КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" вересня 2015 р. Справа№ 910/29391/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Лобаня О.І.

суддів: Майданевича А.Г.

Федорчука Р.В.

за участю представників сторін відповідно до протоколу судового засідання від 09.09.2015 року,

розглянувши апеляційну скаргу Національного Києво-Печерського історико-культурного заповідника на рішення господарського суду міста Києва від 10.03.2015 року

у справі № 910/29391/14 (суддя Головатюк Л.Д.)

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Спеціальна науково-реставраційна

проектно-будівельно-виробнича майстерня «Україна-Реставрація»

до Національного Києво-Печерського історико-культурного заповідника

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні

відповідача - Міністерство культури України

про стягнення 259 933,60 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 10.03.2015 року по справі № 910/29391/14 позов товариства з обмеженою відповідальністю «Спеціальна науково-реставраційна проектно-будівельно-виробнича майстерня «Україна-реставрація» до Національного Києво-Печерського історико-культурного заповідника, третя особа Міністерство культури України про стягнення 259 933,60 грн. задоволено повністю.

Стягнуто з Національного Києво-Печерського історико-культурного заповідника на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Спеціальна науково-реставраційна проектно-будівельно-виробнича майстерня «Україна-Реставрація» 259 933,60 грн. заборгованості, 5 198,67 грн. витрат по сплаті судового збору.

Не погоджуючись із рішенням місцевого господарського суду від 10.03.2015 року, Національний Києво-Печерський історико-культурний заповідник звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду міста Києва від 10.03.2015 року у справі № 910/29391/14 скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. Також, скаржник просив поновити строк на подання апеляційної скарги на рішення господарського суду міста Києва від 10.03.2015 року.

Розпорядженням секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 05.06.2015 року сформовано для розгляду апеляційної скарги по справі № 910/29391/14 колегію суддів у складі: головуючого судді Лобаня О.І., суддів Федорчука Р.В., Яковлєва М.Л.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 05.06.2015 року у складі колегії суддів: головуючого судді Лобаня О.І., суддів Федорчука Р.В., Яковлєва М.Л. відновлено скаржнику строк для подання апеляційної скарги, апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду.

22.07.2015 року розпорядженням Заступника голови Київського апеляційного господарського суду у зв'язку з виходом судді Майданевича А.Г. з лікарняного, враховуючи перебування судді Яковлєва М.Л. у відпустці, склад колегії суддів змінено: головуючий суддя Лобань О.І., судді Майданевич А.Г., Федорчук Р.В.

Ухвалою апеляційного господарського суду від 22.07.2015 року у складі колегії суддів: головуючого судді - Лобаня О.І., суддів: Майданевича А.Г., Федорчука Р.В. справу № 910/29391/14 прийнято до провадження.

У судових засіданнях 22.07.2015 року та 09.09.2015 року представник Національного Києво-Печерського історико-культурного заповідника надав суду свої пояснення по справі в яких підтримав подану апеляційну скаргу на підставі доводів зазначених у ній та просив суд апеляційної інстанції скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення суду яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Представник товариства з обмеженою відповідальністю «Спеціальна науково-реставраційна проектно-будівельно-виробнича майстерня «Україна-реставрація» у судових засіданнях 22.07.2015 року та 09.09.2015 року також надав суду свої пояснення по справі в яких, заперечив проти задоволення апеляційної скарги. Представник позивача вважає апеляційну скаргу необґрунтованою, безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню. Представник просив апеляційний господарський суд залишити без змін оскаржуване рішення місцевого господарського суду від 10.03.2015 року, а апеляційну скаргу без задоволення.

Представник Міністерства культури України у судові засідання суду апеляційної інстанції ні 22.07.2015 року, ні 09.09.2015 року не з'явився. Про час та місце розгляду справи третя особа була повідомлена належним чином про що, в матеріалах справи міститься повідомлення про вручення поштового відправлення. Про причини неявки представника, Міністерство культури України суд не повідомило.

Враховуючи викладене, заслухавши думку представників позивача та відповідача, що з'явилися у судове засідання, колегія суддів апеляційного господарського суду з урахуванням ст. 75 ГПК України вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами, оскільки Міністерство культури України про дату та місце розгляду справи було повідомлене належним чином, участь представників сторін що не з'явились, у судовому засіданні 09.09.2015 року, судом обов'язковою не визнавалась, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило. В матеріалах справи міститься достатньо доказів для прийняття рішення по справі.

Також, колегія суддів апеляційного господарського суду звертає увагу на те, що у відповідності до ч.2 ст. 102 ГПК України суд апеляційної інстанції обмежений строком розгляду апеляційної скарги на рішення місцевого господарського суду, а продовження зазначеного строку розгляду справи у відповідності до ч. 3 ст. 69 ГПК України без клопотання сторони по справі, не передбачено ГПК України.

Згідно статті 99 Господарського процесуального кодексу України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі XII Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ст. 101 ГПК України, у процесі перегляду справи, апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково наданими доказами, якщо заявник обґрунтував неможливість їх надання суду в першій інстанції з причин, що не залежали від нього, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення або ухвали місцевого суду у повному обсязі.

Дослідивши наявні в справі матеріали, розглянувши апеляційну скаргу, Київським апеляційним господарським судом встановлено наступне.

Між ТОВ «Спеціальна науково-реставраційна проектно-будівельно-виробнича майстерня «Україна-реставрація» та Національним Києво-Печерським історико-культурним заповідником, за результатами проведених торгів, було укладено договір підряду від 09.10.2013 року № 35 (далі - договір), відповідно до умов якого, позивач - підрядник зобов'язується виконати з використанням власних матеріалів і засобів, а відповідач - замовник прийняти і оплатити наступно роботу: «Реставраційне відтворення інтер'єрів Успенського собору» по вул. Лаврська, 9 у м. Києві (п. 1.1 договору).

Відповідно до п. 3.2 договору ціна цього договору, згідно з кошторисним розрахунком вартості робіт та договірною ціною (додаток № 1) складає 16491216,00 грн., крім того ПДВ 20% - 3298243,20 грн., всього становить 19789459,20 грн.

Згідно п. 4.3 договору розрахунки за фактично виконані підрядником роботи проводяться замовником після підписання сторонами довідки по вартість виконаних будівельних робіт (та витрати) форми КБ-3 та Акта приймання виконаних будівельних робіт форми КБ-2в.

Відповідно до п. 4.4 договору замовник забезпечує фінансування виконаних підрядником робіт відповідно до плану фінансування робіт (додаток № 2) за умови надходження коштів з державного бюджету протягом усього терміну їх виконання на підставі щомісячних актів приймання виконаних будівельних робіт (форма КБ-2в) та довідок про вартість виконаних будівельних робіт (та витрати) (форма КБ-3).

Приймання фактично виконаних обсягів робіт оформлюється актами приймання виконаних будівельних робіт (форма КБ-2в) і довідкою про вартість виконаних будівельних робіт (та витрати) (форма КБ-3), які підрядник не пізніше 25 числа звітного місяця оформлює та передає для перевірки та підписання уповноваженому представнику замовника. Замовник протягом 3 робочих днів перевіряє надані акти приймання виконаних будівельних робіт (форма КБ-2в) та довідки про вартість виконаних будівельних робіт (та витрати) (форма КБ-3) на предмет відповідності їх фактичним обсягам і витратам, підписує і передає їх підряднику (п. 4.5, 4.6 договору).

Місце виконання робіт: 01015, м. Київ, вул. Лаврська, 9, корпус № 80 (п. 5.2 договору). Відповідно до п. 5.3 договору роботи вважаються виконаними підрядником з моменту підписання сторонами акта приймання виконаних будівельних робіт форми КБ-2в та довідок про вартість виконаних будівельних робіт (та витрати) форми КБ-3.

Цей договір набирає чинності з дати підписання договору і діє до 31.12.2013 року, але у будь-якому разі - до повного виконання сторонами своїх договірних зобов'язань (п. 10.1 договору).

Як зазначає позивач та вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору позивачем були виконані, а відповідачем були прийняті підрядні роботи на загальну суму 5109933,60 грн., що підтверджується актом приймання виконаних будівельних робіт за листопад 2013 року № 1 на суму 4881409,20 грн., актом приймання виконаних будівельних робіт за листопад 2013 року № 2 на суму 228524,40 грн. та відповідною довідкою про вартість виконаних будівельних робіт за листопад 2013 року на суму 5109933,60 грн.

Вище перелічені акти приймання виконаних будівельних робіт та довідки про вартість виконаних будівельних робіт підписані в двохсторонньому порядку повноважними представниками сторін без будь яких застережень і зауважень та скріплені печатками позивача та відповідача.

Проте відповідач в порушення своїх договірних зобов'язань розрахунків за виконані підрядні роботи в повному обсязі не здійснив, у зв'язку з чим позивач надіслав на адресу відповідача претензію від 01.10.2014 року № 21, якою повідомив, що заборгованість відповідача перед позивачем станом на 30.09.2014 року складає 7996777,60 грн. та вимагав в семиденний термін її погасити.

Відповідач вимоги претензії не виконав та листом від 09.10.2014 року № 04/25-604 повідомив, що у зв'язку з відсутністю бюджетного фінансування, він звернувся до Міністерства культури, як органу управління Національного Києво-Печерського історико-культурного заповідника з проханням щодо додаткового виділення бюджетних асигнувань для погашення даної заборгованості за договором підряду від 09.10.2013 року № 35.

За таких обставин, позивач вважає, що відповідач договірні зобов'язання щодо здійснення повного розрахунку за виконані підрядні роботи в повному обсязі не здійснив, та за ним утворилась заборгованість в розмірі 259933,60 грн. - різниця між перерахованими грошовими коштами та загальною вартістю виконаних підрядних робіт. Розмір зазначеної заборгованості також підтверджується актом звіряння взаєморозрахунків між сторонами у справі, який підписаний в двохсторонньому порядку повноваженими представниками сторін та скріплений печатками позивача та відповідача, згідно якого сальдо на користь позивача станом на 01.01.2015 «реставраційне відтворення інтер'єрів «Успенського Собору» складає 7996777,60 грн.

Так, у грудні 2014 року ТОВ «Спеціальна науково-реставраційна проектно-будівельно-виробнича майстерня «Україна-реставрація» звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Національного Києво-Печерського історико-культурного заповідника про стягнення з відповідача заборгованості, у зв'язку з неналежним виконанням умов договору підряду № 35 від 09.10.2013 року у розмірі 259 933,60 грн.

Як зазначалося вище, рішенням господарського суду міста Києва від 10.03.2015 року по справі № 910/29391/14 позов товариства з обмеженою відповідальністю «Спеціальна науково-реставраційна проектно-будівельно-виробнича майстерня «Україна-реставрація» до Національного Києво-Печерського історико-культурного заповідника про стягнення 259 933,60 грн. задоволено повністю.

Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення вказаного позову, виходячи з наступного.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини. Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Згідно ст. 843 Цивільного кодексу України у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення. Статтею 854 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково. Відповідно до п. 1 ст. 846 Цивільного кодексу України, строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду. Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Стаття 193 Господарського кодексу України зазначає, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

У відповідності до статті 173 Господарського кодексу України один суб'єкт господарського зобов'язання повинен вчинити певну дію на користь іншого суб'єкта, а інший суб'єкт має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Згідно ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вірно встановлено судом першої інстанції та перевірено судом апеляційної інстанції, на виконання умов вищевказаного договору позивачем були виконані, а відповідачем були прийняті підрядні роботи на загальну суму 5109933,60 грн., що підтверджується актом приймання виконаних будівельних робіт за листопад 2013 року № 1 на суму 4881409,20 грн., актом приймання виконаних будівельних робіт за листопад 2013 року № 2 на суму 228524,40 грн. та відповідною довідкою про вартість виконаних будівельних робіт за листопад 2013 року на суму 5109933,60 грн. Вказані акти приймання виконаних будівельних робіт та довідки про вартість виконаних будівельних робіт підписані в двохсторонньому порядку повноважними представниками сторін без будь яких застережень і зауважень та скріплені печатками позивача та відповідача.

Проте відповідач в порушення своїх договірних зобов'язань розрахунків за виконані підрядні роботи в повному обсязі не здійснив, у зв'язку з чим за ним утворилась заборгованість в розмірі 259933,60 грн. - різниця між перерахованими грошовими коштами та загальною вартістю виконаних підрядних робіт. Розмір зазначеної заборгованості також підтверджується актом звіряння взаєморозрахунків між сторонами у справі, який підписаний в двохсторонньому порядку повноваженими представниками сторін та скріплений печатками позивача та відповідача, згідно якого сальдо на користь позивача станом на 01.01.2015 «реставраційне відтворення інтер'єрів «Успенського Собору» складає 7996777,60 грн.

Таким чином, судова колегія апеляційного господарського суду погоджується з висновками суду першої інстанції, що заборгованість відповідача за договором підряду від 09.10.2013 року № 35 за виконані позивачем підрядні роботи становить 259933,60 грн. - різниця між перерахованими грошовими коштами та загальною вартістю виконаних підрядних робіт.

Колегія суддів звертає увагу на те, що вказана заборгованість відповідачем ні під час розгляду справи у суді першої інстанції, ні під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції не була сплачена, а тому правомірно була стягнута судом на користь позивача.

Доводи скаржника про те, що на час виконання робіт відповідачу не надійшло вчасно фінансування з Державного бюджету України, що і стало причиною затримки в сплаті коштів позивачу, судова колегія вважає безпідставними та необґрунтованими, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, під час розгляду справи у суді першої інстанції відповідач заборгованість не сплатив.

Згідно зі статтею 511 Цивільного кодексу України, зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Частиною 2 статті 194 Господарського кодексу України передбачено, що неналежне виконання зобов'язання третьою особою не звільняє сторони від обов'язку виконати зобов'язання в натурі.

Відповідно до частини першої статті 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями.

Згідно з частиною 2 статті 218 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов'язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов'язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Судова колегія апеляційного господарського суду вважає, що у разі відсутності коштів для оплати замовник був вправі та мав фактичну можливість призупинити виконання умов договору з моменту виявлення відсутності коштів для оплати, а не приймати їх результати. До того ж аналогічна правова позиція викладена в пункті 5 оглядового листа Вищого Господарського суду № 01-06/374/2013 від 18.02.2013 року.

Як вірно вказав суд першої інстанції, відсутність бюджетних коштів не виправдовує бездіяльність замовника і не є підставою для звільнення його від відповідальності за порушення договірного зобов'язання.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 15.05.2012 року у справі № 11/446.

Таким чином, оскільки факт виконання підрядних робіт підтверджується матеріалами справи, встановлений строк остаточного розрахунку сплинув, а доказів оплати виконаних робіт під час розгляду справи у судді першої інстанції відповідачем суду не надано, судова колегія апеляційного господарського суду вважає, що місцевий господарський суд правомірно стягнув з відповідача на користь позивача 259933,60 грн. основного боргу.

Відповідно до ст. 22 ГПК України сторони користуються рівними процесуальними правами. Сторони мають право подавати докази, брати участь у дослідженні доказів.

Відповідно до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Отже, виходячи з вищевикладеного, як в суді першої інстанції так і в суді апеляційної інстанції відповідачем не було подано належних та переконливих доказів в заперечення заявленого позову. Обставини, на які посилається позивач як на підставу своїх вимог, належним чином доведені і відповідачем не спростовані. Судова колегія звертає увагу, що доводи та заперечення викладені у апеляційній скарзі Національного Києво-Печерського історико-культурного заповідника на рішення суду першої інстанції не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що рішення господарського суду міста Києва від 10.03.2015 року, прийнято після повного з'ясування обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, а також у зв'язку з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, є таким що відповідає нормам закону.

Відповідно до ст. 103 ГПК України апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має право: 1) залишити рішення місцевого господарського суду без змін, а скаргу без задоволення; 2) скасувати рішення повністю або частково і прийняти нове рішення; 3) скасувати рішення повністю або частково і припинити провадження у справі або залишити позов без розгляду повністю або частково; 4) змінити рішення.

Таким чином, в задоволенні апеляційної скарги Національного Києво-Печерського історико-культурного заповідника слід відмовити, а оскаржуване рішення господарського суду міста Києва від 10.03.2015 року залишити без змін.

Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст. 49 ГПК України.

Враховуючи наведене вище та керуючись статтями 99, 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Національного Києво-Печерського історико-культурного заповідника на рішення господарського суду міста Києва від 10.03.2015 року у справі № 910/29391/14 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 10.03.2015 року у справі № 910/29391/14 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/29391/14 повернути до господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя О.І. Лобань

Судді А.Г. Майданевич

Р.В. Федорчук

Дата підписання 16.09.2015 року