ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" вересня 2015 р.Справа № 922/3994/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Бринцева О.В.

при секретарі судового засідання Гула Д.В.

розглянувши справу

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, с. Хроли;
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Кросс-птахофабрика "Зоря", с. Хроли;
про стягнення 394.912,66 грн.
за участю представників:

позивача - ОСОБА_1 (особисто), ОСОБА_2, довіреність від 06.07.2015 р.;

відповідача - не з"явився.

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 10.07.2015 р. звернувся з позовом до Публічного акціонерного товариства "Кросс-птахофабрика "Зоря" стягнення 354.662,66 грн. та моральної шкоди в розмірі 40.250,00 грн., а всього 394.912,66 грн.

В обґрунтування позову вказує на неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором на надання транспортних послуг з вивозу каналізаційних нечистот, (приймання) рідких відходів від 05.06.2013 р., а саме не оплатив у повному обсязі вартість послуг позивача, що становить 343.000,00 грн., наданих за актами прийому-передачі виконаних робіт: від 10.11.2013 р. № 64 на суму 27.500,00 грн., від 17.11.2013 р. № 69 на суму 51.000,00 грн., від 24.11.2013 р. № 70 на суму 58.500,00 грн., від 30.11.2013 р. № 74 на суму 11.500,00 грн., від 08.12.2013 р. № 76 на суму 40.500,00 грн., від 27.12.2013 р. № 88 на суму 12.000,00 грн., від 10.01.2014 р. № 4 на суму 13.500,00 грн., від 31.01.2014 р. № 11 на суму 38.000,00 грн., від 10.02.2014 р. № 16 на суму 26.000,00 грн., від 20.02.2014 р. № 23 на суму 45.000,00 грн., від 28.02.2014 р. № 27 на суму 500,00 грн., від 10.03.2014 р. № 30 на суму 19.000,00 грн., що оплачені лише в сумі 252.500,00 грн.; у зв'язку із чим відповідачу також нараховані інфляційні, три проценти річних та пеня. Крім того, позивач, посилаючись на норми ст. ст. 224-226 ГК України, стверджує, що через неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором він був позбавлений очікуваного прибутку у розмірі 205.800,00 грн., що розрахований виходячи з отриманої за 5 місяців винагороди за надані по договору послуги, а також вважає за можливе стягнути з відповідача спричинену позивачу моральну шкоду у розмірі 50% від суми заборгованості по договору, що була завдана останньому неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором.

Також у позовній заяві позивач просить суд забезпечити позов - накласти арешт на майно (виробничі приміщення та будівлі, основні засоби виробництва, тварини та продукти тваринництва, інші товарно-матеріальні цінності) та грошові кошти відповідача, а також заборонити останньому чи іншим особам вчиняти будь-які дії, що стосуються предмету спору, в тому числі щодо реалізації майна відповідача, та щодо використання грошових коштів на рахунках відповідача.

Представник позивача та позивач позов підтримують у повному обсязі та наполягають на його задоволенні з підстав вказаних у позовній заяві, 10.09.2015 р. представник позивача звернувся із заявою про долучення до матеріалів справи виписки банку про рух коштів по рахунку позивача та рахунку-фактури від 19.09.2013 р.

Відповідач в судове засідання свого представника не направив, відзив на позов та докази на виконання ухвали суду про призначення справи до розгляду не надав, звернувся з заявою про відкладення розгляду справи від 09.09.2015 р. № 09/09/15-1 (вх. № 35990).

Вирішуючи це клопотання суд виходить з наступного. Згідно ст. 77 ГПК України господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні. При цьому зі змісту норми цієї статті вбачається, що питання про те, що певні обставини перешкоджають розгляду справи, вирішується судом залежно від конкретних обставин справи. Так, якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з'явилися в судове засідання, а суд уважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті.

В даному разі на думку суду обставини справи свідчать про наявність у справі матеріалів справи достатніх для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення. Крім того, суд приймає до уваги, що судом сторонам були створені належні умови для надання усіх необхідних доказів (надано достатньо часу для підготовки до судового засідання та надання доказів). Проте, нових доказів відповідачем не надано та про можливість їх надання в майбутньому в клопотанні відповідача про відкладення розгляду справи не зазначено.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та його представника, всебічно та повно дослідивши надані учасниками судового процесу докази і таким чином з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд установив наступне.

Підставою звернення із даним позовом позивач вказує неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором на надання транспортних послуг з вивозу каналізаційних нечистот, (приймання) рідких відходів від 05.06.2013 р., а саме те що відповідач не оплатив у повному обсязі вартість послуг позивача, що становить 343.000,00 грн., наданих за актами прийому-передачі виконаних робіт: від 10.11.2013 р. № 64 на суму 27.500,00 грн., від 17.11.2013 р. № 69 на суму 51.000,00 грн., від 24.11.2013 р. № 70 на суму 58.500,00 грн., від 30.11.2013 р. № 74 на суму 11.500,00 грн., від 08.12.2013 р. № 76 на суму 40.500,00 грн., від 27.12.2013 р. № 88 на суму 12.000,00 грн., від 10.01.2014 р. № 4 на суму 13.500,00 грн., від 31.01.2014 р. № 11 на суму 38.000,00 грн., від 10.02.2014 р. № 16 на суму 26.000,00 грн., від 20.02.2014 р. № 23 на суму 45.000,00 грн., від 28.02.2014 р. № 27 на суму 500,00 грн., від 10.03.2014 р. № 30 на суму 19.000,00 грн., що оплачені лише в сумі 252.500,00 грн.; у зв'язку із чим відповідачу також нараховані інфляційні, три проценти річних та пеня.

Також позивач, посилаючись на норми ст. ст. 224-226 ГК України, стверджує, що через неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором він був позбавлений очікуваного прибутку у розмірі 205.800,00 грн., що розрахований виходячи з отриманої за 5 місяців винагороди за надані по договору послуги, а також вважає за можливе стягнути з відповідача спричинену позивачу моральну шкоду у розмірі 50% від суми заборгованості по договору, що була завдана останньому неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов'язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 ЦК України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов'язку, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

У відповідності із ст. 173 ГК України та ст. 509 ЦК України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконати її обов'язку.

Господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 ГК України).

Відповідно до ч. 7 ст. 179 ГК України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

В позовній заяві позивач вказує на те, що між ним та відповідачем був укладений договір на надання транспортних послуг з вивозу каналізаційних нечистот, (приймання) рідких відходів від 05.06.2013 р. і посилається в обгрунтування позову про стягнення основної заборгованості у розмірі 80.500,00 грн. у тому числі на п. п. 1.2., 2.6., 3.4. договору.

Разом з тим, до матеріалів справи надано договір на надання транспортних послуг з вивозу каналізаційних нечистот, (приймання) рідких відходів від 05.06.2013 р., який відповідачем не підписаний та не містить його печатки (т. І а.с. 19-20).

Акти прийому-передачі виконаних робіт, надані до позовної заяви (т. І а.с. 27-45), посилання на вищевказаний договір не містять.

Виписка банку про рух коштів по рахунку позивача свідчить про те, що відповідачем оплачувалися послуги згідно рахунку від 19.09.2013 р. б/н., який надано позивачем 10.09.2015 р. (заява за вх. № 36155) і він не містить посилання на договір на надання транспортних послуг з вивозу каналізаційних нечистот, (приймання) рідких відходів від 05.06.2013 р.

За таких обставин суд приходить до висновку про те, що договір про надання транспортних послуг з вивозу каналізаційних нечистот, (приймання) рідких відходів від 05.06.2013 р. не укладений, а відтак зобов"язань за ним у відповідача не виникло.

Твердження про виникнення відповідних зобов"язань на підставі актів прийому-передач і виконаних робіт суд також оцінює критично з таких підстав.

У вказаних актах визначена вартість наданих робіи, але не визначений строк їх оплати.

Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

В силу приписів ст. 4-3 та ст. 33 ГПК України (судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності; сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень) умовою визнання обґрунтованими позовних вимог позивача в частині стягнення основної заборгованості є доведення ним факту настання строку оплати за актами виконаних робіт.

Проте цей тягар доведення позивачем не витриманий. Доказів звернення до відповідача із вимогою по оплаті послуг наданих за актами позивачем не надано.

Листи, що надані позивачем до позовної заяви, від 31.01.2015 р., від 18.09.2014 р. та від 31.10.2014 р. та докази їх направлення відповідачу (т. І а.с. 47-50) містять вимоги про оплату сум за договором від 05.06.2013р. №б/н, а не за актами прийому-передачі виконаних робіт. Це унеможливлює прийняття їх в якості доказів звернення із вимогою по оплаті сум вказаних в актах в розумінні ст.530 ЦК України.

Наведене означає, що строк виконання зобов"язань по оплаті вартості робіт визначеної у відповідних актах станом на час звернення до суду із відповідним позовом ще не настав. Тобто, право позивача не є порушеним і тому підстав для його захисту в судовому порядку немає.

Такі обставини унеможливлюють задоволення позову про стягнення з відповідача суми основного боргу у розмірі 80.500,00 грн.

Враховуючи ненастання строку оплати відповідачем сум основного боргу перед позивачем суд відмовляє і в частині позовних вимог про стягнення інфляційних, трьох процентів річних та пені, адже ці вимоги є похідними від вимог про стягнення основного боргу.

За таких обставин, з урахуванням приписів наведених правових норм та на підставі матеріалів справи суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги є незаконними, необґрунтованими, а відтак задоволенню не підлягають.

Судові витрати у даній справі зі сплати 9.725,25 грн. судового збору (за подання позову - 7.898,25 грн. та заяви про його забезпечення - 1.827,00 грн.), у відповідності до ст. 49 ГПК України, покладаються на позивача.

На підставі викладеного, на підставі ст. ст. 11, 15, 16, 526, 530 Цивільного кодексу України, керуючись статтями 1, 4, 12, 32, 33, 34, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Повне рішення складено 14.01.2015 р.

Суддя О.В. Бринцев

/Справа № 922/3994/15/