КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" вересня 2015 р. справа№ 910/8168/15-г

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Буравльова С.І.

суддів: Шапрана В.В.

Андрієнка В.В.

при секретарі: Ковальчуку Р.Ю.

за участю представників: позивача - Марченко І.І.

відповідача - Вишнівська А.О.

розглянувши апеляційну скаргу Дочірнього підприємства Державної компанії «Укрспецекспорт» - «Державна госпрозрахункова зовнішньоторговельна та інвестиційна фірма «Укрінмаш»

на рішення Господарського суду м. Києва від 09.06.2015 р.

у справі № 910/8168/15-г (суддя - Морозов С.М.)

за позовом Міністерства оборони України

до Дочірнього підприємства Державної компанії «Укрспецекспорт» - «Державна госпрозрахункова зовнішньоторговельна та інвестиційна фірма «Укрінмаш»

про стягнення 44 986,42 грн

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2015 року Міністерство оборони України звернулося з позовом до Дочірнього підприємства Державної компанії «Укрспецекспорт» - «Державна госпрозрахункова зовнішньоторговельна та інвестиційна фірма «Укрінмаш» про стягнення з відповідача 44 986,42 грн 3% річних.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 09.06.2015 р. у справі № 910/8168/15-г позовні вимоги задоволено повністю.

Не погоджуючись з рішенням Господарського суду м. Києва від 09.06.2015 р., Дочірнє підприємство Державної компанії «Укрспецекспорт» - «Державна госпрозрахункова зовнішньоторговельна та інвестиційна фірма «Укрінмаш» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення місцевого господарського суду та прийняти нове рішення про повну відмову у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, відповідач посилається на те, що кошти від реалізації майна не були перераховані у строк, передбачений умовами укладеного договору, не з вини відповідача у зв'язку з тим, що ДП Державної компанії «Укрспецекспорт» - «Державна госпрозрахункова зовнішньоторговельна та інвестиційна фірма «Укрінмаш» фактично отримало кошти від своїх контрагентів лише 15.02.2013 р., а тому відсутня вина відповідача у простроченні виконання умов укладеного договору.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 16.07.2015 р. порушено апеляційне провадження у справі № 910/8168/15-г, а розгляд справи призначено на 15.09.2015 р.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

20.12.2010 р. між Міністерством оборони України (далі - комітент) та Дочірнім підприємством Державної компанії «Укрспецекспорт» - «Державна госпрозрахункова зовнішньоторговельна та інвестиційна фірма «Укрінмаш» (далі - комісіонер) було укладено договір комісії про відчуження на реалізацію військового майна на внутрішньому ринку № 270/4/60-10ВР (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору комітент доручає комісіонеру, а комісіонер бере на себе зобов'язання за комісійну плату укласти на умовах, що не суперечать цьому договору, виконати від свого імені в інтересах комітента та за рахунок останнього договір з покупцем на реалізацію надлишкового військового майна Збройних сил України на умовах EXW ДП «Балаклійський ремонтний завод», відповідно до Офіційних правил тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати «Інкотермс» у редакції 2000 р. (далі - майно) на внутрішньому ринку згідно із специфікацією майна, яке передається комітентом комісіонеру для реалізації покупцю (додаток № 1 до цього договору).

Згідно з п. 4.1 договору загальна сума цього договору, за яким комітент передає для реалізації комісіонеру майно, підтверджується додатками до договору і встановлюється сторонами в розмірі 9 040 337,31 грн без податку на додану вартість (ПДВ) і включає вартість майна (додаток 4 до цього договору).

Як передбачено п. 5.3 договору, комісіонер не має права утримати кошти (частину коштів) з тих, що перераховані йому покупцем за майно, в рахунок відшкодування своїх витрат.

Кошти, отримані комісіонером від реалізації покупцю майна, за виключенням комісійної плати, ПДВ, який включається до ціни реалізації майна, та документально підтверджених сум витрат, понесених комісіонером при організації реалізації покупцю майна, протягом п'яти днів з дати підписання актів прийому-передачі майна від комітента до комісіонера, перераховуються у гривнях на рахунок комітента (п. 5.5 договору).

Згідно з п. 6.4 договору прийом-передача майна здійснюється на підставі виданого встановленим порядком наряду та наявності у повноважного представника комісіонера довіреності, виданої за встановленою формою.

Відповідно до п. 6.5 договору остаточний прийом-передача майна від комітента до комісіонера здійснюється уповноваженими представниками сторін у пунктах, визначених умовами передачі відповідно до п. 3.1 цього договору з оформленням актів прийому-передачі майна від комітента до комісіонера.

На виконання умов договору ДП «Балаклійським ремонтним заводом» було передано відповідачу майно на реалізацію в кількості 28 005 од. за актами приймання-передачі від 24.12.2010 р., від 17.01.2011 р., від 09.02.2011 р., від 22.03.2011 р., від 19.04.2011 р., від 04.05.2011 р.

На підставі повідомлень про отримання коштів від покупця, позивачем було виписано наряди на передачу майна та затверджено акти прийому-передачі майна, що підтверджує повне виконання позивачем зобов'язань за договором в частині, що стосується передачі майна відповідачу для його безпосередньої реалізації покупцю.

Відповідачем на підставі договорів № 12/211-1Д від 20.12.2010 р., №12/2-Д від 14.01.2011 р., № 12/216-1Д від 22.12.2010 р. було передано товар покупцю.

Як передбачено п. 5.5 договору, кошти, отримані комісіонером від реалізації покупцю майна, протягом п'яти днів з дати підписання актів прийому передачі майна від комітента до комісіонера перераховуються у гривнях на рахунок комітента.

Таким чином, за актом прийому-передачі майна від 04.05.2011 р., кошти у сумі 840 760,00 грн за реалізоване майно на рахунок позивача повинні були надійти до 09.05.2011 р.

Спір у справі виник у зв'язку з тим, що відповідач, на думку позивача, у строки, вказані в договорі, не перерахував кошти від реалізації майна, а перерахував лише 18.02.2013 р., що підтверджується наявною в матеріалах справи копією платіжного доручення № 438 від 18.02.2013 р. на суму 840 760,00 грн.

За змістом ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Як передбачено ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

За своєю правовою природою укладений між сторонами договір є договором комісії.

Відповідно до ст. 1011 ЦК України за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов'язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента.

Згідно з ст. 1014 ЦК України комісіонер зобов'язаний вчиняти правочини на умовах, найбільш вигідних для комітента, і відповідно до його вказівок. Якщо у договорі комісії таких вказівок немає, комісіонер зобов'язаний вчиняти правочини відповідно до звичаїв ділового обороту або вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Положеннями ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Як було встановлено вище, відповідач перерахував кошти з порушенням строків, передбачених п. 5.5 укладеного договору, та здійснено перерахування коштів на користь позивача не в строк до 09.05.2011 р., а лише 18.02.2013 р.

У зв'язку з простроченням виконання грошового зобов'язання за укладеним договором, позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача 3% річних в розмірі 44 986,42 грн за період з 10.05.2011 р. по 18.02.2013 р.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи індекс інфляції та відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Крім того, оскільки три проценти річних є платою за користування коштами, що не були своєчасно сплачені боржником, тому стягнення таких процентів річних не можна розцінювати, як заходи відповідальності за порушення зобов'язань.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 10.06.2003 по справі № 3/350.

Таким чином, проценти річних входять до складу грошового зобов'язання і не ототожнюються із санкціями за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань.

Враховуючи те, що відповідач порушив вимоги укладеного договору, а тому є правові підстави для застосування положень статті 625 ЦК України.

Позивачем здійснено розрахунок 3% річних та нараховано відповідачу 44 986,42 грн, суд, перевіривши правильність його нарахування, вважає його обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

За таких обставин, судова колегія погоджується з висновком місцевого суду про те, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 44 986,42 грн 3 % річних є обґрунтованими, розмір їх перевірений судом та відповідає вимогам чинного законодавства.

Доводи скаржника про те, що вина відповідача у простроченні виконання умов укладеного договору відсутня, оскільки кошти від реалізації майна не були перераховані позивачу у строк, передбачений умовами укладеного договору, не з вини відповідача у зв'язку з тим, що ДП Державної компанії «Укрспецекспорт» - «Державна госпрозрахункова зовнішньоторговельна та інвестиційна фірма «Укрінмаш» фактично отримало кошти від своїх контрагентів лише 15.02.2013 р., судова колегія вважає необргунтованими, враховуючи наступне.

Як передбачено ч 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання.

Таким чином, відсутність у боржника грошей у готівковій формі або грошових коштів на його рахунку в банку, і як наслідок, неможливість виконання ним грошового зобов'язання, якщо навіть у цьому немає його вини, не звільняють боржника від відповідальності за прострочення грошового зобов'язання на підставі ст. 625 ЦК України.

Інші доводи апеляційної скарги наведеного не спростовують та відхиляються колегією суддів як необґрунтовані.

Зважаючи на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду м. Києва від 09.06.2015 р. у справі № 910/8168/15-г прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга Дочірнього підприємства Державної компанії «Укрспецекспорт» - «Державна госпрозрахункова зовнішньоторговельна та інвестиційна фірма «Укрінмаш» задоволенню не підлягає.

У зв'язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 103-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Дочірнього підприємства Державної компанії «Укрспецекспорт» - «Державна госпрозрахункова зовнішньоторговельна та інвестиційна фірма «Укрінмаш» залишити без задоволення, рішення Господарського суду м. Києва від 09.06.2015 р. у справі № 910/8168/15-г - без змін.

2. Матеріали справи № 910/8168/15-г повернути до Господарського суду м. Києва.

3. Копію постанови надіслати сторонам.

Головуючий суддя С.І. Буравльов

Судді В.В. Шапран

В.В. Андрієнко