КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" вересня 2015 р. Справа№ 910/10721/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Лобаня О.І.

суддів: Федорчука Р.В.

Майданевича А.Г.

за участю представників сторін відповідно до протоколу судового засідання від 07.09.2015 року,

розглянувши апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на рішення господарського суду міста Києва від 25.06.2015 року

у справі № 910/10721/15 (суддя Борисенко І.І.)

за позовом приватного підприємства «Компанія Крокус-Ком»

до публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит»

про стягнення 2 389 759,30 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 25.06.2015 року по справі № 910/10721/15 позов ПП «Компанія Крокус-Ком» до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» про стягнення 2 389 759,30 грн. - задоволено повністю. Стягнуто з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на користь ПП «Компанія Крокус-Ком» 2 000 000,00 грн. вкладу, 68 465,75 грн. процентів з 01.01.2015 р. по 18.02.2015 р., 85 232,00 грн. процентів за період з 19.02.2015 р. по 20.04.2015 p., 225 690,00 грн. інфляційних втрат, 10 370,67 грн. 3 % річних та 47 795,19 грн. судового збору.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції від 25.06.2015 року, ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» звернулось до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в якій просить рішення господарського суду міста Києва від 25.06.2015 року по справі № 910/10721/15 скасувати в частині стягнення з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» 3 % річних в розмірі 10 370,67 грн., інфляційних втрат в розмірі 225 690,00 грн. та в задоволенні цих позовних вимог відмовити.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 24.07.2015 року апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду.

В запереченнях на апеляційну скаргу позивач вважає подану скаргу безпідставною та необґрунтованою, а рішення суду першої інстанції законним та таким, що винесене без порушення норм матеріального та процесуального права.

У судовому засіданні 07.09.2015 року представник ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» надав суду свої пояснення по справі в яких підтримав подану апеляційну скаргу на підставі доводів зазначених у ній та просив суд апеляційної інстанції скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення суду яким у задоволення позову щодо стягнення з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» 3 % річних в розмірі 10 370,67 грн. та інфляційних втрат в розмірі 225 690,00 грн. відмовити.

Представники ПП «Компанія Крокус-Ком» у судовому засіданні 07.09.2015 року також надали суду свої пояснення по справі в яких заперечили проти задоволення апеляційної скарги на підставі доводів зазначених у письмових запереченнях по справі. Представники позивача вважають рішення суду законним та таким, що не підлягає скасуванню.

Згідно статті 99 Господарського процесуального кодексу України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі XII Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ст. 101 ГПК України, у процесі перегляду справи, апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково наданими доказами, якщо заявник обґрунтував неможливість їх надання суду в першій інстанції з причин, що не залежали від нього, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення або ухвали місцевого суду у повному обсязі.

Дослідивши наявні в справі матеріали, розглянувши апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представників сторін, що з'явились у судове засідання, Київським апеляційним господарським судом встановлено наступне.

11 липня 2014 року між ПП «КОМПАНІЯ КРОКУС-КОМ» та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», був укладений депозитний договір банківського вкладу «Практичний» №48 (далі - договір) і додаток № 48-1, за якими позивач перерахував відповідачеві на депозитний вкладний рахунок №805 у банку ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», філія «Південне регіональне управління» грошові кошти у сумі 2 000 000,00 грн. на строк до 14 жовтня 2014 року за процентною ставкою 22,5% річних. Внаслідок змін, що вносилися до договору № 48 і додатку №48-1 від 11.07.2014 р., строк договору № 48 і додатку № 48-1 продовжено до 19 лютого 2015 року з процентною ставкою 25,5 % річних, сума депозиту за договором № 48 становить 2 000 000,00 грн.

Пунктом 5.5 договору № 48 позивачеві було надане право, повідомити відповідача за 1 банківський день, щодо повернення вкладного траншу та витребувати всю суму депозиту на розрахунковий рахунок по закінченню строку дії договору.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до відповідача 17 лютого 2015 року із заявою № 55 про повернення суми депозиту (вкладу), яка була прийнята відповідачем за вхідним № 729 від 17.02.2015 р. Однак, на зазначену заяву відповідач не відповів, грошові кошти не повернув.

На бездіяльність ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», філія «Південне регіональне управління» ПП «КОМПАНІЯ КРОКУС-КОМ» була направлена скарга від 27.02.2015 р. за №34 на адресу ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», філія «Південне регіональне управління» та на адресу головного офісу ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит». Натомість, на скаргу, відповідач не відповів, грошові кошти не повернув.

Для вирішення питання повернення відповідачем коштів позивачу, останнім була відправлена скарга від 03.03.2015 р. № 37 Голові правління Національного Банку України та в головний офіс ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит».

Листом від 12.03.2015 р. № 47-605/16337 НБУ просив надати відповідь скаржнику (позивачу) з порушеного питання, а також повідомити НБУ у строк до 24.03.2015 р.

Однак, у зазначений строк відповідач відповіді не надав у зв'язку з чим, позивач у квітні 2015 року звернувся до господарського суду міста Києва з позовом до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» про стягнення з останнього на свою користь 2 389 759,30 грн., з яких 2 000 000,00 грн. вклад, 68 465,75 грн. - проценти з 01.01.2015р. по 18.02.2015р., 85 232,00 грн. - проценти за період з 19.02.2015р. по 20.04.2015р., 225 690,00 грн. інфляційні втрати та 3% річних у розмірі 10 370,67 грн. за договором банківського вкладу «Практичний» №48 від 11.07.2014 р.

Як зазначалося вище, рішенням господарського суду міста Києва від 25.06.2015 року по справі № 910/10721/15 позов ПП «Компанія Крокус-Ком» до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» про стягнення 2 389 759,30 грн. - задоволено повністю.

Так, дослідивши наявні в справі матеріали, розглянувши апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представників сторін, що з'явились в судове засідання, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення господарського суду міста Києва від 25.06.2015 року по справі № 910/10721/15 слід залишити без змін, з наступних підстав.

Як вірно вказав суд першої інстанції, договір банківського вкладу «Практичний» №48 від 11.07.2014р., укладений між позивачем та відповідачем за своєю правовою природою є договором банківського вкладу (депозиту) та є підставою для виникнення у його сторін майново-господарських зобов'язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Частиною 1 статті 1058 Цивільного кодексу України визначено, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відносини банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положенням про договір банківського рахунка, якщо інше не встановлено цим Кодексом або не випливає із суті договору банківського вкладу.

Стаття 1060 Цивільного кодексу України передбачає, що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Частиною 1 статті 1061 Цивільного кодексу України передбачено, що банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу.

Частиною 1 статті 1066 Цивільного кодексу України визначено, що за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Згідно частини 3 статті 1068 ЦК України, банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Абзацом 12 статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» від 7 грудня 2000 року № 2121-ІП, визначено, що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення

Згідно ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до ст. 629 ЦК України - договір є обов'язковим для виконання сторонами. Статтею 525 Цивільного кодексу України та ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися - належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та перевірено судом апеляційної інстанції, позивач, на виконання умов договору правомірно звернувся до відповідача 17 лютого 2015 року із письмовою заявою №55 про повернення суми депозиту (вкладу) в розмірі 2 000 000,00 грн., яку було прийнято відповідачем за вхідним № 729 від 17.02.2015 р.

Проте, всупереч умовам договору, відповідач свого обов'язку щодо повернення суми депозиту (вкладу) в розмірі 2 000 000,00 грн. не виконав, а строк виконання грошового зобов'язання на час розгляду справи у суді першої інстанції настав.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Перевіривши розрахунок процентів за користування грошовими коштами депозиту за січень, лютий 2015 р. при ставці 25,5%, судова колегія апеляційного господарського суду вважає його правомірним та обґрунтованим, а тому, проценти у сумі 68 465,75 грн. правомірно стягнуті судом, оскільки таке нарахування процентів передбачене умовами договору. Крім того, розмір даних нарахувань підтверджено витягами з особового рахунку, а саме, 2 000 000,00 грн. - вкладний транш, та 68 465,75 грн. - відсотки за період з 01.01.2015 р. по 18.02.2015 р.

Нарахування процентів в сумі 85 232,88 грн. за період з 19.02.2015 року по 20.04.2015 року здійснено також правомірно та відповідно до ч. 1 ст. 1061 Цивільного кодексу України, згідно з якою банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу.

Відповідно до ч. 5 ст. 1061 Цивільного кодексу України - проценти на банківський вклад розраховуються від дня наступного за днем надходження вкладу в Банк, до дня, який передує поверненню вкладникові або списанню з рахунку вкладника.

Таким чином, позивачем правомірно нараховані відсотки за ставкою 25,5% до дня звернення до суду та вірно стягнуті судом з відповідача на користь позивача.

Крім того судова колегія апеляційного господарського суду вважає, що позивач також правомірно нарахував відповідачу борг з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення, відповідно до ст. 625 ЦК України.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений за договором або законом.

Так, перевіривши розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, судова колегія вважає його також обґрунтованим та правомірним, а тому, місцевим господарським судом вірно стягнуто з відповідача на користь позивача 3% річних в розмірі 10 370,67 грн. та інфляційних втрат у сумі 225 690,00 грн.

Доводи скаржника про те, що позивач звернувся до відповідача саме із заявою про дострокове повернення депозиту (грошових коштів), а не у зв'язку із закінченням строку договору, судова колегія вважає необґрунтованим та безпідставним виходячи з наступного.

У відповідності до п. п. 3.1 договору, при закінченні строку розміщення вкладного траншу позивач має право отримати усю суму, яка знаходиться на його рахунку без обмеження терміном або сумою.

Як вірно вказав суд першої інстанції, позивач, в порядку, передбаченому п. 5.5 договору виконав свій обов'язок щодо надання вимоги відповідачу щодо повернення вкладного траншу не пізніше ніж за 1 банківський день, до дати закінчення строку повернення траншу та витребував всю суму депозиту на розрахунковий рахунок по закінченню строку дії договору, а тому, відповідач помилково вважає вимогу позивача від 17.02.2015р. про повернення суми депозиту (вкладу), як вимогу про дострокове повернення депозитного вкладу, оскілки, це вимога про повернення депозиту по закінченню строку.

Колегія суддів звертає увагу на те, що в матеріалах справи відсутні докази звернення позивача до відповідача з вимогою саме про дострокове повернення вкладного траншу, а тому застосування до правовідносин п. 5.2.4 договору на який посилається скаржник є помилковим.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, судова колегія апеляційного господарського суду погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення даного позову та стягнення з відповідача на користь позивача 2000000,00 грн. вкладу, 68465,75 грн. процентів з 01.01.2015 р. по 18.02.2015 р., 85 232,00 грн. процентів за період з 19.02.2015 р. по 20.04.2015 p., 225 690,00 грн. інфляційних втрат та 10 370,67 грн. 3 % річних.

Відповідно до ст. 22 ГПК України сторони користуються рівними процесуальними правами. Сторони мають право подавати докази, брати участь у дослідженні доказів.

Відповідно до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Отже, виходячи з вищевикладеного, як в суді першої інстанції так і в суді апеляційної інстанції відповідачем не було подано належних та переконливих доказів в заперечення заявленого позову. Судова колегія звертає увагу, що доводи та заперечення викладені у апеляційній скарзі відповідача на рішення суду першої інстанції не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що рішення господарського суду міста Києва від 25.06.2015 року, прийняте після повного з'ясування обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, а також у зв'язку з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, є таким що відповідає нормам закону.

Відповідно до ст. 103 ГПК України апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має право: 1) залишити рішення місцевого господарського суду без змін, а скаргу без задоволення; 2) скасувати рішення повністю або частково і прийняти нове рішення; 3) скасувати рішення повністю або частково і припинити провадження у справі або залишити позов без розгляду повністю або частково; 4) змінити рішення.

Таким чином, в задоволенні апеляційної скарги публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» слід відмовити, а оскаржуване рішення господарського суду міста Києва від 25.06.2015 року залишити без змін.

Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст. 49 ГПК України.

Враховуючи наведене вище та керуючись статтями 99, 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на рішення господарського суду міста Києва від 25.06.2015 року у справі № 910/10721/15 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 25.06.2015 року у справі № 910/10721/15 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/10721/15 повернути до господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя О.І. Лобань

Судді Р.В. Федорчук

А.Г. Майданевич

Дата підписання 16.09.2015 року