РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" вересня 2015 р. Справа № 906/527/15

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючої судді Гудак А.В.

суддів Грязнов В.В.

суддів Олексюк Г.Є.

при секретарі судового засідання Лукащик А.В.

розглянувши апеляційну скаргу позивача Публічне акціонерне товариство "Банк Національний кредит" на рішення господарського суду Житомирської області від 29.07.15 р.

у справі № 906/527/15 (суддя Сікорська Н.А. )

позивач Публічне акціонерне товариство "Банк Національний кредит"

відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю "Пеллет-Енерго Ємільчине"

за участю в справі в якості третіх осіб , які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача:

1) ТОВ "Пеллет-Енерго Україна"

2)ТОВ "Пеллет -Інвест"

про стягнення 18915248,45 грн.

за участю представників сторін:

позивача - Шох С.М.( довіреність у справі),

відповідача - Войнаровська І.О.( довіреність у справі)

третя особа 1-Войнаровська І.О.( довіреність у справі)

третя особа 2-Войнаровська І.О.( довіреність у справі)-

Судом роз'яснено представникам сторін права та обов'язки, передбачені ст.ст.20, 22 ГПК України.

Судове засідання за клопотанням позивача відбулось в режимі відеоконференції. Заяв про відвід суддів не надходило.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Житомирської області від 29.07.2015р. у справі № 906/527/15 (суддя Сікорська Н.А.) позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Банк Національний кредит» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Пеллет-Енерго Ємільчине» , за участю третіх осіб , які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ТОВ «Пеллет-Енерго Україна», ТОВ «Пеллет -Інвест» про стягнення 18915248,45 грн. Задоволені частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Пеллет-Енерго Ємільчине" на користь Публічного акціонерного товариства "Банк Національний кредит" 107110,40 грн. пені за несвоєчасно проведені розрахунки за отриманий кредит в гривні; 98255,03 грн. - пеня за несвоєчасно проведені розрахунки по відсотках, нарахованих за користування гривневим кредитом; 6960,64 грн. - 3% річних за несвоєчасно проведені розрахунки за отриманий кредит в гривні;7972,25 грн.- 3% річних за несвоєчасно проведені розрахунки по відсотках, нарахованих за користування гривневим кредитом; 73267,97 грн. інфляційних нарахувань за порушення строків повернення кредиту; 88863,62 грн. інфляційних нарахувань за несвоєчасно проведені розрахунки по відсотках; 171181,56 грн. пені за несвоєчасно проведені розрахунки по сплаті кредиту отриманого в євро; 4031,44 грн. пені за несвоєчасно проведені розрахунки за несплату відсотків за отриманий кредит в євро;28386,04 грн. - 3% річних за несвоєчасно проведені розрахунки по сплаті кредиту отриманого в євро;524,05 грн. - 3% річних за несвоєчасно проведені розрахунки по сплаті відсотків, нарахованих за отриманий кредит в євро; 61322,00 грн. - судового збору.

Припинено провадження у справі за п. 1-1 ст. 80 ГПК України в частині стягнення: 1419856,71 грн. - заборгованість по сплаті кредиту, отриманого в гривні; 816099,96 грн. - заборгованість по сплаті відсотків, нарахованих за отриманий кредит в євро; 228343,65 грн.(9050,00 євро) - заборгованість по сплаті кредиту; 15246,54 грн. (604,27 євро) -заборгованість по сплаті відсотків за відсутністю предмету спору.

В решті позовних вимог відмовлено.

З огляду на положення ч.1 ст.11, ч.1 ст. 549,ч.2 ст.625,626,629,1048,1049,ч.2 ст. 1050,1054 , ч.1,2 ст. 1056-1 Цивільного кодексу України, місцевий суд відмовив в задоволенні позовних вимог в частині стягнення суми 15849148,59 грн., з яких: 8440000,00 грн. - заборгованість по кредиту; 1414325,65 грн.- пеня за несвоєчасно проведені розрахунки за отриманий кредит; 1189,43 грн.- пеня за несвоєчасно проведені розрахунки по сплаті відсотків; 123759,50 - 3% річних за несвоєчасно проведені розрахунки за отриманий кредит; 85,23 грн. - 3% річних за несвоєчасно проведені розрахунки по сплаті відсотків; 1269384,94 грн. - інфляційних за несвоєчасно проведені розрахунки за отриманий кредит; 750000,00 грн. - штраф за прострочку в оплаті кредиту; 3750000,00 грн. - штраф за прострочку в оплаті відсотків; 96737,46 грн. пені за несвоєчасно проведені розрахунки за отриманий кредит в євро; 1105,42 грн. пені за несвоєчасно проведені розрахунки по сплаті відсотків нарахованих за отриманий кредит в євро; 2560,96 грн. - 3% річних за несвоєчасно проведені розрахунки за отриманий кредит в євро; суд припинив провадження у справі за за п. 1-1 ст. 80 ГПК України на загальну суму 2479646,86 грн. з яких: 1419856,71 грн. заборгованість по сплаті кредиту, отриманого в гривні; 816099,96 грн. - заборгованість по сплаті відсотків нарахованих за отриманий кредит в євро; 228343,65 грн.(9050,00 євро) - заборгованість по сплаті кредиту; 15246,54 грн. (604,27 євро) заборгованість по сплаті відсотків за відсутністю предмету спору.

Не погодившись з постановленим рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій зазначає, що прийняте господарським судом Житомирської області рішення від 29.07.2015 р. по справі № 906/527/15, прийняте з порушенням норм матеріального і процесуального права, а також мала місце недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими та невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи.

Крім того, скаржник вказує, що місцевим судом необґрунтовано визнано належним доказом виписки по рахункам, які були надані Відповідачем і в результаті цього, було прийнято рішення, яке ґрунтується на недоведених обставинах, що мають значення для справи, які судом визнано встановленими.

Апелянт наголошує, що відповідно до Договору про внесення змін № 21 від 16.10.2014 р. до Кредитного договору, в п. 1.1.1. Кредитного договору, сторони погодили графік змін максимального ліміту заборгованості. Зокрема, з 30.10.2014 р. максимальний ліміт в гривні мав становити 10 040 000,00 гривень, при цьому ліміт в євро в межах загального ліміту кредитування встановлювався в розмірі 0,00 (нуль євро 00 євроцентів). З 06.12.2014 р. максимальний ліміт в гривні мав становити 9 640 000,00 гривень. В подальшому, максимальний ліміт кредиту мав зменшуватись на 400 000,00 гривень, кожен місяць, і на 06.04.2015 р. становити не більше 8 440 000, 00 гривень. Згідно розрахунку, який наданий разом з позовною заявою станом на 01.04.2015 року загальна заборгованість Позичальника перед Позивачем за Кредитним договором становить 18 367 131,34 (Вісімнадцять мільйонів триста шістдесят сім тисяч сто тридцять одну гривню 34 копійки) та 21 723,66 (двадцять одну тисячу сімсот двадцять три євро 66 євроцентів), що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ становить 548 117,11 грн. Відповідачем зобов'язань, щодо погашення заборгованості по кредиту відповідно до графіку.

Вказує, що відповідно до п. 4.4. Кредитного договору, у разі невиконання Позичальником зобов'язань визначених п. 3.3.2.-3.3.18 цього Договору, порушення Позичальником або третьою особою, з якою укладений договір забезпечення виконання зобов'язань за Кредитом, умов договорів, визначених п.1.3. цього Договору, протягом більше ніж 15 днів, Банк може вважати термін надання Кредиту таким, що закінчився, та, відповідно, Позичальник зобов'язаний не пізніше наступного робочого дня погасити Кредит, сплатити проценти за фактичний час використання Кредиту, комісії та нараховані штрафні санкції.

Виходячи, з положень вказаного пункту Кредитного договору, сторонами було погоджено відсутність необхідності направлення вимоги про повернення кредиту, а отже Відповідач був обізнаний про закінчення терміну надання кредиту у зв'язку з порушенням п.3.3.5. та п. 3.3.6. Кредитного договору.

Не погоджується з покликанням місцевого суду про те, що в матеріалах справи відсутні докази, з яких вбачалось, що Відповідач був обізнаний про необхідність сплати всієї суми позики, є такими, що суперечать обставинам справи, а рішення підлягає скасуванню.

Крім того, апелянт вважає правомірним нарахуванням пені в євро із застосуванням подвійної облікової ставки та з зазначенням гривневого еквіваленту суми за курсом НБУ на дату нарахування.

Вважає, що проценти, передбачені ст. 625 ЦК, не є штрафними санкціями (постанова Верховного Суду України від 17 жовтня 2011 р. у справі N 6-42цс11).

Що ж стосується валюти, в якій мають стягуватися три проценти річних, то незалежно від фіксації еквівалента зобов'язання в іноземній валюті, згідно з пунктами 1 та 2 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Зважаючи на зміст зазначеної статті та беручи до уваги практику Європейського суду з прав людини, суди у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті повинні зазначити в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню у цій іноземній валюті з вказівкою на конвертацію цієї суми в національну валюту на день здійснення платежу.

З огляду на вищенаведене, просить скасувати рішення господарського суду Житомирської області від 29.07.2015 р. у вказаній справі та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу, відповідач вказав, що в матеріалах справи немає жодних документів, які підтверджують належне повідомлення Відповідача про відмову від Кредитного договору Позивачем, а також всі норми Кредитного договору, на які Позивач посилається в своїй Позовній заяві відсилають до пункту 3.2.6. - видання наказу про примусову оплату несплачених в строк сум у разі несвоєчасного погашення Траншів Кредиту, чого також: немає в матеріалах справи.

Враховуючи вище зазначене, станом на 05 червня 2015 року сума кредиту та відсотків, а також; нарахована пеня по Договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 119Ю/2011/05-1596/2-1 від 06.06.2011 року погашена в повному обсязі Цей факт підтверджено: Довідкою про відсутність заборгованості по Договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 119Ю/2011/05-1596/2-1 від 06.06.2011 року, Виписками по особовому рахунку з вихідним залишком - 0,00, а також: зняттям арешту із заставного майна та обладнання, чим ПАТ «Банк Національний Кредит» підтвердив свій намір зупинити провадження у справі № 906/527/15, що підтверджується Витягами про реєстрацією в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна (реєстрація вилучення запису), а також: зняття обтяжень з рухомого майна/обладнання, яке перебувало в заставі, підтверджує відсутність заборгованості ТОВ «Пеллет-Енерго Ємільчине» перед ПАТ «Банк Національний Кредит».

Щодо нарахування штрафу, пені, 3% річних та індексу інфляції, відповідач зазначає.

Оскільки було достатньо часу для аналізу та вивчення нарахованих штрафів, пені, 3% річних та індексу інфляції, крім того, було надано Позивачем розрахунок даних санкцій, дослідивши все детально, тому ТОВ «Пеллет-Енерго Ємільчине» немає заперечень щодо розрахунків, які були здійсненні Господарським судом Житомирської області і підтримує їх в повному обсязі.

В судовому засіданні представник апелянта повністю підтримав вимоги апеляційної скарги, з підстав викладених у ній. Просить задовольнити вимоги апеляційної скарги, а рішення господарського суду Житомирської області від 29.07.2015 р.у справі № 906/527/15 скасувати.

Представник відповідача вимоги апеляційної скарги вважає безпідставними, такими, що не узгоджуються з матеріалами справи. Просила врахувати, що всі розрахунки наведені в рішення місцевого суду були проведені на підставі поданих розрахунків позивача. Вважає рішення господарського суду Житомирської області від 29.07.2015 р. у справі № 906/527/15 винесене у відповідності до норм матеріального та процесуального права. Просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Представник третіх осіб 1,2, просила рішення господарського суду Житомирської області від 29.07.2015 р.у вказаній справі залити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. У процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу.

Заслухавши пояснення сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту з'ясування та доведеність всіх обставин, що мають значення для справи, дослідивши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права при винесенні оскарженого рішення, судова колегія вважає, що апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства "Банк Національний кредит" до задоволення не підлягає, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 06.06.2011 р. між ПАТ "Банк національнимй кредит" (позивач, кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Пеллет-Енерго Ємільчине" (відповідач, позичальник) укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 119Ю/2011/05-1596/2-1 (в режимі мультивалютності) ( а.с.12-15, зворот т.1).

Починаючи з 10.10.2011 р. по 16.10.2014 р. сторони вносили зміни до договору шляхом підписання договорів про внесення змін та Додаткових договорів до нього ( № 1-21) (а.с.12-41 т.1 ).

Відповідно до п. 1.1 Договору, позивач зобов'язався надати відповідачу грошові кошти у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання.

Пунктом 1.1.1 Договору в редакції договору про внесення змін № 21 від 16.10.2014 р. сторони обумовили, що надання кредиту буде здійснюватись в гривні та євро окремими частинами, надалі за текстом кожна частина окремо "Транш", а у сукупності - "Транші", за змінюваною процентною ставкою, яка переглядається кожні три місяці та визначається у наступному розмірі:

- в гривні розмір змінюваної процентної ставки при перерахунку не може бути більшим ніж 35% річних та бути менше 19% річних;

- в євро розмір змінюваної процентної ставки при перерахунку не може бути більшим ніж 35% річних, та бути менше ніж 14% річних, та комісій в розмірі та в порядку визначеному тарифами на послуги по наданню кредитів, що містять в Додатку 1 ( а.с.16 т.1) та Додатку 2 ( а.с.17 т.1) до цього Договору, що є невід'ємною складовою частиною цього Договору, надалі за текстом - "Тарифи", в межах максимального загального ліміту заборгованості до 15000000,00грн., ліміт в євро в межах загального ліміту заборгованості встановлюється в сумі 219500,00 євро, з наступним графіком змін максимального ліміту заборгованості:

1.1.1.1. з 30 жовтня 2014 року максимальний ліміт в гривні становить 10040000,00грн. (Десять мільйонів сорок тисяч гривень 00 копійок), при цьому ліміт в євро межах загального ліміту кредитування встановлюється в розмірі 0,00 євро (Нуль

євро 00 евроцентів);

1.1.1.2. з 06 грудня 2014 року максимальний ліміт в гривні становить 9 640 000, 00 грн. (Дев'ять мільйонів шістсот сорок тисяч гривень 00 копійок);

1.1.1.3. з 06 січня 2015 року максимальний ліміт в гривні становить 9 240 000,00грн. (Дев'ять мільйонів двісті сорок тисяч гривень 00 копійок);

1.1.1.5. з 06 лютого 2015 року максимальний ліміт в гривні становить 8840000,00грн. (Вісім мільйонів вісімсот сорок тисяч гривень 00 копійок);

1.1.1.6. з 06 березня 2015 року максимальний ліміт в гривні становить 8440000,00грн. (Вісім мільйонів чотириста сорок тисяч гривень 00 копійок);

1.1.1.7. з 06 квітня 2015 року максимальний ліміт в гривні становить 8040000,00грн. (Вісім мільйонів сорок тисяч гривень 00 копійок);

1.1.1.8. з 06 травня 2015 року максимальний ліміт в гривні становить 7640000,00грн. (Сім мільйонів шістсот сорок тисяч гривень 00 копійок, з кінцевим терміном повернення заборгованості за Кредитом до 02 (Другого) червня 2015 (Дві тисячі п'ятнадцятого) року на умовах визначених цим Договором з можливістю пролонгації дії договору.

Відповідно до п. 1.2. кредит надається позичальнику на наступні цілі: поповнення обігових коштів, придбання основних засобів та на купівлю валюти з метою погашення валютної кредитної заборгованості за кредитним договором.

Згідно п. 2.1. Договору, видача траншів кредиту на цілі, визначені п.1.2 цього договору проводиться шляхом перерахування кредитних коштів на поточний рахунок позичальника з позичкового рахунку№ 8001 в ПАТ "Банк Національний кредит" в межах максимальног ліміту заборгованості. ( а.с.12, зворот т.1).

Пунктом 2.5 Договору, сторони погодили, що нарахування процентів за користування кредитом здійснюється у валюті кредиту щомісячно в останній робочий день поточного місяця, за період з останнього робочого дня попереднього місяця по день, що передує останньому робочому дню поточного місяця, а також в день повернення заборгованості за кредитом в повній сумі.

Сплата процентів за користування кредитом здійснюється у валюті кредиту щомісячно до 5 числа місяця, наступного за місяцем, за який нараховані проценти, на рахунок № 8001в ПАТ "Банк Національний кредит", а також в день повернення заборгованості за кредитом в повній сумі (п. 2.6 Договору) ( а.с.12 , зворот т.1).

Відповідно до п. 2.7 Договору, нарахування та сплата процентів за користування кредитом здійснюється за фактичну кількість днів користування кредитом в періоді (28-29-30-31/360). При розрахунку процентів враховується день надання та не враховується день погашення кредиту.

Пунктами 3.3.5, 3.3.6, 3.3.7 договору ( а.с.13, зворот т.1) сторони обумовили наступні забов'язання позичальника:

- сплачувати кредитору проценти та комісії передбачені п. 1.1.1 договору, в порядку, визначеному п.п. 2.6, 2.8, 2.9, 2.13;

- повернути кредитору у повному обсязі транші кредиту в строки визначені п.п 1.1.1, 2.4 цього договору;

- достроково повернути наявну заборгованість за кредитом, та сплатити нараховані проценти, комісії, можливі штрафні санкції у випадках, визначених п. п. 2.14.3, 3.2.6, 4.4, 5.4 цього договору.

На виконання умов договору, позивачем на підставі заявок відповідача (а.с. 139-144 т. 1) перераховувались грошові кошти в межах максимального ліміту заборгованості, що підтверджується наявними в матеріалах справи виписками по особовому рахунку (а.с.52-138 т.1).

Як встановлено місцевим господарським судом, позивач покликається на те, що починаючи з 05.10.2014р. відповідач в порушення п. 3.3.5 договору порушив строки сплати процентів за користування кредитними коштами.

Так, згідно п. 4.4. Договору, у разі невиконання позичальником зобов'язань, визначених п.п. 3.3.2 - 3.3.18, порушення позичальником або третьою особою, з якою укладений договір забезпечення виконання зобов'язань за кредитом, умов договорів, визначених п. 1.3. цього договору, протягом більше 15 днів, термін надання кредиту вважається таким, що закінчився та, відповідно, позичальник зобов'язаний не пізніше наступного робочого дня, погасити кредит та сплатити проценти за фактичний час використання кредиту, комісії та нараховані штрафні санкції ( а.с.14, зворот т.1).

Враховуючи наведений вище пункт Договору, Позивач, вважаючи, що з 21.10.2014р. термін надання кредиту закінчився (05.10.2014 р. +15 днів), тому відповідач був зобов'язаний у строк до 22.10.2014р. включно здійснити повний розрахунок.

Крім того, ч. 2 ст. 1050 ЦК України передбачає окремий наслідок порушення договору позичальником і встановлює санкцію за неналежне виконання зобов'язання позики на умовах розстрочення платежу. Відповідно до неї, якщо договором позики передбачено обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишалася, та сплати процентів, належних йому згідно із ст. 1048 ЦК України.

У випадку застосування позикодавцем зазначеного вище права - умова про розстрочення втрачає силу. З цього самого моменту позикодавець набуває право нарахування на суму, що залишилася, процентів від простроченої суми. Крім того, він має право отримати винагороду за надання предмета позики у користування у вигляді процентів відповідно до ст. 1048 ЦК України.

Так, апелянт посилається на пункти 4.2., 4.З., 4.4. Договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 119Ю/2011/05-1596/2-1 від 06.06.2011 року (надалі - Кредитний договір), і вважає, що з 21.10.2014 року термін надання Кредиту таким, що закінчився, а отже Відповідач, був зобов'язаний до 22.10.2014 року погасити Кредит, сплатити проценти за фактичний час використання Кредиту, комісії та нарахування штрафних санкцій.

Однак пункти 4.2, 4.3,4.4. Договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 119Ю/2011/05-1596/2-1 від 06.06.2011 року є відсильними, а саме:

- пункт 4.2., окрім інших пунктів, відсилає нас до пункту 3.2.6, в якому зазначено, що Кредитор має право видати наказ про примусову оплату несплачених в строк сум у разі несвоєчасного погашення Траншів Кредиту, згідно з п.п. 1.1.1. (Договором про внесення змін № 19 до Договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 119Ю/2011 /05-1596/2-1 від 06.06.2011 року від 27 червня 2014 року кінцевий термін повернення заборгованості за Кредитом було продовжено до 02 (другого) червня 2015 року),п. 2.4. цього Договору, або неналежного виконання інших умов цього Договору. Пункт 4.З., окрім інших пунктів, відсилає нас до пункту З.З.6., в якому зазначено, що Позичальник зобов'язується, повернути Кредитору в повному обсязі Транші Кредиту в строки визначені п.п. 1.1.1., 2.4. цього Договору, а також відсилає нас до пункту 3.3.7.

Позичальник зобов'язаний достроково повернути наявну заборгованість з Кредитом, та

сплатити нараховані проценти, комісії, можливі штрафні санкції у випадках, визначених п.п. 2.14.3., З.2.6., 4.4., 5.4. цього Договору.

Пункт 4.4., окрім інших пунктів, відсилає також до пунктів 3.3.6. та 3.3.7. Кредитного договору.

З викладеного, вбачається порушення Позивачем умов Кредитного договору, оскільки останній не повідомив письмово Відповідача про відмову від Кредитного договору, як це вимагає законодавство, крім того в Кредитному договорі зазначено, що Позивач має видати Наказ про примусову оплату несплачених в строк сум у разі несвоєчасного погашення Траншів Кредиту.

Крім того, згідно пунктів Договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 119Ю/2011/05-1596/2-1 від 06.06.2011 року:

3.2.5. Кредитор має право вимагати повернення раніше наданих Траншів Кредиту, сплати процентів, комісій та можливих штрафних санкцій, у разі невиконання Позичальником вимог п.п. 3.2.1., 3.2.5. цього Договору протягом трьох робочих днів з моменту отримання письмової вимоги Кредитора.

3.2.6. Кредитор має право видати наказ про примусову оплату несплачених в строк сум у

разі несвоєчасного погашення Траншів Кредиту, згідно з п.п. 1.1.1., 2.4. цього Договору, або

неналежного виконання інших умов цього Договору.

3.2.7. Кредитор має право направити відповідну інформацію до єдиної інформаційної

системи «Реєстр позичальників» Національного банку України, у разі неповернення Позичальником Траншів Кредиту в строк, обумовлений п.п. 1.1.1., 2.4. цього Договору, або

неналежного виконання інших умов цього Договору.

Дані пункти підтверджують той факт, що жодних дій Позивачем не було вчинено, а саме: письмово не було повідомлено Відповідача про відмову від Кредитного договору, а також не було видано Наказ про примусову оплату несплачених в строк сум у разі несвоєчасного погашення Траншів Кредиту, а також не надано Позивачем доказів відправлення інформації до єдиної інформаційної системи «Реєстр позичальників» Національного банку України, у разі неповернення Позичальником Траншів Кредиту в строк, обумовлений п.п. 1.1.1., 2.4. цього Договору, або неналежного виконання інших умов цього Договору. Отже, станом на 22.10.2014 року Позивач не вважав Відповідача боржником, а також Позивач не мав права нараховувати штрафні санкції без здійснення дій, що передбачені Кредитним договором.

В матеріалах справи відсутні документи, які підтверджують належне повідомлення Відповідача про відмову від Кредитного договору Позивачем, а також всі норми Кредитного договору, на які покликається позивач відсилають до пункту 3.2.6. - видання наказу про примусову оплату несплачених в строк сум у разі несвоєчасного погашення Траншів Кредиту, чого також немає в матеріалах справи.

Так, при зверненні до суду з позовом 06.04.2015 р. вказав, що станом на 01.04.2015 р. заборгованість по сплаті кредиту становить 9859856,71 грн. та 9050,00 євро, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ становить 228343,65 грн.

Заборгованість по сплаті відсотків становить 816099,97 грн. та 604,27 євро , що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ становить 15246,54 грн.

За умовами п. 4.2 договору, у разі прострочення відповідачем строків сплати процентів та комісій, визначених цим договором та тарифами, а також прострочення строків повернення кредиту, визначених пп. 1.1.1, 2.4, 2.14.3, 3.2.6, 4.4, 5.4, цього договору відповідач сплачує пеню в розрахунку 1%, в національній валюті України від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період невиконання зобов'язань за цим договором.

Виходячи з умов п. 4.2 договору, відповідачу за період з 22.10.2014 р. по 31.03.2015 р. нараховано та пред'явлено до стягнення: 1521436,05 грн. пені за несвоєчасне повернення кредиту, отриманого в гривні (а.с. 48 т.1); 99444,46 грн. пені за несвоєчасну сплату процентів, нарахованих за користування кредитом, отриманим в гривні (а.с. 47(зворотня сторона), 48 т.1); 10618,50 євро пені за несвоєчасне повернення кредиту, отриманого в євро, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ становить 267919,02 грн. (а.с. 48(зворотня сторона,49 т.1); 203,59 євро пені за несвоєчасну сплату процентів, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ становить 5136,85грн. (а.с. 48 т.1)

В порядку ст. 625 ЦК України, відповідачу нараховано 3% річних за несвоєчасно проведені розрахунки за період з 22.10.2014 р. по 31.03.2015 р. в наступному розмірі:

- 130720,14грн. за прострочку виконання грошового зобов'язання по сплаті кредиту, отриманого в гривні (а.с. 49 (зворотня сторона) т.1);

- 8057,48 грн. за прострочку виконання грошового зобов'язання по сплаті процентів, нарахованих на кредит отриманий в гривні (а.с. 49 т.1);

- 1226,53 євро, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ становить 30947,00грн. за прострочку виконання грошового зобов'язання по сплаті кредиту, отриманого в євро (а.с. 50 т.1);

- 20,77, євро, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ становить 524,05 грн. за прострочку виконання грошового зобов'язання по сплаті процентів за користування кредитом, отриманого в євро (а.с. 49 (зворотня сторона) т.1) .

Згідно ст. 625 ЦК України, відповідачу нараховано інфляційні за несвоєчасно проведені розрахунки за отриманий в гривневому еквіваленті кредит в сумі 1342652,91грн. та 88863,62 грн. за несвоєчасні розрахунки по сплаті процентів, нарахованих за користування кредитом в гривневому еквіваленті (а.с. 50 т.1).

Пунктом 4.3 договору кредитного договору визначено, що у разі порушення відповідачем вимог п.п 3.3.2-3.3.18 цього договору відповідач зобов'язаний сплатити позивачу штраф у розмірі 5% від суми максимального ліміту кредиту, визначеного п.1.1.1 цього договору, за кожний випадок.

За умовами п. 1.1.1 договору максимальний ліміт кредиту станом на 22.10.2015 р. сторонами був визначений в розмірі 15000000,00 грн.

Оскільки станом на 22.10.2014 р. відповідач не повернув отриманий кредит та не сплатив відсотки за користування кредитом, позивач, згідно п. 4.3 кредитного договору нарахував та заявив до стягнення 750000,00грн. штрафу за прострочку в сплаті кредиту та 3750000,00 грн. штрафу за прострочку в сплаті процентів, нарахованих за жовтень-грудень 2014 р. та січень, лютий 2015 р. (а.с. 51 т.1).

Як вбачається з наявних матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, відповідач провів з позивачем розрахунки в частині отриманого кредиту та відсотків у повному обсязі. В підтвердження подав копії банківських виписок, з яких вбачається факт погашення заборгованості по сплаті кредиту та відсотків (а.с. 51-55 т.4).

Оскільки відповідач погасив заборгованість, просив припинити провадження у справі.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи , позивач уклав Договір з Товариством з обмеженою відповідальністю "Пеллет-Енерго Ємільчине" про надання відновлювальної кредитної лінії № 119Ю/2011/05-1596/2-1 на умовах забезпеченості.

Так, ПАТ " Банк Національний кредит" 06.06.2011 р. уклав Договір застави майна № 04-1597/1-1 з Товариством з обмеженою відповідальністю "Пеллет -Інвест" , згідно якого останній є майновим поручителем за зобов"язаннями "ТОВ "Пеллет-Енерго Ємільчине" ( а.с.169-174 т.1). До даного Договору застави , були укладені Договори про внесення змін ( а.с.175-189 т.1).

Крім того, ПАТ " Банк Національний кредит" 06.06.2011 р. уклав Договір застави майна з ТзОВ "Пеллет-Енерго Україна" № 04-1598/1-1 , згідно якого останній є майновим поручителем за майновими зобов"заннями ТОВ "Пеллет -Енерго Ємільчене" ( а.с.190-194 т.1), в подальшому до вказаного Договору були укладені Договори про внесення змін ( а.с.196-207 т.1).

Колегія суддів зауважує, що як вбачається з матеріалів справи 12.12.2013 р., між ПАТ " Банк Національний кредит" та ТОВ "Пеллет-Енерго Україна" був укладений Договір застави обладнення № 04-877/1-1 , згідно якого останній є майновим поручителем за заобов"язаннями ТОВ "Пеллет -Енерго Ємільчене" ( а.с.208-214 т.1). Договору приєднаний Додаток № 1 ( а.с.215 т.1). В подальшому до зазначеного Договору застави обладнення були укладені Договори про внесення змін ( а.с.216-223 т.1).

Аналізуючи зазначені обставини справи, судова колегія Рівненського апеляційного господарського суду вважає за необхідне застосувати наступні положення чинного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 179 ГК України господарсько-договірними зобов'язаннями є майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів.

Статтями 174, 193 Господарського кодексу України визначено, що господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать та повинні виконуватися суб"єктами господарювання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Цивільний кодекс у ч. 1 ст. 509 ЦК України також визначає зобов'язання як правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

У відповідності з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частиною 1 ст.1054 Цивільного кодексу України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору

Згідно зі ст. 1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч.1 ст. 1055 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно з ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Враховуючи наведені норми чинного законодавства судова колегія вважає за необхідне вказати, що як вірно встановлено судом першої інстанції в матеріалах справи відсутні вимоги позивача про необхідність повернення кредиту, а відповідач був обізнаний про закінчення терміну надання , у зв"язку з порушенням останнім п. 3.3.5 та п.3.3.6 кредитного договору. Крім того, як випливає з матеріалів справи дії позивача , а саме укладання змін до Договору № 20 від 01.10.2014 р. та №21 від 16.10.2014 р. свідчили про продовження між сторонами кредитних відносин.

Як вбачається з п. 1.1.1.6. Договору про внесення змін № 21 від 16.10.2014 р. ( а.с.40, зворот т.1), сторони обумовили, що 06.03.2015 р. по 05.04.2015 р. максимальний ліміт в гривні для позичальника встановлено в сумі 8440000,00 грн. .

Позивачем заявлено до стягнення 9859856,71 грн., таким чином, на дату, яку позивач визначив при зверненні до суду - 01.04.2015 р. має місце заборгованість в сумі 1419856,71 грн. (9859856,71 грн. - 8440000,00 грн.).

Як вбачається з наявних в матеріалах справи пояснень, на рахунках № 2062.1.067218.001 (980), № 2067.6.067218.001(980), № 2062.1.067218.001 (978), № 2067.6.067218.001(978) та нарахованих і прострочених відсотків нарахунках № 2068.7.067218.001 (980), № 2068.7.067218.001(978), № 2069. 8.067218.001 (978) за Договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 119Ю/2011/05-1596/2-1 (в режимі мультивалютності) від 06.09.2011 р. здійснювалось відповідно до Постанови НБУ № 280 від 17.06.2014 р. "Про затвердження Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України", а також відповідно до Положення про облікову політику ПАТ "Банк Національний кредит", затверджене рішенням правління ПАТ "Банк Національний кредит" № 161 від 29.12.2012 р.

Так, згідно виписки по особовому рахунку № 2067.6.067218.001 (а.с. 83, 84 т.1) з січня 2015 р. банку несвоєчасно повернуті відповідачем кошти виносив на прострочену заборгованість. Станом на 06.03.2015 р. прострочена заборгованість становила 1419856,71 грн.

Колегія суддів зауважує, що як вірно встановлено місцевим господарським судом , станом на 01.04.2015 р. прострочена заборгованість становила 1419856,71 грн. Заборгованість, строк оплати по якій не настав становила 8440000,00 грн.

Разом з тим, в процесі розгляду справи відповідач станом на 05.06.2015 р. погасив заборгованість в частині отриманого кредиту та нарахованих відсотків (а.с. 49-56 т.4).

Факт погашення заборгованості вбачається з банківських виписок по рахунках № 2067.6.067218.001 (а.с. 53 т.4).

Судова колегія щодо тверджень апелянта про непогашення основних зобов"язань по кредиту № 119Ю/2011/05-1596/2-1 від 06.06.2011 р. в зв"язку з нікчемністю угод, які були укладені:

- 25 травня 2015 року ТОВ «Пеллет-Енерго Ємільчине» був підписаний Договір позики за № 50-ПЕЄ-10 з громадянином України Висоцьким Олексієм Йосиповичем (тимчасово виконуючий обов'язки директора ТОВ «Пеллет-Енерго Ємільчине»), згідно умов даного Договору позики Висоцький О.Й. надав ТОВ «Пеллет-Енерго Ємільчине» безвідсоткову позику у розмірі 230 746,37 грн., що в еквіваленті у євро становило 9 866,00 євро;

-25 травня 2015 року ТОВ «Пеллет-Енерго Ємільчине» був підписаний ще один Договір позики № 25/05 з Лапаньом Юрієм Петровичем , згідно умов даного Договору позики Лапань Ю.П. надав ТОВ «Пеллет-Енерго Ємільчине» виключно для повернення ТОВ «Пеллет-Енерго Ємільчине» ПАТ «Банк Національний Кредит» кредитних коштів, отриманих за Кредитним договором, у розмірі 2 533 500,00 грн;

-28 травня 2015 року ТОВ «Пеллет-Енерго Ємільчине» був підписаний Договір поворотної фінансової допомоги №28/05/15 з ТОВ «Розетка.УА» , згідно умов даного Договору ТОВ «Розетка.УА» надає грошові кошти у розмірі 8 517 000,00 гривень., зазначає, що такі твердження судом до уваги не приймаються, оскільки спростовуються обставинами та матеріалами справи щодо правовідносин, які виникли між Публічним акціонерним товариством "Банк Національний кредит" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Пеллет -Енерго Ємільчене" в сфері кредитування.

Так, підтвердження факту внесення коштів в сумі 230 746,37 грн. на рахунок ПАТ «Банк Національний Кредит» є дві квитанції від 04 червня 2015 року за № 107838 та № 107839; підтвердження факту внесення коштів в сумі 2 533 500,00 грн. на рахунок ПАТ «Банк Національний Кредит» є виписки по рахунку ТОВ «Пеллет-Енерго Ємільчине» за період з 04 червня по 05 червня 2015 року; підтвердження факту внесення коштів на рахунок ПАТ «Банк Національний Кредит» є виписки по рахунку ТОВ «Пеллет-Енерго Ємільчине» за період з 04 червня по 05 червня 2015 року, які були видані представниками банку.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, після зарахування коштів на рахунок ПАТ «Банк Національний Кредит» було видано довідку № 05.1-05/2678 від 05 червня 2015 року, якою Банк повідомляє, що у ТОВ «Пеллет-Енерго Ємільчине» станом на 05.06.2015 р. заборгованість за кредитами та відсотками перед Банком відсутня ( а.с.56 т.4). Доказів помилкового зарахування коштів та їх повернення відповідачу банком, як в суд першої інстанції так і під час апеляційного перегляду не надано.

Згідно ст.ст. 1046 , 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Враховуючи вище зазначене, слід вказати , що між ТОВ «Пеллет-Енерго Ємільчине» і ПАТ «Банк Національний Кредит». Виходячи із змісту статей 203, 215, 1046 та 1047 ТОВ «Пеллет-Енерго Ємільчине» не порушило загальних вимог, додержання яких є необхідними для чинності правочинів. Зміст позики не суперечить Цивільному Кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, обсяг дієздатності осіб підтверджувався протоколами Загальних зборів, якими було надано повноваження директорам, на підписання договорів позики, волевиявлення учасників було вільним і відповідало внутрішній волі, договори були вчинені у формі, що передбачена статей 1047 ЦК України, договори були спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені в договорах - що і було досягнуто сторонами.

Стаття 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначає абсолютно інший вид правовідносин, ніж той, на який опирається Апелянт, в даній статті, а саме в частині 3 і в пунктах з 1 по 9 одним із учасників правовідносин (стороною) виступає Банк. В договорах позики/поворотної фінансової допомоги беруть участь дві особи: Позикодавець (ТОВ «Розетка.УА», Лапань Ю.П. і Висоцький О.Й.), ПАТ «Банк Національний Кредит» не приймав жодної участі у даних правовідносинах.

З огляду на вищенаведене, судова колегія вказує, що ТОВ «Пеллет-Енерго Ємільчине» не порушив жодної норми законодавства, що могла призвести до нікчемності будь-якого із вищезазначених правочинів (договорів), а тому покликання апелянта в цій частині оцінюються судом критично .

Так, відповідно до п.1-1 ст. 80 ГПК України, господарський суд припиняє провадження у справі у разі відсутності спору .

З огляду на наведену норму, суд першої інстанції правомірно припинив провадження у стягненні 1419856,71 грн., оскільки зазначена сума відповідачем була погашена.

Колегія суддів вважає правомірним висновок суду першої інстанції , що частині стягнення коштів в сумі 8440000,00 грн. отриманого кредиту в гривні, слід відмовити, оскільки вимога заявлена без належних правових підстав, які б вказували на настання строку повернення кредиту.

Щодо стягнення заборгованості в частині кредиту, отриманого в Євро, судова колегія зазначає таке.

Так, стаття 1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Частинами 1 та 2 статті 1056-1 ЦК України передбачено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Як вірно встановив суд першої інстанції, ліміт в євро відповідач отримав в межах загального ліміту кредитування з 30.10.2014 р. встановлений в розмірі 0,00 євро.

Згідно банківської виписки по рахунку № 2067.6.067218.001 (а.с. 118-120 т.1) з 14.11.2014 р. відповідач мав заборгованість в сумі 9050,00 євро, яка станом на 01.04.2015 р. не була погашена і в гривневому еквіваленті її розмір становив 228343,65 грн.

Враховуючи дану обставину, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що звернення позивача до суду з вимогою про стягнення вказаної суми є правомірним та обґрунтованим.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, відповідач сплатив банку кошти, в тому числі, і по заборгованості в сумі 9050,00 євро, стверджується це банківською випискою по особовому рахунку № 2067.6.067218.001 (а.с. 51 т.4) провадження у цій частині позовних вимог припинено правомірно, в силу п. 1-1 ст. 80 ГПК України.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач починаючи з жовтня 2014 р. несвоєчасно проводив розрахунки по нарахованим відсоткам, тому станом на 01.04.2015 р. мала місце прострочка в оплаті нарахованих відсотків в сумі 816099,96 грн. (а.с. 108 т.1).

При цьому, вказана сума включає в себе донараховані 01.04.2015 р. проценти за період з 21.11.2013 р. по 29.12.2013 р. в сумі 128,20 грн. та з 01.06.2012 р. по 25.06.2012 р. в сумі 8177,94 грн. (а.с. 107, зворот т. 1).

З банківської виписки по особовому рахунку № 2068.7.067218.001 (а.с. 52 т.4) вбачається, що станом на 05.06.2015 р. заборгованість по відсоткам, нарахованих за отриманий кредит в гривні, відповідачем погашена в повному обсязі.

Нарахування відсотків за користування кредитом, отриманим в євро, здіснювалось по аналогічній схемі.

Заявлена до стягнення сума 604,28 євро, що в гривневому еквіваленті становить 15246,54 грн., відсотків виникла за період за лютий- березень 2015 р. із врахуванням донарахувань в сумі 419,25 євро за період з 11.03.2014р. по 01.04.2014 р. з 28.04.2012 р. по 30.04.2012 р. та з 30.05.2014 р. по 04.06.2014 р. (а.с. 136, 137 т.1).

До того ж, згідно банківської квитанції від 04.06.2015 р. на банківський рахунок надійшли кошти в сумі 816,00 євро (а.с. 50 т.4). Тим самим заборгованість в сумі 604,28 євро погашена, що також підтверджується банківською випискою по особовому рахунку № 2068.7.067218.001 (а.с. 52 т.4).

З огляду на викладене, судова колегія вважає правомірним, в силу приписів п.1-1 ст.80 ГПК України припинення провадження у справі в частині стягнення відсотків в сумі 816099,96 грн. та 604,28 євро, що в гривневому еквіваленті становить 15246,54 грн.

Щодо вимоги про стягнення пені за несвоєчасно проведені розрахунки за отриманий кредит та нараховані відсотки , судова колегія зазначає таке.

Так, згідно ч.1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання ( ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін (ст.1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань").

З огляду на наведене, судова колегія вважає за необхідне вказати, що як вбачається з наявних матеріалів справи, позивач на підставі п. 4.2 Договору заявив до стягнення пеню нараховану за період з 22.10.2014 р. по 31.03.2015 р. за несвоєчасно проведені розрахунки за отриманий кредит в гривневому еквіваленті в сумі 1521436,05 грн. (а.с. 48 т.1); 99444,46 грн. за несвоєчасну сплату процентів, нарахованих за отриманий кредит в гривні (а.с. 47,зворот 48 т.1); 10618,50 євро за несвоєчасне повернення кредиту, отриманого в євро, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ станом на 01.04.2015 р. становить 267919,02 грн. (а.с. 48зворот,49 т.1); 203,59 євро за несвоєчасну сплату процентів, нарахованих за користування кредитом в євро що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ становить 5136,85грн. (а.с. 48 т.1).

Судова колегія констатує, що місцевий суд зробивши власний перерахунок нарахування пені, прийшов до вірного висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягає частковому задоволенню, враховуючи наступні обставини.

Так, як встановлено матеріалам справи , позивач нараховуючи пеню за несвоєчасно проведені розрахунки за отриманий кредит в гривневому еквіваленті в сумі 1521436,05 грн. (а.с. 48 т.1) вважав, що з 22.10.2014 р. має місце прострочка в поверненні усієї суми кредиту.

Разом з тим, як вірно встановлено місцевим судом, у відповідача не настав обов'язок дострокового повернення отриманого кредиту і на день звернення до суду мала місце заборгованість у відповідача перед позивачем в сумі 1419856,71 грн., яка включає в себе заборгованість яка виникла за період з 06.01.2015 р. по 31.03.2015 р.

В обгрунтування свої позиції , місцевий господарський суд навів в оскаржуваному рішенні детальний розрахунок пені із зазначенням періодів , за які вона нараховується . Перевіривши даний розрахунок. суд апеляційної інстанції вважає його вірним та таким , що узгоджується з матеріалами справи та поясненнями апелянта. Так, судова колегія прийшла до висновку ,що всього підлягає задоволенню 98255,03 грн. пені за несвоєчасно проведені розрахунки по сплаті відсотків нарахованих за користування кредитом отриманим в гривні.

В стягненні 1189,43 грн. пені за несвоєчасно проведені розрахунки по сплаті відсотків нарахованих за користування кредитом отриманим в гривні (99444,46 грн.- 98255,03 грн.), колегія суддів вважає, що слід відмовити.

Щодо пені, за несвоєчасно проведені розрахунки в частині кредиту отриманого в євро, та нарахованих відсотків за користування вказаним кредитом, судова колегія вважає за необхідне застосувати такі положення чинного законодавства.

Так, згідно із ч.1 ст. 533 ЦК України грошове зобов"язання має бути виконане у гривнях.

Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов"язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах , встановлених законом ( ч.3 ст. 533 ЦК України).

Такий порядок визначено Декретом Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" від 19.02.1993 № 15-93, дія якого не поширюється на правовідносини щодо нарахування та стягнення штрафних санкцій за внутрішніми угодами , укладеними між резидентами на території України.

Згідно ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

За таких обставин, максимальний розмір пені пов"язаний із розміром облікової ставки Національного банку України;. оскільки чинне законодавство не передбачає встановлення Національним банком України облікової ставки для іноземної валюти , пеня має обчислюватись та стягуватися за судовими рішеннями лише у національній валюті. Зазначені правові позиції наведені в Постанові від 01.04.2015 р. судової палати у господарських справах і судової палати у цивільних справах Верховного суду України ( справа № 906/660/14 за позовом ПАТ "Банк Форум" до ТОВ "Новий світ" про стягнення заборгованості).

З огляду на наведені положення чинного законодавства, слід відзначити, що дослідивши розрахунок пені за несвоєчасно проведені розрахунки в частині сплати отриманого кредиту в євро в сумі 10618,50 євро, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ станом на 01.04.2015 р. становить 267919,02грн. (а.с. 48 зворот, а.с. 49 т.1), яка нарахована позивачем за період з 01.09.2014 р. по 31.03.2015 р. суд встановив, що позивач неправомірно нараховував пеню в період з 16.10.2014 р. по 31.10.2014 р., оскільки у вказаний період заборгованість в євро була відсутня, що випливає з умов договору про внесення змін № 21 від 16.10.2014 р. та вбачається з банківської виписки по рахунку № 2067.6.067218.001 (а.с. 118-120 т.1) з 14.11.2014 р.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання вимог суду, позивачем було здійснено розрахунок пені за несвоєчасно проведені розрахунки по отриманому кредиту в євро з урахуванням щоденного курсу євро до гривні (а.с. 134-136 т.4).

Разом тим, перевіривши даний розрахунок пені як суд першої інстанції так і під час розгляду в апеляційному суді, встановлено , що нарахування пені в період з 16.10.2014 р. по 31.10.2014 р. не здійснювалось, а тому розмір пені за несвоєчасно проведені розрахунки за кредит, отриманий в євро становить 171181,56 грн., яка підлягає стягненню.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що в частині стягнення суми 96737,46 грн. пені за несвоєчасно проведені розрахунки за отриманий кредит в євро (267919,02грн. - 171181,56 грн.) слід відмовити, за безпідставністю.

За несвоєчасну сплату процентів, нарахованих за користування кредитом в євро позивач заявив до стягнення пеню в сумі 203,59 євро, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ станом на 01.04.2015 р. становить 5136,85грн. (а.с. 48 т.1).

Разом з тим, перевіривши розрахунки здійснені судом першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що розрахунок є вірним, тому пеня за несвоєчасну сплату процентів, нарахованих за користування кредитом в євро підлягає стягненню в сумі 4031,44 грн. В частині стягнення 1105,41 грн. (5136,85 грн.- 4031,44 грн.) слід відмовити за безпідставністю.

Щодо нарахування інфляції , судова колегія вважає за необхідне зауважити таке.

Так, відповідно до положень ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Крім того, як передбачено нормами Закону № 1282-ХП, індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає (рішення Верховного суду України від 28 березня 2012 р. у справі 6-36736 вов 10). Тому норми ч.2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу поширюється лише на випадки прострочення грошового зобов"язання , яке визначене у гривні.

Враховуючи зазначені положення чинного законодавства, колегія суддів вважає за необхідне вказати, що відповідачу нараховано інфляційні за жовтень-грудень 2014 р. та січень, лютий 2015 р. за несвоєчасно проведені розрахунки за отриманий в гривневому еквіваленті кредит в сумі 1342652,91грн. та 88863,62 грн. за несвоєчасні розрахунки по сплаті процентів, нарахованих за користування кредитом в гривневому еквіваленті (а.с. 50 т.1).

Разом з тим, як вірно встановлено місцевим судом, позивач неправомірно заявив до стягнення інфляційні у вказаних сумах, оскільки при їх нарахуванні виходив з позиції, що строк повернення кредиту настав у жовтні 2014 р.

Оскільки судом встановлено, що прострочка в поверненні кредиту має місце з січня 2015 р., тому правомірним буде нарахування на заборгованість визначену судом за січень та лютий 2015 р.

Так, інфляційні за січень 2015 р. на заборгованість 619856,71 грн. становлять 19215,56 грн. Інфляційні за лютий 2015 р. на суму боргу 1019856,71 грн. становлять 54052,41 грн.

Таким чином, задоволенню та стягнення з відповідача підлягає сума 73267,97 грн. (19215,56 грн.+54052,41 грн.) інфляційних за прострочення виконання грошового зобов'язання по сплаті кредиту отриманого в гривні.

В частині стягнення 1269384,94 грн. (1342652,91грн. - 73267,97 грн.) за прострочення виконанння грошового зобов'язання по сплаті кредиту отриманого в гривні суд правомірно відмовив.

Судова колегія зауважує, що судом першої інстанції була проведена перевірка заявлених до стягнення інфляційних нарахувань в сумі 88863,62 грн., за прострочення виконання грошового зобов'язання по сплаті відсотків нарахованих на кредит, з яким судом апеляційної інстанції повністю погоджується та констатує, що в цій частині вимога підлягає задоволенню в заявленій сумі, а саме: 88863,62 грн.

Щодо нарахування трьох відсотків річних на суми заборгованості, судова колегія вважає за необхідне вказати таке.

Так, відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник , який прострочив виконання грошового зобов"язання, на вимогу кредитора зобов"язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Крім того, беручи до уваги правову природу 3% річних, передбачених ст. 625 ЦК України, як особливої міри відповідальності , правильним є стягнення її виключно в національній валюті - гривні (Рішення Верховного суду України від 28 березня 2012 р. у справі 6-36736 вов 10).

Разом тим, перевіривши даний розрахунок 3% річних як суд першої інстанції так і під час розгляду в апеляційному суді, встановлено, що всього підлягає задоволенню 7972,25 грн. 3% річних за несвоєчасно проведені розрахунки по сплаті відсотків нарахованих за користування кредитом отриманим в гривні.

В стягненні 85,23 грн. 3% річних за несвоєчасно проведені розрахунки по сплаті відсотків нарахованих за користування кредитом отриманим в гривні (8057,48 грн.- 7972,25 грн.) слід відмовити.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду, що при нарахуванні 3 % річних в сумі 1226,53 євро, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ становить 30947,00 грн. за прострочку виконання грошового зобов'язання по сплаті кредиту, отриманого в євро (а.с. 50 т.1) позивач не врахував факт відсутності боргу в період з 16.10.2014 р. по 31.10.2014 р.

Місцевим судом правомірно врахована вищевказана обставина, тому задоволенню підлягає сума 28386,04 грн. , а в решті 2560,96 грн. (30947,00 грн. - 28386,04 грн.) суд відмовив.

Крім того, колегія суддів зауважує, що 3% річних в розмірі 20,77 євро, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ становить 524,05 грн. за прострочку виконання грошового зобов'язання по сплаті процентів за користування кредиту, отриманого в євро (а.с. 49 (зворот) т.1) заявлені позивачем правомірно та підлягають задоволенню.

Щодо заявленого до стягнення штрафу в сумі 750000,00грн. за прострочку в сплаті кредиту та 3750000,00 грн. штрафу за прострочку в сплаті процентів нарахованих за користування кредитом за період з жовтня 2014 р. по лютий 2015 р., колегія суддів вважає, що зазначені вимоги задоволенню не підлягають оскільки ґрунтуються на доводах позивача, що строк повернення кредиту настав жовтні 2014 р.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції зауважує, що такі доводи апелянта спростовуються матеріалами справи, а тому вимога про сплату штрафу є безпідставною.

На підставі вищенаведеного, судова колегія Рівненького апеляційного господарського суду вважає що суд першої інстанції правомірно частково задовольнив позовні вимоги.

Інші покликання скаржника в обґрунтування апеляційної скарги матеріалами справи не підтверджуються та не доведені відповідно до вимог ст. 33 ГПК України.

В силу ст.ст. 33, 38, 43, 47 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, коли кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а суд, оцінивши подані по справі докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, повинен прийняти рішення за результатами обговорення усіх цих обставин.

Апеляційний господарський суд вважає, що судом першої інстанції в порядку статті 43 Господарського процесуального кодексу України всебічно, повно і об'єктивно досліджено матеріали справи та вірно застосовані норми процесуального і матеріального права, у зв'язку з чим відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування чи зміни рішення господарського суду Житомирської області від 29 липня 2015 року у справі № 902/527/15.

Судовий збір за подачу апеляційної скарги відповідно до ст. 49 ГПК України в зв'язку з відмовою в її задоволенні покладається на апелянта.

Керуючись ст.ст. 49,99,101,103,105 ГПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Житомирської області від 29 липня 2015 року у справі № 906/527/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Банк Національний кредит" залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуюча суддя Гудак А.В.

Суддя Грязнов В.В.

Суддя Олексюк Г.Є.