ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" вересня 2015 р.Справа № 922/4786/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Денисюк Т.С.

при секретарі судового засідання Сіліній М.Г.

розглянувши справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Харківський тракторний завод ім. С. Орджонікідзе", м. Харків
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лозівський ковальсько-механічний завод", м. Лозова
простягнення 406761,56 грн.
за участю представників:

Представники позивача - Санжаревський Є.М. довіреність №85/1227 від 15.06.2015 року, Тюменцев В.Ю. довіреність №85/1212 від 22.12.2014 року;

Представники відповідача - Подскребалін О.О., довіреність № 11 від 05.03.2015 року.

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Публічне акціонерне товариство "Харківський тракторний завод ім. С. Орджонікідзе" звернувся до господарського суду Харківської області із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лозівський ковальсько-механічний завод" про стягнення інфляційних втрат у розмірі 382 580,96 грн. та 3% річних у розмірі 24 180,60 грн.. Також позивачем заявлено до стягнення судові витрати. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на неналежне виконання з боку відповідача своїх зобов'язань за Договором поставки № 85/424 від 04.03.2013 року та рішення господарського суду Харківської області по справі №922/1480/15 від 16.04.2015 року.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 21.08.2015 року за позовною заявою було порушено провадження по справі № 922/4786/15 та призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні на 31 серпня 2015 року.

Ухвалою суду від 31.08.2015 року розгляд справи було відкладено на 07 вересня 2015 року.

01 вересня 2015 року до господарського суду Харківської області від Товариства з обмеженою відповідальністю "Лозівський ковальсько-механічний завод" надійшла зустрічна позовна заява до Публічного акціонерного товариства "Харківський тракторний завод ім. С. Орджонікідзе", в якій позивач за зустрічним позовом просить суд розірвати Договір поставки №85/424 від 04 березня 2013 року, внаслідок істотного порушення умов вказаного договору відповідачем за зустрічним позовом.

Ухвалою суду від 02 вересня 2015 року Товариству з обмеженою відповідальністю "Лозівський ковальсько-механічний завод" було повернуто зустрічну позовну заяву та додані до неї документи на 26 арк. без розгляду.

07 вересня 2015 року до господарського суду Харківської області від Товариства з обмеженою відповідальністю "Лозівський ковальсько-механічний завод" надійшла заява відвід судді Денисюк Т.С. (вх.№87).

Ухвалою суду від 07.09.2015 року було відмовлено в задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Лозівський ковальсько-механічний завод" про відвід судді Денисюк Т.С..

За клопотанням відповідача від 07 вересня 2015 року фіксування судового процесу здійснюється за допомогою звукозаписувального технічного засобу, для архівного оригіналу звукозапису надано диск CD-R, серійний номер cicx-09092.

В судовому засіданні 07.09.2015 року представник відповідача заявив усне клопотання про відкладення розгляду справи.

Вирішуючи це клопотання суд виходить з наступного. Згідно ст. 77 ГПК України господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні. При цьому зі змісту норми цієї статті вбачається, що питання про те, що певні обставини перешкоджають розгляду справи, вирішується судом залежно від конкретних обставин справи. Так, якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з'явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті.

В даному разі на думку суду обставини справи свідчать про наявність у справі матеріалів достатніх для її розгляду та ухвалення законного і обґрунтованого рішення. Крім того, суд приймає до уваги, що судом сторонам були створені належні умови для надання усіх необхідних доказів (надано достатньо часу для підготовки до судового засідання, надано можливість ознайомитись із матеріалами справи, надати нові докази тощо). Проте, нових доказів відповідачем не надано та про можливість їх надання в майбутньому в телеграмі про відкладення справи не зазначено.

За таких обставин, суд відмовляє в задоволенні усного клопотання відповідача про відкладення розгляду справи.

Представники позивача в призначеному судовому засіданні підтримали позовні вимоги, просили суд позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні 07.09.15р. проти позову заперечував.

Враховуючи те, що норми ст. 65 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих ним повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній та додатково поданими на вимогу суду матеріалами та документами.

Розглянувши матеріали справи, повно та всебічно дослідивши обставини та докази на їх підтвердження, судом встановлено наступне.

04 березня 2015 року між Публічним акціонерним товариством "Харківський тракторний завод ім. С. Орджонікідзе" (позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Лозівський ковальсько-механічний завод" (відповідач) було укладено договір поставки № 85/424 (далі договір), відповідно до умов якого позивач зобов'язався передати у власність відповідача, а відповідач прийняти та оплатити його вартість в асортименті та кількості, в порядку та в строки, визначені умовами даного договору та додатками до нього.

Номенклатура та асортимент товару, що підлягає поставці, визначається сторонами у специфікаціях, які є невід'ємними частинами цього договору (п.3.2 договору).

Додатковою угодою від 31.12.2013р. строк дії договору продовжено сторонами до 31.12.2015 року та п.5.1 договору викладено в новій редакції, а саме: сторони погодили порядок здійснення оплати шляхом здійснення відповідачем оплати 100% вартості партії товару, що поставляється, не пізніше 30 календарних днів з моменту такої поставки.

Поставка товару, відповідно до п.6.1.1 договору, здійснюється позивачем на підставі узгоджених специфікацій.

Сторонами підписана специфікація № 9 від 01.10.2014 року, відповідно до якої сторони визначили найменування, кількість, ціну та загальну суму товару, що підлягає поставці. У специфікації сторони також підтвердили умову щодо оплати поставленого товару протягом 30 календарних днів з моменту поставки.

Відповідно до п.6.2.1 договору поставка товару позивачем здійснюється на умовах базис поставки EXW (франко-завод) в редакції Інкотермс 2010, місце передачі товару: м. Харків, Московський проспект, 275, одержувачем є відповідач.

За умовами п.3.5 договору приймання товару відповідачем за кількістю здійснюється відповідно до Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання по кількості, затвердженої постановою Державного арбітражного суду при Раді Міністрів СРСР № П-6 (з доповненнями та змінами), а по якості - Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання по якості, затвердженої постановою Державного арбітражного суду при Раді Міністрів СРСР № П-7.

Рішенням господарського суду Харківської області від 16.04.2015 року у справі №922/1480/15, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 21.07.2015 року, задоволено позовні вимоги АТ «ХТЗ» до ТОВ «ЛКМЗ» про стягнення заборгованості за договором поставки № 85/424 від 04.03.2013 року: стягнуто 1 816 032,53 грн. основного боргу, три відсотки річних в розмірі 11 821,55 грн., інфляційні витрати в розмірі 192 884,93 грн. та 40 414,78 грн. судового збору.

У зв`язку з невиконанням відповідачем рішення господарського суду Харківської області від 16.04.2015 року у справі №922/1480/15, позивачем нараховано відповідачу за період з 13.03.2015 року по 21.08.2015 року 3% річних у розмірі 24180,60 грн. та інфляційні витрати в розмірі 382560,96 грн.

Надаючи правову кваліфікацію доказам які надані сторонами та викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них суд виходить з наступного.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов'язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 ЦК України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договір та інші правочини та юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

У відповідності із ст.173 ГК України та ст.509 ЦК України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб'єкт господарювання (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вичинити певну дію господарського чи управлінсько - господарського характеру на користь іншого суб'єкту (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо) або утримуватися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язків.

Господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч.7 ст.179 ГК України господарські договори укладаються за правилами, встановленими ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 598 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором, а згідно ст. 599 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не припустив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.193 ГК України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до статті 55 Конституції України, статей 15,16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до вимог статті 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність або відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ч.1 ст.548 ЦК України, виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено законом або договором.

Згідно ст.ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Так, позивач просить суд стягнути з відповідача пеню в сумі 2305,66 грн.

Відповідно до ст. 546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналіз зазначеної статті вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання.

Суд, перевіривши розрахунок Позивача, перевіривши період нарахування останнім вказаної суми 3% річних, дійшов висновку про те, що відповідний розрахунок є вірним, та відповідає нормам чинного законодавства, а тому підлягає стягненню з відповідача у повному обсязі в сумі 24180,60 грн.

Що стосується заявленої вимоги Позивача про стягнення з відповідача 382580,96 грн. суми інфляційних втрат, суд зазначає наступне.

В інформаційному листі від 17.07.2012р. №01-06/928/2012 "Про практику застосування Вищим господарським суд України у розгляді справ окремих норм матеріального права" сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція) (постанова Вищого господарського суду України від 05.04.2011 № 23/466 та лист Верховного Суду України "Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ" від 03.04.1997 № 62-97р). При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця (див. постанову Вищого господарського суду України від 01.02.2012 № 52/30). В силу приписів статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Суд, перевіривши розрахунок інфляційних втрат визнав їх вірно розрахованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі, та стягненню підлягає сума інфляційних втрат в розмірі 382560,96 грн.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується положеннями ст.ст.44- 49 ГПК України. У спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, судові витрати покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 6,8,19,124,129 Конституції України; ст.ст. 509, 598, 612, 625, 762 Цивільного кодексу України; ст.ст. 173, 174, 179, 193, 197

Господарського кодексу України; ст.ст.1,4,12,33,43, 44-49, 82-85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Лозівський ковальсько-механічний завод", (64602, Харківська область, м. Лозова, вул. Свободи, 24) на користь Публічного акціонерного товариства "Харківський тракторний завод ім. С. Орджонікідзе", (61007, м. Харків, пр-т Московський, 275) 3% річних в сумі 24180,60 грн.; збитки від інфляції в сумі 382560,96 грн.; витрати від сплати судового збору в сумі 8135,23 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку для оскарження. Зазначений строк обчислюється з дня підписання повного тексту рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 11.09.2015 р.

Суддя Т.С. Денисюк

Справа №922/4786/15.