ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" вересня 2015 р. Справа № 909/646/15

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого-судді Мельник Г.І.

суддів Михалюк О.В.

Матущак О.І.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Івано-Франківської міської ради №1704/12-17/в від 06.07.2015 р.

на рішення господарського суду Івано-Франківської області від 28.07.2015 р.

у справі № 909/646/15

за позовом Івано-Франківської міської ради, м. Івано-Франківськ

до відповідача Фізичної особи-підприємця Шкорута Івана Васильовича с. Микитинці, Івано-Франківська область

про демонтаж тимчасових споруд

за участю представників:

від позивача: не з'явився

від відповідача : не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 28.07.2015 року у справі №909/646/15 (суддя Калашник В.О.) відмовлено в задоволенні позову Івано-Франківської міської ради до відповідача, Фізичної особи-підприємця Шкорути Івана Васильовича про зобов'язання за власний кошт знести самовільно встановлені нежитлові споруди в кількості 26 одиниць та 3 торгових навісів (лотків), які знаходяться по вул. Молодіжній між будинками №32, 36, 41 в м. Івано-Франківську, а також повернути власнику самовільно зайняту земельну ділянку під вказаними об'єктами; судові витрати залишено за Позивачем.

Рішення суду мотивовано невірністю обраного позивачем способу захисту порушеного права, недоведеністю правових підстав заявленого позову та необґрунтованістю вимог позивача, на які він покликається. При цьому, суд першої інстанції у рішенні посилається на те, що позивач не використав усіх наданих йому повноважень по демонтажу тимчасових споруд, що без належного на те дозволу розміщені на земельних ділянках, а звернувся до господарського суду з позовом, про примусовий порядок знесення самовільно встановлених 26 тимчасових споруд та 3 торгових навісів за рахунок відповідача.

Не погоджуючись з вказаним рішенням місцевого господарського суду Івано-Франківська міська рада оскаржила його в апеляційному порядку, звернувшись до Львівського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою №1704/12-17/в від 06.07.2015 року, в якій просить скасувати рішення господарського суду Івано-Франківської області від 28.07.2015 року у справі №909/646/15 та прийняти нове рішення, яким позов Івано-Франківської міської ради до підприємця Шкорути Івана Васильовича про демонтаж тимчасових споруд, що знаходяться за адресою: вул. Молодіжна між будинками №32,36 та №41 в м. Івано-Франківську та повернення самовільно зайнятої ділянки - задоволити, оскільки вважає, що рішення суду є необґрунтованим та таким, що прийняте за неповного з'ясування усіх обставин справи та з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Свої доводи скаржник аргументує, зокрема, тим, що відповідачем самовільно зайнято земельну ділянку по вул. Молодіжній між будинками № 32, 36, 41 в м. Івано-Франківську та самовільно встановлено 26 тимчасових споруд та 3 торгових навіси (лотки), що підтверджується, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення № 65 від 04.02.2014р. складеним працівниками КП «Муніципальна інспекція з благоустрою».

Разом з тим, скаржник покликається на рішення Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради № 109 від 06.03.2014 року «Про демонтаж тимчасових споруд», відповідно до якого фізичну особу-підприємця І.В. Шкоруту зобов'язано в десятиденний термін демонтувати 26 тимчасових споруд та 3 торгові навіси (лотки), самовільно встановлені на вул. Молодіжній, між будинками №№ 32, 36, 41 (п. 1.), а у разі невиконання підприємцем п.1 цього рішення та за наявності акта про неможливість здійснення демонтажу, складеного комісією з демонтажу, юридичний відділ виконавчого комітету міської ради подає відповідні позовні заяви до суду (п. 4.). При цьому, не погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що Департамент комунального господарства, транспорту та зв'язку не демонтував самочинно встановлені 26 тимчасових споруд та 3 торгових навіси (лотки) на вул. Молодіжна між будинками №32,36 та №41 в м. Івано-Франківську, що підтверджується актом комісії від 24.09.2014 року.

Крім цього, скаржник звертає увагу на те, що судом першої інстанції не було взято до уваги те, що відповідачем оскаржено постанову № 03/99 від 13.03.2014 року в судовому порядку та постановою Івано-Франківського міського суду у справі №344/4062/14-а від 05.05.2014 р. відмовлено у задоволенні позову. При цьому, Івано-Франківським міським судом зазначено, що підприємцем Шкорутою І.В. тимчасові споруди встановлено самовільно без будь-яких дозвільних документів по вул.Молодіжній, між будинками №№ 32, 36 та №41.

Скориставшись своїм правом, наданим ст. 96 ГПК України, Фізична особа-підприємець Шкорута Іван Васильович подав заперечення на апеляційну скаргу, в якому доводи скаржника спростовує та зазначає, що рішення господарського суду Івано-Франківської області від 28.07.2015 року слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, оскільки відповідач не має жодних правових підстав для вжиття дій, пов'язаних із знесенням самовільно встановлених спірних споруд, так як він не в праві вчиняти будь-які дії щодо розпорядження чужим майном, окрім того, у матеріалах справи відсутні докази які б містили ідентифікуючі ознаки тимчасових споруд, які вимагає демонтувати Івано-Франківська міська рада.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 20.08.2015р. апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні на 02.09.2015 року. Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 02.09.2015р. розгляд апеляційної скарги відкладено на 14.09.2015 року.

В дане судове засідання учасники судового процесу участі уповноважених представників не забезпечили, хоча своєчасно та належним чином були повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги, про що свідчить ухвала Львівського апеляційного господарського суду від 02.09.2015 року.

11.09.2015 року на адресу Львівського апеляційного господарського суду від відповідача надійшло клопотання про розгляд справи без участі сторони.

14 вересня 2015 року апеляційному господарському суду від скаржника поступило клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з зайнятістю працівників юридичного відділу виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради в інших судових процесах та перебуванням у відпустці.

При цьому, слід зазначити, що Господарський процесуальний кодекс України не обмежує кількості представників, яких може призначити одна особа. Так, юридичну особу за посадою може представляти її керівник. Інші особи, які є штатними працівниками юридичної особи, можуть бути її представниками, якщо вони діють у межах, визначених законодавством чи установчими документами юридичної особи.

Частиною 3 ст. 28 ГПК України визначено, що представниками юридичних осіб можуть бути також інші особи, повноваження яких підтверджуються довіреністю від імені підприємства, організації.

Таким чином, зазначені у вищевказаному клопотанні представники є не єдиними особами, що мають право представляти інтереси Івано-Франківської міської ради в суді.

Відтак, розглянувши клопотання скаржника (вхідний номер канцелярії суду №01-14/324/15 від 14.09.2015р.) про відкладення розгляду справи Львівський апеляційний господарський суд ухвалив відмовити у його задоволенні, оскільки воно документально не обґрунтоване.

Враховуючи ту обставину, що сторони належним чином були повідомлені про час, місце розгляду апеляційної скарги та наслідки неявки в судове засідання, а в матеріалах справи достатньо доказів для прийняття законного та обґрунтованого рішення, судова колегія дійшла до висновку про можливість розгляду апеляційної скарги за відсутності представників сторін.

Розглянувши апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представника позивача надані в попередньому судовому засіданні, та враховуючи пояснення представника відповідача подані у запереченні на апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні в ній докази, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 28.07.2015 року у справі № 909/646/15 слід залишити без змін, апеляційну скаргу Івано-Франківської міської ради без задоволення, виходячи з наступного.

Аналізом матеріалів справи встановлено, що позивач звернувся до суду з позовними вимогами про демонтаж тимчасових споруд та повернення самовільно зайнятої земельної ділянки. Підставою для звернення з позовом Позивач вважає самовільне встановлення відповідачем 26 тимчасових споруд та 3 торгових навісів на вул. Молодіжній, між будинками №32,36 та 41 в м. Івано-Франківську.

З'ясуванням підставності звернення до суду з даним позовом встановлено, що відповідно до ст. 1 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" благоустрій населених пунктів - це комплекс робіт з інженерного захисту, розчищення, осушення та озеленення території, а також соціально-економічних, організаційно-правових та екологічних заходів з покращення мікроклімату, санітарного очищення, зниження рівня шуму та інше, що здійснюються на території населеного пункту з метою її раціонального використання, належного утримання та охорони, створення умов щодо захисту і відновлення сприятливого для життєдіяльності людини довкілля.

За частинами 1 та 4 статті 20 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" організацію благоустрою населених пунктів забезпечують місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування відповідно до повноважень, установлених законом; рішення місцевих органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо благоустрою території певного населеного пункту є обов'язковим для виконання розміщеними на цій території підприємствами, установами, організаціями та громадянами, які на ній проживають.

Як зазначено у ст.28 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" тимчасова споруда торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності - це одноповерхова споруда, що виготовляється з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту. Тимчасова споруда для здійснення підприємницької діяльності може мати закрите приміщення для тимчасового перебування людей (павільйон площею не більше 30 квадратних метрів по зовнішньому контуру) або не мати такого приміщення. Розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування.

Івано-Франківська міська рада як орган місцевого самоврядування в межах наданих їй повноважень та відповідно до вимог Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» від 11.09.2003 року №1160-IV (з наступними змінами і доповненнями), «Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності» від 21.10.2011 року №244, Правил благоустрою міста Івано-Франківська від 30.07.2009 №XLIV прийняла «Положення про порядок розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності в м. Івано-Франківську» від 18.10.2013 №1240-38 (надалі-Положення).

Згідно з п. 2.10 Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності в м. Івано-Франківську, підставою для розміщення тимчасової споруди є паспорт прив'язки тимчасової споруди та договір на право тимчасового користування окремими елементами благоустрою комунальної власності. Для оформлення/продовження дії паспорта прив'язки Замовник звертається (через Центр надання адміністративних послуг) в Департамент містобудування та архітектури із заявою щодо оформлення паспорта прив'язки тимчасової споруди, який оформляє паспорт прив'язки протягом десяти робочих днів з дня подання зазначеної заяви (п.п.2.11.1, 2.11.6). Відхилення від паспорта прив'язки тимчасової споруди не допускається (п. 2.11.17.). Розміщення тимчасової споруди самовільно забороняється (п. 2.13).

При цьому, контроль за виявленням самовільно встановлених тимчасових споруд ведуть комунальне підприємство «Муніципальна інспекція з благоустрою», Департамент містобудування та архітектури та управління торгівлі виконавчого комітету міської ради, а при виявленні самовільно встановлених тимчасових споруд, виконавчий комітет міської ради приймає рішення про примусовий демонтаж тимчасових споруд, в порядку, передбаченому Положенням «Про порядок звільнення земельних ділянок, що зайняті без правових підстав та належать до комунальної власності територіальної громади міста Івано-Франківська» (п. п. 2.13.1., 2.13.2.).

Таким чином, законодавчо визначено, що встановлення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності допускається за умови наявності паспорта прив'язки тимчасової споруди, а у разі встановлення тимчасової споруди без такого паспорта прив'язки, остання підлягає демонтажу.

На виконання функцій передбачених Положенням про порядок розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності в м. Івано-Франківську, 04.02.2014 року КП "Муніципальною інспекцією з благоустрою" на підприємця Шкоруту Івана Васильовича було складено протокол № 65 про адміністративне правопорушення за ст. 152 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП), на підставі якого 13.03.2014 року адміністративною комісією при виконавчому комітеті Івано-Франківської міської ради була винесена постанова № 03/84 по справі про адміністративне правопорушення, за порушення останнім п.17.1.4 Правил благоустрою м. Івано-Франківська, а саме самовільне зайняття частини території об'єкта благоустрою (встановлення кіосків) на вул. Молодіжна 32-41, чим порушено ст. 152 КУпАП. Даною постановою на фізичну особу-підприємця Шкоруту Івана Васильовича накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу на суму 850 гривень в дохід міського бюджету м. Івано-Франківска.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що складення вищезазначених протоколу та постанови не може вважаться належним доказом встановлення факту наявності права власності на спірні споруди саме фізичній особі-підприємцю Шкоруті І.В. При цьому вказані письмові докази встановлюють безспірний факт зайняття певного розміру земельної ділянки, що належить до комунальної власності територіальної громади міста Івано-Франківськ, самовільно встановленими 26 тимчасовими спорудами та 3 торговими навісами за вказаною адресою.

В подальшому, з метою усунення виявлених порушень, виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради було прийнято рішення №109 від 06.03.14 року про демонтаж тимчасових споруд, п.1 якого, фізичну особу-підприємця Шкоруту І.В. зобов'язано демонтувати самовільно встановлені 26 тимчасових павільйонів та 3 торгових навісів (лотків) по вул. Молодіжна між будинками №32,36 та № 41 в м.Івано-Франківську в десятиденний термін; п.п. 3, 4 якого передбачено, що у випадку не виконання рішення виконавчого комітету міської ради особою, забезпечення його виконання покладається на департамент комунального господарства, транспорту та зв'язку, а за неможливості виконання рішення комісією з демонтажу складається акт.

Документальними доказами у справі встановлено, що, п. 1 рішення виконавчого комітету №109 від 06.03.2014 року, відповідачем в добровільному порядку не було виконано. Тому на виконання п.4 цього рішення 24 вересня 2014 року, Комісією департаменту комунального господарства, транспорту та зв'язку був складений акт, в якому зазначено, що демонтаж 26 тимчасових споруд по вул. Молодіжна на стихійному ринку здійснити неможливо, так як з них проводиться торгівля фізичними особами, фізичними особами-підприємцями, а також юридичними особами, які позивачем не були встановлені. Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що у вищезазначеному акті не конкретизовано, які саме тимчасові споруди оглядала комісія, не визначено їх розміри, площу, матеріали з яких вони виготовлені (індивідуальні ознаки). Більше того, той факт, що торгівля з даних тимчасових споруд проводиться фізичними особами, фізичними особами-підприємцями, а також юридичними особами свідчить про можливу належність їх іншим особам та не може бути розцінена судом як безспірний доказ належності цих споруд лише фізичній особі-підприємцю Шкоруті І.В.

У відповідності до п. 2. Порядку звільнення земельних ділянок, що зайняті без правових підстав та належать до комунальної власності територіальної громади міста Івано-Франківська, звільнення зайнятих земельних ділянок проводиться за рішенням виконавчого комітету міської ради. Підготовка проектів вказаних рішень здійснюється управлінням архітектури і містобудування виконавчого комітету або управлінням земельних відносин виконавчого комітету міської ради на підставі приписів, протоколів, клопотань, постанов інспекції Держархбудконтролю або Облдержземінспекції відповідно, що підтверджують використання земельної ділянки без правових підстав, або приписів КП «Муніципальної інспекції з благоустрою», що підтверджують порушення «Правил благоустрою м. Івано-Франківська». Управління, що здійснювало підготовку відповідного проекту рішення, доводить до відома зацікавлених осіб зміст даного рішення та забезпечує його опублікування в газеті «Західний кур'єр». Звільнення земельних ділянок, зайнятих без правових підстав, здійснюється в місячний термін з моменту прийняття вказаного рішення особами, що використовують земельні ділянки без правових підстав. У разі невиконання особами, що використовують земельну ділянку без правових підстава, рішень виконавчого комітету міської ради про звільнення таких земельних ділянок, його виконання покладається на управління житлово-комунального господарства міськвиконкому. З метою виконання вказаних рішень міськвиконкому управління житлово-комунального господарства залучає представників ЖЕО, Івано-Франківського міського відділу УМВС в області, комунальні підприємства, підрядні організації, відповідних спеціалістів тощо. Виконання рішення виконавчого комітету міської ради здійснюється управлінням житлово-комунального господарства в десятиденний термін з моменту спливу строку, передбаченого для добровільного усунення порушень особами, що використовують земельну ділянку без правових підстав. Для забезпечення звільнення земельних ділянок, зайнятих без правових підстав, в міському бюджеті щорічно передбачаються необхідні кошти.

Таким чином, аналізом діючого законодавства встановлено, що самочинно встановлені тимчасові споруди, котрі просить демонтувати позивач, підлягають демонтажу та можуть бути демонтовані без попереднього судового розгляду. Демонтаж, перевезення та зберігання самочинно збудованих тимчасових споруд здійснює особа, яка самочинно їх встановила, за власні кошти або управління житлово-комунального господарства міськвиконкому з подальшим відшкодуванням власниками витрат на демонтаж, перевезення та зберігання самочинно збудованих тимчасових споруд.

Отже, демонтаж самочинно встановлених малих архітектурних форм здійснюється альтернативно: або безпосередньо особою, яка її встановила, або управлінням житлово-комунального господарства міськвиконкому без звернення до суду.

Разом з тим, у матеріалах справи відсутні докази належного використання наданих позивачу повноважень по демонтажу самочинно встановлених тимчасових споруд та по звільненню земельних ділянок. А отже суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що позивач не використав всіх наданих йому повноважень по демонтажу спірних споруд.

Окрім того, відповідно до ст. 184 ЦК України, річ є визначеною індивідуальними ознаками, якщо вона наділена тільки їй властивими ознаками, що вирізняють її з-поміж інших однорідних речей, індивідуалізуючи її.

Проте, ані доводами апеляційної скарги, ані рішенням виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради №109 від 06.03.2014 року про демонтаж тимчасових споруд, ані актом від 24 вересня 2014 року не визначено перелік індивідуальних ознак (розмір, площу, матеріал з якого виготовлено тимчасові споруди, їх технічні характеристики, кадастровий номер земельної ділянки на якій вони знаходяться) з яких вбачалося б, що позивачем конкретизовано, які саме з тимчасових споруд необхідно демонтувати відповідачу. Поряд з цим, задовільняючи позовну вимогу про зобов'язання відповідача за власні кошти знести спірні споруди, необхідно встановити чи належать вони саме відповідачу. Однак, проаналізувавши зазначені документи та матеріали справи в цілому, колегія суддів дійшла висновку про відсутність у справі нележних та допустимих доказів того, що спірні тимчасові споруди належать саме фізичній особі-підприємцю Шкоруті І.В.

А тому, господарський суд Івано-Франківської області дійшов обгрунтованого висновку про те, що покладення обов'язку по вчиненню дій відповідачем щодо розпоряджання (знесення) не належного йому майна - не відповідає способам захисту передбаченим ст. 16 Цивільного кодексу України.

Враховуючи вказані обставини, у суду відсутні підстави й для висновку про те, що відповідач порушив вимоги обов'язкових до виконання нормативно-правових актів, необгрунтовано не виконав покладений на нього цими актами обов'язок з демонтажу малої архітектурної форми та наведеним порушив права і охоронювані законом інтереси позивача.

Згідно з ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст.34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до п.2.3 Постанови Пленуму Вищого господарського кодексу України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції»від 26.12.2011р. №18 якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК України), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Отже, з огляду на викладене вище, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 25.07.2015 року відповідає матеріалам справи, ґрунтується на чинному законодавстві і підстав для його скасування немає, а інші зазначені в апеляційній скарзі доводи скаржника не відповідають матеріалам справи, документально не обґрунтовані, не базуються на законодавстві, що регулює спірні правовідносини, а тому не визнаються такими, що можуть бути підставою згідно ст. 104 ГПК України для скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

Судовий збір за перегляд рішення в апеляційному порядку, відповідно до вимог ст. 49 ГПК України покласти на скаржника.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 103, 105 ГПК України, - Львівський апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В :

1. Рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 25.07.2015 року у справі № 909/646/15 залишити без змін, апеляційну скаргу Івано-Франківської міської ради №1704/12-17/в від 06.07.2015 року - без задоволення.

2. Судовий збір за перегляд рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 25.07.2015 року у справі № 909/646/15 в апеляційному порядку покласти на скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

Матеріали справи скеровуються в Господарський суд Івано-Франківської області.

Повний текст постанови складений 17.09.2015р.

Головуючий-суддя Мельник Г.І.

Суддя Михалюк О.В.

Суддя Матущак О.І.