ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

01 вересня 2015 р. Справа № 918/649/15

Господарський суд Рівненської області у складі головуючого - судді Торчинюка В.Г., розглянувши матеріали справи

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_1 завод будівельних матеріалів і базальтових виробів"

до відповідача: ОСОБА_1 міської ради Рівненської області

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Фізична особа ОСОБА_2

про визнання укладеною додаткової угоди про поновлення терміну дії договору оренди землі

В засіданні приймали участь:

від позивача: ОСОБА_3 за довіреністю від 21 травня 2015 року № б/н;

від відповідача: ОСОБА_4 за довіреністю від 5 січня 2015 року № 3/02-08;

від третьої особи: ОСОБА_5 за договором про надання правової допомоги від 6 червня 2015 року, свідоцтво від 14 січня 2011 року № 748.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_1 завод будівельних матеріалів і базальтових виробів" звернувся до господарського суду Рівненської області з позовною заявою до відповідача ОСОБА_1 міської ради Рівненської області, в якій просив суд визнати договір оренди землі поновленим, третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача фізична особа ОСОБА_2.

Ухвалою господарського суду Рівненської області від 15 червня 2015 року порушено провадження по справі № 918/649/15.

23 червня 2015 року через відділ канцелярії та документального забезпечення суду уповноважений представник відповідача подав клопотання, в додатках до якого долучив до матеріалів справи документи, які на думку останнього підтверджують безпідставність позову.

23 червня 2015 року через відділ канцелярії та документального забезпечення суду уповноважений представник відповідача подав клопотання про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - фізичну особу ОСОБА_2.

23 червня 2015 року через відділ канцелярії та документального забезпечення суду уповноважений представник позивача подав клопотання в додатках до якого долучив до матеріалів справи частину документів, які витребовувалися ухвалою суду від 15 червня 2015 року.

23 червня 2015 року у судовому засіданні оголошено перерву по справі до 7 липня 2015 року.

1 липня 2015 року через відділ канцелярії та документального забезпечення суду уповноважений представник позивача подав заяву про уточнення позовних вимог, в якій просив суд визнати укладеною Додаткову угоду про поновлення терміну дії договору оренди землі (державна реєстрація від 14 серпня 2009 року, № 61) до 14 серпня 2019 року за проектом, який запропоновано позивачем.

Ухвалою суду від 7 липня 2015 року вищезазначена заява позивача про уточнення позовних вимог прийнята судом до розгляду, як заява про зміну предмету спору та задоволена в повному обсязі.

7 липня 2015 року через відділ канцелярії та документального забезпечення суду уповноважений представник позивача подав клопотання, в додатках до якого долучив до матеріалів справи документи, які на думку останнього підтверджують викладені у позовній заяві обставини.

7 липня 2015 року через відділ канцелярії та документального забезпечення суду уповноважений представник відповідача подав заперечення з додатками, відповідно до яких зазначає, що позовні вимоги є необґрунтовані і просить суд відмовити в задоволенні позову.

7 липня 2015 року через відділ канцелярії та документального забезпечення суду уповноважений представник фізичної особи ОСОБА_2 подав заяву, в якій просив суд залучити його до участі у справі, як третю особу яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача. В обґрунтування заяви ОСОБА_2 зазначає, що йому на праві власності належить нежитлове приміщення, яке знаходиться на земельній ділянці, яка у разі задоволення позову буде передана в оренду позивачу.

Ухвалою суду від 7 липня 2015 року задоволено клопотання відповідача та ОСОБА_2 та залучено до участі у справі, як третю особу яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - фізичну особу ОСОБА_2.

У судовому засіданні 7 липня 2015 року оголошено перерву по справі до 4 серпня 2015 року.

5 серпня 2015 року через відділ канцелярії та документального забезпечення суду уповноважений представник позивача подав клопотання, в якому просив суд продовжити строк розгляду спору на 15 днів.

Ухвалою суду від 4 серпня 2015 року розгляд справи відкладено на 18 серпня 2015 року, крім того продовжено строк розгляду спору на 15 днів.

17 серпня 2015 року через відділ канцелярії та документального забезпечення суду уповноважений представник відповідача подав клопотання в додатках до якого долучив до матеріалів справи документи, які на думку останнього підтверджують викладені у позовній заяві обставини.

У судовому засіданні 18 серпня 2015 року оголошено перерву в судовому засіданні до 1 вересня 2015 року.

1 вересня 2015 року через відділ канцелярії та документального забезпечення суду уповноважений представник третьої особи подав відзив на позовну заяву, в якому просив суд в задоволенні позову відмовити.

1 вересня 2015 року через відділ канцелярії та документального забезпечення суду уповноважений представник відповідача подав клопотання в додатках до якого долучив до матеріалів справи документи, які на думку останнього підтверджують викладені у запереченнях обставини.

Представник позивача у судовому засіданні 1 вересня 2015 року підтримав позовні вимоги, просив суд задовольнити позов в повному обсязі, в свою чергу уповноважені представники відповідача та третьої особи проти позову заперечили, просили суд в його задоволенні відмовити в повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та третьої особи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

14 серпня 2009 року між ОСОБА_1 міською радою (надалі - орендодавець, рада, відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_1 завод будівельних матеріалів і базальтових виробів" (надалі - орендар, завод, товариство, позивач) уклали договір оренди землі (надалі - договір, а.с. 9 - 11).

Згідно пункту 1 договору орендодавець надає згідно рішення ОСОБА_1 міської ради від 23 січня 2009 року № 66, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку несільськогосподарського призначення - землі промисловості, яка знаходиться в межах населеного пункту ОСОБА_1 міської ради Костопільського району, Рівненської області в місті Костопіль по вулиці Дружби , 1.

Відповідно до пункту 2 договору в оренду передається земельна ділянка загальною площею 8, 764 га.

На земельній ділянці знаходяться об'єкти нерухомого майна - виробничі приміщення та об'єкти інфраструктури. Земельна ділянка передається в оренду без орендованих будинків, будівель, споруд та інших об'єктів (пункти 3, 4 договору).

Пунктом 8 договору сторони погодили, що договір укладений на 5 років. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

Пунктом 36 договору визначено, що зміна умов договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін.

У відповідності до пункту 37 договору дія договору припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено.

Вищезазначений договір підписаний уповноваженими представниками орендодавця та орендаря та скріплений відтисками печаток зазначених суб'єктів господарювання.

Відповідно до частини 1 статті 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Згідно частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до частини 1 статті 93 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Аналогічна норма міститься в статті 1 Закону України "Про оренду землі".

Частиною 1 статті 116 Земельного кодексу України визначено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Відповідно до статті 13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

23 січня 2009 року рішенням ОСОБА_1 міської ради "Про поновлення строку дії договору оренди на земельні ділянки було вирішено поновити договір оренди на земельну ділянку для заводу на земельну ділянку площею 8, 7647 що розташована по вулиці Дружби, 1.

На виконання вищезазначених приписів законодавства та умов договору орендарю була передана в оренду земельна ділянка згідно договору площею 8, 7647 га, зазначені обставини підтвердили уповноважені представники позивача та відповідача у судових засіданнях.

Матеріалами справи стверджено, що договір був укладений на строк з 14 серпня 2009 року по 14 серпня 2014 року (згідно пункту 8 договору).

Водночас, відповідно до частини 4 статті 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Відповідно до частини 1 статті 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме: право постійного користування та право оренди земельної ділянки.

Оскільки, предметом спірного договору є оренда земельної ділянки, такий договір підлягає державній реєстрації, а з урахуванням зазначеного вище законодавства, договір оренди землі від 14 серпня 2009 року діяв з моменту державної реєстрації і припинив свою дію з моменту вчинення реєстраційної дії щодо припинення оренди земельної ділянки.

27 квітня 2015 року реєстраційна служба костопільського районного управління юстиції Рівненської області надіслала лист для заводу, яким повідомила, що відповідно до порядку державної реєстрації прав та їх обтяжень затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868 повідомила, що 27 квітня 2015 року за заявою ОСОБА_1 міської ради було проведено реєстраційну дію щодо припинення оренди земельної ділянки кадастровий номер :03:010:0024, загальною площею 8, 7647 га на підставі пункту 37 договору оренди землі від 14 серпня 2009 року.

Як свідчать матеріали справи, державна реєстрація права оренди земельної ділянки відповідно до договору від 14 серпня 2014 року припинена 27 квітня 2015 року, що стверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 27 квітня 2015 року № 36823228 (а.с. 86).

Судом встановлено, що договір оренди земельної ділянки припинив свою дію з 27 квітня 2015 року.

21 травня 2015 року орендар відправив на адресу орендодавця заяву з пропозицією поновлення договору оренди земельної ділянки від 14 серпня 2009 року в додатках до якої долучив два примірника додаткової угоди (а.с. 12 - 14).

10 червня 2015 року ОСОБА_1 міська рада надіслала на адресу заводу лист, яким повідомила про відмову у поновленні терміну дії договору оренди землі на земельну ділянку площею 8, 7647 га (а.с. 93).

Позивач у позовній заяві вказує на те, що товариство продовжувало користуватися земельною ділянкою після закінчення строку дії договору, а при відсутності заперечень відповідача протягом одного місяця після закінчення строку дії договору згідно частини 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі" такий договір є поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, тобто до 14 серпня 2019 року.

Суд не погоджується з такими твердженнями позивача з огляду на наступне.

Частиною 2 статті 33 Закону України "Про оренду землі" визначено, що орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі.

У відповідності з частиною 3 тієї ж статті зазначено, що до листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди.

Як вже було зазначено вище в пункті 36 договору сторони визначили, що у разі бажання заводу продовжити оренду земельної ділянки останній зобов'язаний, не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

Пунктом 8 договору сторони погодили кінцевий строк дії договору 4 серпня 2014 року, відтак орендар повинен був надіслати пропозицію про намір продовжити дію договору до 14 липня 2014 року.

Долучене заводом до матеріалів справи повідомлення від 21 травня 2015 року № 10 було отримано радою 21 травня 2015 року.

Відтак, як свідчать матеріали справи, орендар надіслав пропозицію про намір продовження дії договору оренди земельної ділянки від 14 серпня 2009 року пропустивши зазначений в договорі та чинному законодавстві строк.

Відповідно до статті 31 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі припиняється в разі закінчення строку, на який його було укладено.

Враховуючи те, що повідомлення про продовження дії договору оренди землі надіслано не було, як то передбачає договір та чинне законодавство України, відтак такий договір припинено з 27 квітня 2015 року (з моменту державної реєстрації) на підставі статті 31 Закону України "Про оренду землі".

Також, завод у позовній заяві вказує на те, що орендодавець після спливу строку дії договору не надсилав на адресу орендаря будь-які листи, щодо заперечення в продовженні дії договору.

Однак, такі твердження позивача спростовуються матеріалами справи, зокрема матеріали справи містять лист-повідомлення (а.с. 78), яким рада повідомила завод про те, що останній повинен за місяць до закінчення дії договору надіслати лист повідомлення про поновлення договору оренди землі та проект додаткової угоди.

Матеріали справи не містять будь якої відповіді заводу на вищезазначений лист ради.

Відтак, суд не приймає до уваги твердження позивача, щодо неповідомлення радою завод про закінчення терміну дії договору.

Крім того, частиною 1 статті 33 Закону України "Про оренду землі" визначено, що по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі).

Вищезазначена стаття вказує на те, що однією з підстав при якій орендар має переважне право на поновлення договору є належне виконання умов договору.

Відповідно до пункту 9 договору орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі у розмірі 6 відсотків від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що складає 142 736 грн. 22 коп.

Орендна плата вноситься у такі строки: щомісячно у розмірі 1/12 частини орендної плати протягом 30 календарних днів наступних за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця (пункт 11 договору).

Матеріали справи містять листи головного управління Міндоходів у Рівненській області від 8 серпня 2013 року № 1532/9/17-09-15-01, від 3 жовтня 2013 року № 2708/9/17-09-15-01 та головного управління ДФС у Рівненській області від 6 липня 2015 року № 5453/10/17-09-25-08, з яких вбачається, що впродовж всього терміну дії договору, орендар не належно виконав покладені на нього зобов'язання, щодо сплати орендної плати.

З зазначеного суд вбачає, що завод не виконав належним чином покладені на нього зобов'язання згідно договору оренди земельної ділянки від 14 серпня 2009 року, в той час, як частина 1 статті 33 Закону України "Про оренду землі" вказує на те, що тільки орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право на укладення договору оренди землі на новий строк.

З урахуванням всього вищезазначеного, суд зазначає, що відсутні правові підстави для визнання укладеною додаткової угоди про поновлення терміну дії договору оренди землі до 14 серпня 2019 року, оскільки договір оренди землі від 14 серпня 2009 року припинив свою дію з моменту вчинення реєстраційної дії, щодо припинення права оренди земельної ділянки, а саме 27 квітня 2015 року.

Також, суд зазначає, що 15 травня 2013 року між заводом та фізичною особою ОСОБА_2 (надалі - ОСОБА_2А.) було укладеного договір купівлі-продажу (а.с. 101), за умовами якого завод передав а ОСОБА_2 прийняв у власність нежитлову будівлю компресорної по вулиці Дружби, будинок 1 в місті Костопіль, Рівненської області (надалі - нежитлова будівля, пункт 1 договору купівлі - продажу).

Зазначене також стверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 15 травня 2013 року № 3431677, відповідно до якого ОСОБА_2 є власником нежитлового приміщення за адресою Рівненська область, Костопільський район, місто Костопіль, вулиця Дружби, будинок 1, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 4.

Вищезазначені документи свідчать про те, що на земельній ділянці, яка перебувала в оренді заводу, знаходиться нерухоме майно (нежитлова будівля компресорної), яка належить на праві власності третій особі.

Судом було залучено до участі у справі фізичну особу ОСОБА_2, як третю особу яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, оскільки рішення по даній справі може вплинути на права і законом охоронювані інтереси останнього.

Згідно частини 1 статті 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Відповідно до частини 1 статті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

До особи, якій перейшло право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій земельній ділянці, також переходить право оренди на цю земельну ділянку. Договором, який передбачає набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, припиняється договір оренди земельної ділянки в частині оренди попереднім орендарем земельної ділянки, на якій розташований такий житловий будинок, будівля або споруда (частина 3 статті 7 Закону України "Про оренду землі").

У відповідності до частини 1 статті статті 31 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі припиняється в разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій іншою особою земельній ділянці.

З вищенаведеного вбачається, що на земельній ділянці площею 8, 7647 га., яка за договором оренди знаходилася у користуванні заводу, розташована будівля, яка належить на праві власності третій особі, відтак ОСОБА_2 за законом має право на частину орендованої заводом земельної ділянки.

Позивач у позовній заяві просить суд поновити договір оренди земельної ділянки від 12 серпня 2009 року на тих самих умовах і на ту саму площу 8, 7647 га.

Таким чином, задовольнивши позов товариства, будуть порушені права і законом охоронювані інтереси третьої особи, як власника будівлі, яка розташована на земельній ділянці, що була в оренді у позивача і у разі поновлення договору оренди, знову буде передана для заводу.

Зважаючи на зазначене, суд наголошує, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_2 в законом передбачений порядок та спосіб була виділена земельна ділянка, яка належить для останнього у зв'язку з переходом права власності на нежитлове приміщення будівлю компресорної.

Також суд звертає увагу на те, що матеріали справи містять свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 31 серпня 2015 року № 43053211, відповідно до якого Товариство з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_1 завод будівельних матеріалів і базальтових виробів" зареєстроване як цілісно майновий комплекс за адресою Рівненська область, Костопісльський район, місто Костопіль, вулиця Дружби, будинок 1 (а.с. 142), також зазначене стверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 143 - 145).

Згідно частини 1 статті 4 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" цілісним майновим комплексом є господарський об'єкт з завершеним циклом виробництва продукції (робіт, послуг) з наданою йому земельною ділянкою, на якій він розміщений, автономними інженерними комунікаціями, системою енергопостачання. У разі виділення цілісного майнового комплексу структурного підрозділу підприємства складається розподільчий баланс.

Матеріалами справи містять докази того, що майно позивача зареєстроване, як цілісний майновий комплекс.

Відповідно до статті 1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

З зазначено вбачається, що ГПК України чітко передбачає, що до суду можуть звернутися підприємства установи організації за захистом своїх порушених прав.

Статтею 33 ГПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд наголошує, що на позивача покладений обов'язок належними та допустимими доказами, довести ті обставини на які він посилається, як на підставу свого позову.

Однак, позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що відповідач своїми діями чи бездіяльністю порушує законні права або охоронювані законом інтереси заводу, оскільки, як було встановлено вище, договір оренди земельної ділянки від 14 серпня 2009 року припинив свою дію 27 квітня 2015 року через закінчення строку на який його було укладено, тому дії ради, щодо відмови в поновленні договору оренди земельної ділянки шляхом підписання додаткової угоди є правомірні і такі які відповідають вимогам закону.

Приписами статті 34 ГПК України визначено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно з статтею 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відтак, враховуючи все вищезазначене позивач не довів належними та допустимим доказами в розумінні статтей 33, 34, 43 ГПК України факту порушення його прав відповідачем, а зазначені в позовній заяві обставини, на які завод посилається, як на підставу свого позову, спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, відтак суд в задоволенні позову відмовляє.

Водночас суд роз'яснює, що завод не позбавлений можливості та вправі у передбачений законом спосіб звернутися до ради, з проханням про надання земельної ділянки з урахуванням того, що на території заводу знаходиться будівля, яка належить на праві власності третій особі.

Відповідно до статті 49 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін.

Враховуючи те що в задоволенні позову відмовлено, суд залишає судові витрати за позивачем.

Виходячи з викладеного та керуючись статтями 22, 32 - 34, 43, 44, 49, 75, 78, 80, 82 -85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено "7" вересня 2015 року

Суддя Торчинюк В.Г.