай 2014 року, що знаходиться на полях відповідача в Одеській області, Любашівському районі: пшениці 85,3 га за ціною 400 грн./га; ріпаку 40,06 га за ціною 450 грн./га; жита 6 га за ціною 400 грн./га. Загальна вартість послуг становила 53827,00 гривень. Орієнтовна дата закінчення збирання врожаю 21.07.2014 року.

Відповідно до ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Такі ж самі положення містяться й у ст. ст. 525, 526 ЦК України, за якими зобов'язання мають виконуватись належним чином відповідно до умов договору.

На виконання умов договору позивач здійснив збирання врожаю, на підтвердження чого сторонами було складено та затверджено акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) № 01 від 21.07.2014 року. Посилання відповідача на те, що акт не має відношення до виконання вказаного договору суд вважає безпідставними, виходячи з повного співпадіння зазначених у договорі та акті найменування сільгоспкультур, ціни послуги, кількості оброблених гектарів та вартості наданих послуг. Суд також враховує відсутність доказів існування між сторонами іншого договору з таким саме предметом як зазначено у акті, та вважає переконливими твердження позивача що м.Черкаси зазначено як місце складання акту, а не місце надання послуг, в звязку з територіальним знаходженням там позивача, який готував проект акту.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до п. 2.3. договору оплата здійснюється шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок виконавця протягом 15 робочих днів з дати підписання акту здачі-прийняття робіт (наданих послуг).

Таким чином, саме зі складанням відповідного акту, а не виставленням рахунку, сторони повязали обовязок відповідача оплатити послуги в певний строк.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач належно виконав умови договору, надав визначені сторонами послуги. Проте в порушення наведених вище норм закону, а також умов договору, відповідач за надані послуги розрахувався невчасно.

Так, 06.05.2015 року відповідачем було сплачено позивачеві 30000 гривень, 03.07.2015 року було сплачено 23827 гривень.

Згідно зі ст.ст. 33-34 ГПК України кожна сторона за допомогою належних та допустимих доказів повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судовими доказами, за визначенням ст. ст. 32-36 ГПК України, слід вважати документи, які можуть підтвердити або спростувати обставини, що мають значення для правильного рішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Невиконання зобов'язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) ст. 610 ЦК України кваліфікує як порушення зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Отже, порушення боржником прийнятих на себе зобов'язань тягне за собою відповідні правові наслідки, які полягають у можливості застосування кредитором до боржника встановленої законом або договором відповідальності.

У відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом.

Позивачем заявлено до стягнення 1303,75грн. 3% річних за період з 05.08.2014 по 26.06.2015 та 28457,70грн. інфляційних за період з 06.08.2014 по 07.05.2015.

Виходячи з встановленого п. 2.3. договору обовязку відповідача здійснити оплату протягом 15 робочих днів з дати підписання акту здачі-прийняття робіт та факт підписання акту 21.07.2014, суд доходить до висновку про виникнення у відповідача простроченого грошового зобовязання з 12.08.14, а не з 05.08.2014, як це зазначає позивач. Вказана обставина тягне за собою зменшення заявленої до стягнення суми 3% річних.

Крім того, під час розрахунку інфляційних позивачем припущено арифметичну помилку при визначенні сукупного індексу інфляції за період серпень 2014 року квітень 2015 року включно, який становить 148 %, а не 152,869 %, як зазначив позивач.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок, враховуючи дату початку прострочки виконання грошового зобовязання, сплату частини основного боргу 06.05.2015, заявлений позивачем період до стягнення, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню частково, а саме в розмірі 1286,05грн. 3% річних за період з 12.08.2014 по 26.06.2015, та 25983,57грн. інфляційних з урахуванням індексів інфляції за період серпень 2014 року квітень 2015 року включно.

Відповідно до ст.49 Господарського процесуального Кодексу України, витрати з оплати судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, та керуючись ст. ст. 525, 526, 530, 610-612, 625, 629, 901, 903 Цивільного Кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, ст.ст. 22, 33, 36, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального Кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м.Черкаси, до товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-наукова фірма «Зеленогірське», Одеська обл., Любашівський р-н, с. Гвоздавка Друга, про стягнення 29761,45 гривень задовольнити частково.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-наукова фірма «Зеленогірське» (66520, Одеська обл., Любашівський р-н, с. Гвоздавка Друга, ) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (18005, АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1) 3% річних в розмірі 1286,05грн., інфляційні в розмірі 25983,57грн., судові витрати в сумі 1674,03грн.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Одеського апеляційного господарського суду через Господарський суд Одеської області протягом десяти днів з моменту складення повного рішення. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 16 вересня 2015 р.

Суддя Р.В. Волков