ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

07.09.2015 Справа № 905/1332/15

Господарський суд Донецької області у складі головуючого судді Подколзіної Л.Д., при секретарі судового засідання (помічнику судді) Неонета А.В., розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Публічного акціонерного товариства «Енергомашспецсталь», м. Краматорськ, Донецької області

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «АВМ Ампер», м. Кременчуг, Полтавської області

про визнання договору таким, що укладений з порушенням чинного законодавства

за участі представників сторін:

від позивача - не з'явився

від відповідача - Лаврук В.О. - представник по довіреності № 10 від 10.04. 2015 року

СУТЬ СПОРУ:

Позивач, Публічне акціонерне товариство «Енергомашспецсталь», м. Краматорськ, Донецької області, звернулось до господарського суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «АВМ Ампер», м. Кременчуг, Полтавської області, про визнання договору № 15/1272 від 14.09.2011 року таким, що укладений з порушенням чинного законодавства.

Позовні вимоги мотивовані тим, що всупереч вимогам ст.180 Господарського кодексу України (далі: ГК України) сторони при укладенні договору поставки № 15/1272 від 14.09.2011 року не узгодили істотні умови договору, а саме не погоджені умови про порядок оплати товару. 07.05.2015 року до вказаного договору між сторонами укладена специфікація № 4 на поставку товару на суму 202 368,00 грн. Однак, порушуючи умови договору, відповідач здійснив поставку без передплати, передбаченої Специфікацією № 4, тим самим в односторонньому порядку змінив умови поставки та оплати товару.

На підтвердження вказаних обставин позивач надав належним чином завірену копію: договору поставки № 15/1272 від 14.09.2011 року.

Позивач у судові засідання, призначені на 25.08.2015 року та 07.09.2015 року не з'явився.

Представник відповідача 07.09.2015 року подав до суду відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позовних вимог заперечує посилаючись на їх необґрунтованість та безпідставність, зазначаючи, що між сторонами при укладенні спірного договору досягнуто згоди щодо усіх істотних умов договору, які відповідач в односторонньому порядку не змінював. Також відповідач зауважив, що договір № 15/1272 від 14.09.2011 року з боку відповідача виконаний - здійснена поставка продукції, яка прийнята позивачем в повному обсязі без жодних зауважень. Однак, 05.10.2012 року позивачем здійснена оплата 70% товару. На підтвердження поставки товару, відповідач надав: видаткову накладну № А-0000049 від 17.07.2012 року, товарно-транспортну накладну 10ААВ від 18.07.2012 року та довіреність на одержання матеріальних цінностей від 09.07.2012 року. Крім того, відповідач просить відмовити в задоволенні позову, застосувавши наслідки пропуску строку позовної давності, встановлені ч.4 ст.267 ЦК України, оскільки поставка товару відбулась 17.07.2012 року, а з позовною заявою до суду позивач звернувся лише 05.08.2015 року.

Представник відповідача клопотання щодо фіксації судового процесу не заявляв, у зв'язку з чим, розгляд справи здійснювався без застосуванням засобів технічної фіксації судового процесу у відповідності до статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України (далі: ГПК України).

Розглянувши подані позивачем та відповідачем документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд -

ВСТАНОВИВ:

14.09.2011 року між Публічним акціонерним товариством «Енергомашспецсталь», м. Краматорськ, Донецької області (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «АВМ Ампер», м. Кременчуг, Полтавської області (постачальник) укладений договір поставки № 15/1272, згідно умов якого постачальник зобов'язався поставити, а покупець прийняти товар та оплатити.

На виконання умов договору сторонами підписана специфікація № 4 на поставку товару на суму 202 368,00 грн.

Відповідно до п.1.1 договору постачальник зобов'язується передати в установлений строк продукцію (товар) у власність покупця, а покупець зобов'язується в порядку та на умовах договору прийняти товар та оплатити його.

В п.1.2 договору зазначається, що назва, номенклатура (асортимент), кількість, якість та інші характеристики товару, його ціна, строки та умови поставки вказуються в специфікації, які є невід'ємною частиною даного договору.

Згідно п.2.1, 2.2 договору ціна продукції вказується в специфікаціях, які є невід'ємними частинами даного договору; орієнтовна сума договору на момент укладення складає 5 000 000 грн.; загальна сума договору є величиною змінною та складається із суми усіх специфікацій, оформлених відповідно до цього договору.

Пунктом 3.1 договору сторонами передбачено, що якість повинна відповідати діючим стандартам ДЕСТ, ДСТУ, ТУ, іншим технічним вимогам, вказаним в специфікаціях і підтверджуватись сертифікатами якості (технічними паспортами) підприємства - виготовлювача, вказаного в специфікаціях до договору.

Відповідно до п. 5.1 договору погоджені умови щодо строків поставки товару, які передбачаються в специфікаціях.

Умовами передачі товару, що встановлені в 6 розділі договору, на постачальника покладені зобов'язання щодо передачі покупцю одночасно з продукцією наступних документів: а) рахунок; б) сертифікат якості (паспорт, технічний паспорт, сертифікат відповідності); в) накладну (в накладній обов'язково посилання на одержувача продукції); в) податкову накладну.

Іншими умовами договору передбачені упаковка та маркування продукції (розділ 7), гарантії (розділ 4), приймання продукції (розділ 8); умови оплати (розділ 9), відповідальність сторін (розділ 10), форс-мажор (розділ 11); вирішення спорів (розділ 12).

Пунктом 13.2 договору визначено, що строк дії договору до 31.12.2013 року.

07 травня 2012 року між сторонами погоджено та підписано специфікацію № 4 до договору, відповідно до якої сторони узгодили найменування товару, код УКТ ВЕД, кількість одиниць, одиницю виміру, ціну; умови поставки; строк поставки; умови оплати; виробника; дату виготовлення; термін гарантії.

В п.9.1 договору передбачено, що оплата проводиться Покупцем шляхом зарахуванню грошових коштів на поточний рахунок Поставщика в національній валюті України.

Відповідно до п.2 специфікації сторони визначили наступні умови оплати:

- 40% передплати;

- 30% по факту повідомлення про готовність товару до відвантаження;

- 30% протягом 30 банківських днів з моменту поставки.

Дослідивши зміст договору, судом встановлено, що він укладений у простій письмовій формі, без розбіжностей та зауважень, підписаний з боку позивача генеральним директором Єфимовим М.В., з боку відповідача директором Пасишниченком К.Н., скріплений печатками сторін.

На підтвердження виконання спірного договору сторонами, відповідачем до матеріалів справи надано копії специфікації № 4 від 07.05.2012 року, в яких погоджені умови про предмет договору, найменування товару, код УКТ ВЕД, кількість одиниць, одиницю виміру, ціну; умови поставки; строк поставки; умови оплати; виробника; дату виготовлення; термін гарантії. Також відповідачем надано до матеріалів справи копії: видаткової накладної № А-0000049 від 17.07.2012 року, податкової накладної № 14 від 17.07.2012 року, товарно-транспортної накладної 10ААВ від 18.07.2012 року, банківської виписки № 190 від 05.10.2012 року, довіреності на отримання товарно-матеріальних цінностей № 1624 від 09.07.2012 року.

Як стверджує відповідач, позивач оплатив 70% вартості отриманої продукції.

Таким чином матеріали справи підтверджують виконання відповідачем спірного договору.

Однак, позивач вважає, що в укладеному між сторонами договорі № 15/1272 від 14.09.2011 року є неузгодженість таких істотних умов як ціна договору, оскільки відповідач поставив товар без передплати, передбаченої специфікацією, змінивши в односторонньому порядку умови поставки та оплати товару.

Вищевикладене, примусило позивача звернутись до суду за захистом порушеного права з вимогою про визнання договору № 15/1272 від 14.09.2011 року таким, що укладений з порушенням чинного законодавства.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ч.1 статті 626 Цивільного кодексу України (далі: ЦК України) договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. (ст.627 ЦК України).

Положення статті1 ГК України, визначають основні засади господарювання в Україні і регулює господарські відносини, що виникають у процесі організації та здійснення господарської діяльності між суб'єктами господарювання, а також між цими суб'єктами та іншими учасниками відносин у сфері господарювання.

Стаття 7 ГК України встановлює, що відносини у сфері господарювання регулюються Конституцією України, цим Кодексом, законами України, нормативно-правовими актами Президента України та Кабінету Міністрів України, нормативно-правовими актами інших органів державної влади та органів місцевого самоврядування, а також іншими нормативними актами.

Таким чином, враховуючи, що позивач та відповідач є суб'єктами господарювання та уклали спірний договір при здійсненні своєї господарської діяльність, до спірних правовідносин підлягає застосуванню Господарський кодекс України.

Відповідно до ст.179 ГК України при укладанні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь - які умови договору, що не суперечать законодавству.

Згідно ст. 639 ЦК України, договір вважається укладеним, коли йому надано тієї форми, про яку домовились сторони, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Статтями 207, 208 ЦК України передбачено, що правочини між юридичними особами належить вчиняти в письмовій формі. Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку, якщо він підписаний його стороною.

Стаття 180 ГК України вказує, що господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Оскільки договір є видом правочину, для його укладення та чинності сторонами необхідно дотримуватись усіх тих вимог, які визначені у ст.203 ЦК України для всякого виду правочину.

Для того, щоб договір вважався укладеним, сторони у належній формі повинні досягнути згоди з усіх істотних його умов, які поділені на чотири групи:

умови про предмет;

умови, що визначені законом як істотні;

умови, які є необхідними для договорів даного виду;

умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За правовою природою укладений між позивачем та відповідачем договір, є договором поставки, за яким постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Договір поставки укладається на розсуд сторін або відповідно до державного замовлення. (ст.265 ГК України).

Відповідно до ст.266 ГК України предметом поставки є визначені родовими ознаками продукція, вироби з найменуванням, зазначеним у стандартах, технічних умовах, документації до зразків (еталонів), прейскурантах чи товарознавчих довідниках. Предметом поставки можуть бути також продукція, вироби, визначені індивідуальними ознаками.

Загальна кількість товарів, що підлягають поставці, їх часткове співвідношення (асортимент, сортамент, номенклатура) за сортами, групами, підгрупами, видами, марками, типами, розмірами визначаються специфікацією за згодою сторін, якщо інше не передбачено законом.

Дослідивши зміст договору, судом встановлено, що сторони погодили умови про ціну та умови оплати спірного договору у п.2.1, п.2.2, п.2.3 договору, у специфікації № 4.

Матеріали справи свідчать про прийняття позивачем продукції від відповідача на виконання умов договору № 15/1272 від 14.09.2011 року без жодних зауважень.

Позивачем не надано доказів відмови від прийняття товару, відмови від договору, повернення відповідачу товару.

Положеннями статті 188 ГПК України вказано, що зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором.

За таких обставин, посилання позивача на зміну відповідачем в односторонньому порядку умов договору та на відсутність у спірному договорі умов щодо погодження ціни та порядку оплати товару є необґрунтованими та безпідставними. Також безпідставним є посилання позивача на ст.ст. 651, 654 ЦК України та що начеб то відповідач здійснивши поставку товару згідно договору до отримання товариства 70% передплати в односторонньому порядку змінив умови договору. Відповідач лише змінив виконання умов договору, а не умови договору.

Тому посилання позивача, що договір поставки № 15/1272 від 14.09.2011 року укладений з порушенням чинного законодавства не відповідає дійсності.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що найменування, асортимент, кількість, якість, ціна продукції, умови поставки її строк, є такими що погоджені сторонами з урахуванням принципу вільного встановлення умов договору, а отже не суперечить нормам чинного законодавства.

Статтею 16 ЦК України та статтею 20 ГК України визначені способи захисту цивільних прав та інтересів.

Право на захист розглядається як суб'єктивне цивільне право, яке виникає у особи у разі порушення належних їй цивільних прав та інтересів, невизнання цього права або оспорювання цивільного права.

Згідно ст.2 ГПК України, господарський суд порушує справи за позовними заявами осіб, які звертаються до господарського суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів, а право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених або оспорюваних прав мають особи визначені ст.1 ГПК України.

Обґрунтовуючи позовні вимоги щодо визнання договору поставки № 15/1272 від 14.09.2011 року таким, що укладений з порушенням чинного законодавства, позивач посилається на порушення відповідачем норм чинного законодавства та умов договору.

Враховуючи викладене, положення ст.16 ЦК України та ст.20 ГК України, суд дійшов висновку, що чинним законодавством України не передбачений такий спосіб захисту цивільного права та інтересу як визнання договору таким, що укладений з порушенням чинного законодавства.

Суд не застосовує позовну давність до спірних правовідносин, заявленої відповідачем, виходячи з наступного:

Відповідно до ст.256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Враховуючи, що судом відмовлено в задоволенні позовних вимог, а отже не встановлено порушення прав позивача то, відповідно, відсутні підстави для застосування позовної давності.

З урахуванням вищевикладених обставин, оцінивши в сукупності усі наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов до висновку, що правових підстав для визнання договору поставки № 15/1272 від 14.09.2011 року таким, що укладений з порушенням чинного законодавства, не має. Позивачем також порушений строк позовної давності, а доказів поважності причин пропуску строку позовної давності не надано, у зв'язку з чим суд вважає позов необґрунтованим та відмовляє позивачу у його задоволенні.

Судові витрати відповідно до ст.49 ГПК України покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.16 Цивільного кодексу України, ст.20 Господарського Кодексу України, ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Енергомашспецсталь», м. Краматорськ, Донецької області, до Товариства з обмеженою відповідальністю «АВМ Ампер», м. Кременчуг, Полтавської області, про визнання договору таким, що укладений з порушенням чинного законодавства - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним господарським судом, якщо рішення не буде скасовано.

У судовому засіданні 07.09.2015 року проголошено та підписано вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 14.09.2015 року.

Суддя Л.Д. Подколзіна