ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.09.2015 року Справа № 904/1938/15

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Кузнецова В.О.,

суддів: Євстигнеєва О.С., Науменка І.М. (зміна складу колегії відбулась на підставі розпорядження голови суду від 11.09.2015 р.),

секретар судового засідання: Петровська А.В.,

за участю сторін:

від скаржника: ОСОБА_1І, представник, довіреність № 010-01/7331 від 06.11.2014 р.,

від боржника: ОСОБА_2, представник, довіреність № б/н від 08.09.2015 р.,

розпорядник майна: ОСОБА_3, арбітражний керуючий, посвідчення № 203 від 28.02.2013р.,

від розпорядника майна: ОСОБА_4, представник, довіреність № 1103 від 28.04.2015 р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" на ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 02.07.2015 р. у справі

за заявою товариства з обмеженою відповідальністю "АГРО-ТОП", м.Дніпропетровськ

до публічного акціонерного товариства "АТП 13060", м.Дніпропетровськ

про визнання банкрутом

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 02.07.2015 р. у даній справі (суддя Владимиренко І.В.) грошові вимоги публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" з урахуванням уточнення у розмірі 584 636 623,45 грн. відхилено. Затверджено реєстр вимог кредиторів у справі про банкрутство публічного акціонерного товариства "АТП 13060" з вимогами наступних кредиторів товариства з обмеженою відповідальністю "АГРО-ТОП" на суму 1 218,00 грн. (перша черга задоволення); 135710258,52 грн. (четверта черга задоволення).

Не погодившись з цією ухвалою, публічне акціонерне товариство "Державний експортно - імпортний банк України" подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішення суду, обставинам справи, а також порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу господарського суду скасувати в частині відхилення грошових вимог публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" до публічного акціонерного товариства "АТП 13060" у розмірі 584 636 623,45 грн. та прийняти нове рішення, яким визнати грошові вимоги публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" до публічного акціонерного товариства "АТП 13060" у розмірі 6 694 437,47 євро, 17 833 287,64 доларів США та 41 904 034,90 грн., що разом в гривневому еквівалентні за курсом, встановленим Національним банком України станом на 16.04.2015 р. (21,783027 грн. за 1 дол. США та 23,044264 грн. за 1 євро), та з урахуванням сплаченого судового збору за подання заяви № 010-5/167 від 16.04.2015 р. у сумі 1 218,00 грн. складають: 584 636 623,45 грн. (у тому числі пеня в сумі 59 809,87 грн.); окремо внести до реєстру вимог кредиторів грошові вимоги публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України", що забезпечені заставою (іпотекою) майна публічного акціонерного товариства "АТП 13060" за іпотечним договором № 18105Z72 від 10.11.2005 р., укладеним між публічним акціонерним товариством "Державний експортно-імпортний банк України" та публічним акціонерним товариством "АТП 13060"; окремо внести до реєстру відомості про майно публічного акціонерного товариства "АТП 13060", яке є предметом застави (іпотеки) за іпотечним договором № 18105Z72 від 10.11.2005 р., укладеними між публічним акціонерним товариством "Державний експортно-імпортний банк України" та публічним акціонерним товариством "АТП 13060".

У відзиві на апеляційну скаргу розпорядник майна боржника арбітражний керуючий ОСОБА_3 просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, ухвалу господарського суду залишити в силі, як законну та обґрунтовану.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши відповідність оскарженого рішення нормам матеріального та процесуального права, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з урахуванням наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 12.03.2015 р. заяву товариства з обмеженою відповідальністю "АГРО-ТОП" про порушення провадження у справі про банкрутство публічного акціонерного товариства "АТП 13060" прийнято до розгляду, призначено підготовче засідання.

Ухвалою господарського суду від 18.03.2015 р. за заявою товариства з обмеженою відповідальністю "АГРО-ТОП" порушено провадження у справі про банкрутство публічного акціонерного товариства "АТП 13060". Визнано грошові вимоги товариства з обмеженою відповідальністю "АГРО-ТОП" в загальній сумі 704 044,40 грн. Введено мораторій на задоволення вимог кредиторів. Введено процедуру розпорядження майном боржника строком на сто п'ятнадцять календарних днів. Розпорядником майна призначено ОСОБА_3. Заяву арбітражного керуючого ОСОБА_5 № 01-34/01-11/253 від 18.03.2015р. задоволено. Заяву - згоду арбітражного керуючого ОСОБА_5 № 02-10/35 від 16.03.15 р. про участь у справі № 904/1938/15 про банкрутство публічного акціонерного товариства "АТП 13060" залишено без розгляду. Кандидатуру арбітражного керуючого ОСОБА_6 відхилено. Призначено попереднє засідання суду.

Ухвалою господарського суду від 02.07.2015 р. грошові вимоги публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" з урахуванням уточнення у розмірі 584 636 623,45 грн. відхилено. Затверджено реєстр вимог кредиторів у справі про банкрутство публічного акціонерного товариства "АТП 13060" з вимогами наступних кредиторів товариства з обмеженою відповідальністю "АГРО-ТОП" на суму 1 218,00 грн. (перша черга задоволення); 135710258,52 грн. (четверта черга задоволення).

Згідно ч.1 ст.23 Закону Україні "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" конкурсні кредитори за вимогами, які виникли до дня порушення провадження у справі про банкрутство, зобовязані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом тридцяти днів від дня офіційного оприлюднення оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство. Відлік строку на заявлення грошових вимог кредиторів до боржника починається з дня офіційного оприлюднення оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство. Зазначений строк є граничним і поновленню не підлягає.

18.03.2015 р. на офіційному веб - сайті Вищого господарського суду України в мережі Інтернет 18.03.2015 р. за №15849 було розміщено оголошення про порушення справи про банкрутство ПАТ "АТП 13060".

Після публікації оголошення до господарського суду з грошовими вимогам до боржника звернулися товариство з обмеженою відповідальністю "АГРО-ТОП" та публічне акціонерне товариство "Державний імпортно-експортний банк України".

Відповідно до абз. 1 ч. 8 ст. 23 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" вимоги конкурсних кредиторів, визнані боржником або господарським судом, вносяться розпорядником майна до реєстру вимог кредиторів.

Частиною статті 25 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" передбачено, що попереднє засідання господарського суду проводиться не пізніше двох місяців та десяти днів, а у разі великої кількості кредиторів - не пізніше трьох місяців після проведення підготовчого засідання суду. Про попереднє засідання суду повідомляються сторони, а також інші учасники провадження у справі про банкрутство, визнані такими відповідно до цього Закону. Обов'язок щодо такого повідомлення суд може покласти на розпорядника майна або боржника.

У абзаці 1 ч. 2 ст. 25 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" зазначено, що у попередньому засіданні господарський суд розглядає всі вимоги кредиторів, у тому числі щодо яких були заперечення боржника і які не були внесені розпорядником майна до реєстру вимог кредиторів, а також ті, що визнані боржником та внесені розпорядником майна до реєстру вимог кредиторів, і вирішує питання про його затвердження.

Статтею 45 Закону Україні "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" встановлено черговість задоволення вимог кредиторів за рахунок коштів, одержаних від продажу майна банкрута.

Відповідно до ч. 2 ст. 23 Закону Україні "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" кредитор, за заявою якого порушено провадження у справі, має право заявити додаткові грошові вимоги до боржника у межах строку, встановленого частиною першою цієї статті.

Публічне акціонерне товариство "Державний експортно-імпортний банк України" звернулось до господарського суду з заявою №010-5/167 від 16.04.2015 р. про визнання грошових вимог до Публічного акціонерного товариства "АТП 13060", в якій з урахуванням поданих уточнень просило визнати грошові вимоги у розмірі 6 694 437,47 євро, 17 833 287,64 доларів США та 41 904 034,90 гривень, що разом в гривневому еквіваленті (за курсом Національного Банку України станом на 16.04.15р.) з урахуванням сплаченого судового збору в сумі 1 218,00 грн. складає: 584 636 623,45 грн., в тому числі пеня в сумі 59 809,87 грн.; окремо внести до реєстру вимог кредиторів грошові вимоги публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України", що забезпечені іпотекою майна Публічного акціонерного товариства "АТП 13060" за іпотечним договором №18105Z72 від 10.11.2005 р.; окремо внести до реєстру відомості про майно Публічного акціонерного товариства "АТП 13060", яке є предметом іпотеки за іпотечним договором №18105Z72 від 10.11.2005 р.

Згадана заява обґрунтована посиланням на наявність укладених між сторонами договору поруки N18106Р25 від 06.11.2006 р. та іпотечного договору №18105Z72 від 10.11.2005 р., які укладені з метою забезпечення виконання генеральної угоди №18105N3/2114 від 10.11.2005 р. та кредитних договорів (№18106К26/2154 від 26.07.2006р; №18106К26/2155 від 26.07.2006р; №151407К20 від 23.03.2007 р.;№151407К21 від 23.03.2007 р.; №151407К27 від 20.06.2007 р.; №151407К30 від 12.07.2007 р.; №151407К42 від 18.09.2007 р.; № 151408К21 від 25.09.2007 р.; №151408К24 від 16.12.2008 р. надалі кредитні договори), що є додатками до генеральної угоди №18105N3/2114 від 10.11.2005 р.

Заявником зазначено, що на виконання умов зазначених кредитних договорів товариству з обмеженою відповідальністю "БМ Транс - BM Trans" видано кредитні кошти у розмірі 643 069,39 євро, 13 900 000,00 доларів США, 262 324,34 гривень та товариству з обмеженою відповідальністю "БМ Будмеханізація" - кредитні кошти у розмірі 5 566 329,99 євро, 20 000 000,00 гривень.

Зазначені суми позичальники банку не повернули.

У зв'язку з невиконанням позичальниками умов спірних договорів, з урахуванням приписів ст.ст. 536, 625, 1050 ЦК України, заявником були нараховані штрафні санкції на суму заборгованості.

Листом від 07.05.2015 р. №01-34/01-05 розпорядник майна боржника повідомив публічне акціонерне товариство "Державний імпортно-експортний банк України" про невизнання заявлених грошових вимог у повному обсязі, оскільки рішенням господарського суду міста Києва від 04.06.2013р. у справі №5011-33/12768-2012 договір поруки №18106Р25 від 06.11.2006р. припинено, а за іпотечним договором №18105Z72 від 10.11.2005 р. банком пропущений строк позовної давності.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 02.07.2015 р. грошові вимоги публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України", з урахуванням уточнення, у розмірі 584 636 623,45 грн. відхилено.

Вирішуючи питання про законність та обґрунтованість згаданої ухвали в частині відхилення грошових вимог публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" до публічного акціонерного товариства "АТП 13060" у розмірі 584 636 623,45 грн., колегія суддів враховує таке.

Щодо вимог Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України", заснованих на договорі поруки №18106Р25 від 06.11.2006р.

10.11.2015 р. між відкритим акціонерним товариством "Державний експортно - імпортний банк України", яке було перейменовано на публічне акціонерне товариство "Державний експортно-імпортний банк України", товариством з обмеженою відповідальністю "БМ Будмеханізація", товариством з обмеженою відповідальністю "БМ Транс - BM Trans", закритим акціонерним товариством "АТП 13060", яке було перейменовано на публічне акціонерне товариство "АТП 13060", товариством з обмеженою відповідальністю "ВМ.СОМ", товариством з обмеженою відповідальністю "БМ - Сервіс" та товариством з обмеженою відповідальністю "ВМ - 2000" укладено генеральну угоду №18105N3/2114.

В межах згаданої генеральної угоди між публічним акціонерним товариством "Державний експортно-імпортний банк України" та товариством з обмеженою відповідальністю "БМ Будмеханізація" укладено кредитні договори №151408К24 від 16.12.2008 р.; №151407К42 від 18.09.2007 р.; №151407К21 від 23.03.2007 р.; N18106К26/2155 від 26.07.2006р. Між публічним акціонерним товариством "Державний експортно-імпортний банк України" та товариством з обмеженою відповідальністю "БМ Транс - BM Trans" укладено кредитні договори №151408К21 від 25.09.2007 р.; №151407К30 від 12.07.2007 р.; №18106К26/2154 від 26.07.2006р; №151407К20 від 23.03.2007 р.; №151407К27 від 20.06.2007р.

06.11.2006 р. між публічним акціонерним товариством "Державний експортно-імпортний банк України" та публічним акціонерним товариством "АТП 13060" було укладено договір поруки №18106Р25, з наступними змінами та доповненнями, за яким кредитор зобов'язався солідарно відповідати за своєчасне та повне виконання позичальником основного зобов'язання, а також відшкодовувати понесені кредитором витрати внаслідок невиконання або несвоєчасного (неповного) виконання ними основного зобов'язання (п.3.1.). У випадку невиконання позичальником основного зобов'язання, передбаченого відповідними положеннями кредитної угоди, кредитор має право вимагати виконання цього зобов'язання у поручителя та/або позичальника, як у солідарних боржників (п.3.2.).

За ч.1ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Згідно ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

У вересні 2012 р. публічне акціонерне товариство "АТП 13060" звернулось з позовом до публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України", товариства з обмеженою відповідальністю "БМ Транс - ВМ Тrans", товариства з обмеженою відповідальністю "БМ Будмеханізація", товариства з обмеженою відповідальністю "ВМ.СОМ" та товариства з обмеженою відповідальністю "БМ - Сервіс" про визнання правовідносин за договором поруки №18106Р25 від 06.11.2006 р. припиненими.

Рішенням господарського суду міста Києва від 04.06.2013 р. у справі №5011-33/12768-2012, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 18.07.2013р., постановою Вищого господарського суду України від 30.09.2013р., визнано припиненими правовідносини за договором поруки №18106Р25 від 06.11.2006р., укладеним між публічним акціонерним товариством "АТП 13060" та публічним акціонерним товариством "Державний експортно-імпортний банк України".

Відповідно до частини 3 статті 35 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Пунктом 2.6. постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" №18 від 26.12.2011 року роз'яснено про те, що не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому, не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо

Рішенням господарського суду міста Києва від 04.06.2013 р. у справі №5011-33/12768-2012 р., яке набрало законної сили, за участю тих же сторін спірних правовідносин, встановлено обставини, які мають преюдиційне значення для вирішення даного спору, а саме визнано припиненими правовідносини за спірним договором поруки №18106Р25 від 06.11.2006р.

Таким чином, місцевий господарський правомірно відмовив публічному акціонерному товариству "Державний експортно-імпортний банк України" у визнанні грошових вимог до боржника, які ґрунтуються на договорі поруки №18106Р25 від 06.11.2006р.

Щодо вимог публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України", заснованих на іпотечному договорі №18105Z72 від 10.11.2005 р., укладеним між публічним акціонерним товариством "Державний експортно-імпортний банк України" та публічним акціонерним товариством "АТП 13060".

0.11.2005 р. між відкритим акціонерним товариством "Державний експортно-імпортний банк України" та закритим акціонерним товариством "АТП 13060" укладено іпотечний договір №18105Z72, з наступними змінами та доповненнями.

Відповідно до п.5.1. згаданого іпотечного договору у разі невиконання або неналежного виконання зобовязання боржником умов кредитного договору, обовязків, встановлених цим договором, іпотекодержатель має право вимагати достроково виконання зобовязання боржником, а в разі його невиконання звернути стягнення на предмет іпотеки.

На виконання умов кредитних договорів №151408К21 від 25.09.2007р.; №151407К30 від 12.07.2007р.; №18106К26/2154 від 26.07.2006р; №151407К20 від 23.03.2007 р.; №151407К27 від 20.06.2007р.; №151408К24 від 16.12.2008р.; №151407К42 від 18.09.2007р.; №151407К21 від 23.03.2007р.; №18106К26/2155 від 26.07.2006р. товариству з обмеженою відповідальністю "БМ Транс - BM Trans" видано кредитні кошти у розмірі 643 069,39 євро, 13 900 000,00 доларів США, 262 324,34 гривень та товариству з обмеженою відповідальністю "БМ Будмеханізація" кредитні кошти у розмірі 5 566 329,99 євро, 20 000 000,00 гривень.

Вказані суми позичальниками повернуті не були.

Згідно п.2.1.11 спірного іпотечного договору, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання зобов'язання, забезпеченого іпотекою за цим договором, а якщо вимога не буде задоволена, достроково звернути стягнення на предмет іпотеки, в порядку, передбаченому п.п.2.1.14 п.2.1. ст.2 цього договору, у разі якщо проти іпотекодавця та/або боржника порушено провадження у справі про банкрутство або визнання його/їх банкрутом (ами) або прийняття рішення (нь) про його (їх) ліквідацію.

Відповідно до п.2.2.2 Іпотечного договору у разі порушення зобовязань за кредитним договором та/або умов цього договору іпотекодержатель зобовязаний надіслати боржнику та іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення.

Враховуючи неналежне виконання позичальниками зобов'язань за кредитними договорами публічне акціонерне товариство "Державний імпортно-експортний банк України" надіслав на адресу позичальників повідомлення від 21.08.2009 р. з вимогою здійснити дострокове погашення заборгованості за кредитними договорами протягом 10 банківських днів з дати отримання повідомлення.

Статтею12 Закону України "Про іпотеку" визначено, що у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

За ст.33 Закону України "Про іпотеку", у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Статтею 589 ЦК України передбачено, що у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

У частині 2 статті 590 ЦК України зазначено, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до приписів частини першої статті 20 Закону України "Про заставу", частини першої статті 12 та частини першої статті 33 Закону України "Про іпотеку" іпотекодержатель (заставодержатель) має право звернути стягнення на предмет застави (іпотеки), якщо зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін) на підставі: 1) рішення суду, 2) виконавчого напису нотаріуса або 3) згідно з договором про задоволення його вимог шляхом переходу права власності на предмет застави та іпотеки(тобто шляхом позасудового врегулювання).

Пунктом 5.1. іпотечного договору №18105Z72 від 10.11.2005 р. сторони погодили, що у разі невиконання або неналежного виконання зобовязання боржником умов кредитного договору, обовязків, встановлених цим договором, іпотекодержатель має право достроково вимагати виконання зобовязання боржником, а в разі його невиконання звернути стягнення на предмет іпотеки.

Боржником до господарського суду подано заяву про застосування позовної давності щодо заявлених публічним акціонерним товариством "Державний експортно-імпортний банк України" вимог за іпотечним договором №18105Z72 від 10.11.2005 р.

Пунктом 1.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" від 29 травня 2013 р. № 10 роз'яснено, що позовна давність застосовується у розгляді вимог кредиторів за грошовими зобов'язаннями у провадженні зі справ про банкрутство, за винятком випадків, коли підставою цих вимог є виконавчі документи або якщо у відповідних вимогах судом вже було відмовлено в порядку позовного провадження.

Частиною 3 статті 267 ЦК України передбачена можливість застосування позовної давності, у тому числі й спеціальної, лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення судом.

Законом не встановлено вимог щодо форми заяви сторони про сплив позовної давності. Відтак її може бути викладено у відзиві на позов або у вигляді окремого клопотання, письмового чи усного.

Якщо позовні вимоги господарським судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, то суд зобов'язаний застосувати до спірних правовідносин положення статті 267 ЦК України та вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто або відмовити в позові у зв'язку зі спливом позовної давності, або, за наявності поважних причин її пропущення, - захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму ЦК України).

Вирішуючи питання про можливість застосування до спірних правовідносин строку позовної давності, колегія суддів враховує наступне.

Статтею 256 ЦК України встановлено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

Рішенням господарського суду Івано-Франківської області від 12.11.2012 р. по справі №5010/1135/2012-8/18, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 12.11.2013 р. та постановою Вищого господарського суду України від 24.02.2014 р. в частині вимог публічного акціонерного товариства "Державний імпортно-експортний банк України" до товариства з обмеженою відповідальністю "БМ Транс - ВМ Тrans", товариства з обмеженою відповідальністю "БМ Будмеханізація", товариства з обмеженою відповідальністю "ВМ.СОМ", товариства з обмеженою відповідальністю "БМ - Сервіс", товариства з обмеженою відповідальністю "ВМ - 2000", встановлено, що товариство з обмеженою відповідальністю "БМ Транс - ВМ Тrans" повідомлення від 21.08.2009 № 158-04/6121 про порушення зобов'язання отримало 01.09.2009 р., що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення №14340484.

В рішенні господарського суду міста Києва від 04.06.2013р. у справі №5011-33/12768-2012 року зазначено, що через непред'явлення публічним акціонерним товариством "Державний експортно-імпортний банк України" вимоги, позову до публічного акціонерного товариства "АТП 13060" протягом 6 місяців з моменту пред'явлення вимоги до основних боржників, у березні 2010 року сплинув строк, протягом якого публічне акціонерне товариство "Державний експортно-імпортний банк України" мало можливість пред'явити вимогу про дострокове звернення стягнення заборгованості за генеральною угодою, або подати позов до суду за цим предметом.

Зі змісту рішення господарського суду Івано-Франківської області від 12.11.2012 р. по справі №5010/1134/2012-22/51, яке залишено в силі постановою Львівського апеляційного господарського суду від 23.10.2013 р. та постановою Вищого господарського суду України від 18.02.2014 р. в частині вимог публічного акціонерного товариства "Державний імпортно-експортний банк України" до товариства з обмеженою відповідальністю "БМ Транс - ВМ Тrans", товариства з обмеженою відповідальністю "БМ Будмеханізація", товариства з обмеженою відповідальністю "ВМ.СОМ", товариства з обмеженою відповідальністю "БМ - Сервіс", товариства з обмеженою відповідальністю "ВМ - 2000") вбачається, що товариство з обмеженою відповідальністю "БМ Будмеханізація" повідомлення від 21.08.2009 р. №158-04/6116 про порушення зобов'язання було отримано 01.09.2009 р., що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення №14340409.

Згадана вимога товариством з обмеженою відповідальністю "БМ Транс - ВМ Тrans" та товариством з обмеженою відповідальністю "БМ Будмеханізація" залишена без виконання.

Враховуючи викладене, на думку колегії суддів, право на стягнення всієї кредитної заборгованості у публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" виникло з 16.09.2009 р. і саме з цієї дати почався перебіг трьохрічного строку позовної давності за вимогою про стягнення заборгованості за кредитними договорами, який закінчився 16.09.2012р.

Наведене спростовує посилання скаржника на те, що позовна давність за позовами, пов'язаними з простроченням почасових платежів (проценти за користування кредитом) обчислюється окремо за кожним простроченим платежем.

З позовом до господарського суду м. Києва Банк звернулося лише у вересні 2013 р.

Статтею 266 ЦК України передбачено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Відповідно до п. 5.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 року № 10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" до відповідних додаткових вимог належать, крім зазначених у цій нормі, порука і притримання, а також інші види забезпечення виконання зобов'язань, які можуть бути встановлені договором або законом (ч. 2 ст. 546 ЦК України).

Позовна давність обчислюється окремо щодо основної і щодо кожної додаткової вимоги. Відтак можливий сплив позовної давності щодо додаткової вимоги, тоді як за основною вимогою позовна давність триватиме. Але якщо позовна давність спливла за основною вимогою, то вважатиметься, що вона сплила і стосовно додаткової вимоги.

За таких обставин, грошові вимоги публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України", які ґрунтуються на іпотечному договорі №18105Z72 від 10.11.2005р., заявлені з пропуском строку позовної давності.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання скаржника, що строк позовної давності до вимог про стягнення заборгованості за Генеральною угодою та укладеними в її рамках кредитними договорами (в т.ч. шляхом звернення стягнення на предмети забезпечувального обтяження), переривався, а перебіг позовної давності за зазначеними вимогами розпочався заново, з урахуванням наступного.

Згідно ч.ч. 1-3 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Вказані положення Цивільного кодексу України передбачають переривання позовної давності, зокрема, у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників виключно відносно цієї особи. Тобто, подання банком позову до позичальників (боржників) про стягнення кредитної заборгованості не перериває строку позовної давності з приводу стягнення кредитної заборгованості за рахунок заставленого майна відносно заставодавця.

Доказів вчинення дій зі сторони боржника (визнання пред'явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити борг тощо), які б свідчили про визнання боргу, скаржником не надано.

Як на підставу для переривання строку позовної давності скаржник посилається на позовну заяву публічного "Державний експортно-імпортний банк України" до товариства з обмеженою відповідальністю "БМ Транс-ВМ Trans", товариства з обмеженою відповідальністю "БМ Будмеханізація", закритого акціонерного товариства "АТП 13060", товариства з обмеженою відповідальністю "ВМ. СОМ", товариство з обмеженою відповідальністю "БМ-Сервіс", товариство з обмеженою відповідальністю "ВМ-2000" про стягнення 5 706 118,20 євро, 15 209 158,36 дол. США та 25 438 612,16 грн., рішення господарського суду м. Києва від 21.09.2010 р. по справі №25/629, постанову Київського апеляційного господарського суду від 15.08.2013 р., постанову Вищого господарського суду України від 16.12.2013р. у справі №25/629.

На думку колегії суддів, наведені обставини, не можуть бути підставою для переривання строку позовної давності.

Так, рішенням господарського суду м.Києва 21.09.2010 р. у справі № 25/629, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 15.08.2013 р., постановою Вищого господарського суду України від 16.12.2013р., в частині позовних вимог щодо звернення стягнення на предмет іпотеки та застави відмовлено через недоведеність.

Крім того, у судовому засіданні 21.09.2010 р. під час розгляду згаданої справи господарським судом м. Києва відмовлено в прийнятті заяви публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" про уточнення позовних вимог щодо стягнення з відповідача-1 та відповідача-2 заборгованості в сумі 5706118,20 євро, 15209158,36 доларів США та 25438612,16 грн.; звернення стягнення на предмети застави/іпотеки за іпотечним договором № 18105Z72 від 10.11.2005 р., оскільки зазначена заява подана після початку розгляду справи по суті.

З урахуванням приписів ст.35 ГПК України, обставини встановлені згаданими судовими рішеннями, мають преюдиційне значення для вирішення даного спору.

Пунктом 4.4.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29 травня 2013 р. № 10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" роз'яснено, що за змістом частини другої статті 264 ЦК України переривання перебігу позовної давності шляхом пред'явлення позову матиме місце у разі не будь-якого подання позову, а здійсненого з додержанням вимог процесуального закону, зокрема, статей 54, 56, 57 ГПК України. Тому, якщо господарським судом у прийнятті позовної заяви відмовлено (стаття 62 ГПК України) або її повернуто (стаття 63 ГПК України), то перебіг позовної давності не переривається.

Отже, справа № 25/629 не може бути доказом переривання строку позовної давності у розумінні ч.2 ст.264 ЦК України.

Крім того, провадження у справі № 25/629 було порушено господарським судом м.Києва 14.12.2009 р., тому, з огляду на приписи ст.264 ЦК України, строк позовної давності почав свій перебіг заново з наступного дня з 15.12.2009 р. та закінчився через три роки 15.12.2012р. При цьому, провадження по наступній позовній заяві публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" про звернення стягнення на предмет іпотеки по зазначеному договору було відкрито господарським судом м. Києва 04.09.2013 р. (справа №910/16862/13). Тобто, зазначена позовна заява була подана з пропуском строків позовної давності, що унеможливлює переривання таких строків.

Матеріали справи не містять, а скаржником не надано доказів звернення до суду з позовною заявою про звернення стягнення на предмет іпотеки по Іпотечному договору №18105Z72 від 10.11.2005 р. у трьохрічний строк після звернення до суду з позовом по справі №25/629.

Колегія суддів вважає безпідставними посилання доводи публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" щодо переривання строку позовної давності відносно вимог за іпотечним договором № 18105Z72 від 10.11.2005 р. у звязку з предявленням позову до основних боржників та ПАТ "АТП 13060", враховуючи наступне.

Зі змісту рішень господарських судів ОСОБА_7 Франківської області: справа №5010/1117/2012-8/14, №5010/1135/2012-8/18, №5010/1136/2012/8-19, №5010/1137/2012-8/20, №5010/1134/2012-22/51, №5010/1138/2012-22/52, до господарського суду м. Києва №5011-37/11672-2012, господарського суду Запорізької області 5009/3369/12, господарського суду Дніпропетровської області №9/5005/7522/2012 вбачається, що підставою звернення публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" до публічного акціонерного товариства "АТП 13060" по даним справам був договір поруки №18106Р25 від 06.11.2006 р.

Відповідно до вимог ст. 1 Закону України "Про іпотеку", іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом; майновий поручитель - особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання зобов'язання іншої особи-боржника.

Застава і порука є різними видами зобов'язань, і захист прав по кожному даному зобовязанню складає окремий предмет спору, який підлягає захисту шляхом предявлення позову до суду.

З пункту 4.3.5. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 24 листопада 2014 року № 1 "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з кредитних договорів" вбачається, що майновий поручитель несе відповідальність перед кредитором за невиконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості предмета застави. У зв'язку із цим солідарна відповідальність боржника та майнового поручителя нормами ЦК не передбачена.

Оскільки зі спливом позовної давності до основної вимоги позовна давність спливає і до додаткової вимоги - стягнення неустойки, звернення стягнення на заставлене майно тощо (стаття 266 ЦК України), то господарським судам слід мати на увазі таке. господарським судам слід мати на увазі таке. До відповідних додаткових вимог належать, крім зазначених у цій нормі, порука і притримання, а також інші види забезпечення виконання зобовязань, які можуть бути встановлені договором або законом (частина друга статті 546 ЦК України). Водночас до них не відносяться гарантія, яка не залежить від основного зобовязання. Позовна давність обчислюється окремо щодо основної і щодо кожної додаткової вимоги. Відтак можливий сплив позовної давності щодо додаткової вимоги, тоді як за основною вимогою позовна давність триватиме. Але якщо позовна давність спливла за основною вимогою, то вважатиметься, що вона спливла і стосовно додаткової вимоги (п.5.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 р. № 10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів").

Таким чином, пред'явлення публічним акціонерним товариством "Державний експортно-імпортний банк України" позову до основних боржників та публічного акціонерного товариства "АТП 13060" як до фінансового поручителя про стягнення в солідарному порядку боргу за кредитними договорами не впливає на перебіг строку позовної давності за вимогами про звернення стягнення на предмет застави.

Доводи скаржника що з моменту введення мораторію на задоволення вимог кредиторів у справі про банкрутство зупиняється перебіг строку позовної давності за зобов'язаннями до боржника не відповідають приписам п.2 ч.1 ст.263 ЦК України, абз.24 ст.1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", оскільки введення мораторію на задоволення вимог кредиторів не є підставою для зупинення перебігу позовної давності в розумінні п.2 ч.1 ст.263 ЦК України. Порушення справи про банкрутство і введення мораторію на задоволення вимог кредиторів є передумовою для повного або часткового задоволення вимог кредиторів, в порядку визначеному Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

З урахуванням наведених обставин, місцевий господарський суд, встановивши відсутність поважних причин пропуску позивачем строку позовної давності щодо вимог за іпотечним договором № 18105Z72 від 10.11.2005 р. та визнання припиненим договору поруки №18106Р25 від 06.11.2006 р., дійшов правомірного висновку про відхилення грошових вимог публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк" в сумі 584 636 623,45 грн.

Враховуючи викладене, доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції та не визнаються судом такими, що можуть бути підставою згідно ст.104 ГПК України для скасування чи зміни оскаржуваної ухвали в частині відхилення грошових вимог публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" до публічного акціонерного товариства "АТП 13060" у розмірі 584 636 623,45 грн.

Керуючись ст.ст. 99, 101-103,105,106 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні апеляційної скарги публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" відмовити.

Ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 02.07.2015 р. у справі 904/1938/15 в частині відхилення грошових вимог публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" до публічного акціонерного товариства "АТП 13060" у розмірі 584 636 623,45 грн. залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України протягом 20 днів.

Постанова складена в повному обсязі 17.09.2015 р.

Головуючий суддя В.О.Кузнецов

Судді О.С.Євстигнеєв

ОСОБА_7