КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" вересня 2015 р. Справа№ 910/7783/15-г

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ільєнок Т.В.

суддів: Куксова В.В.

Яковлєва М.Л.

при секретарі

судового засідання: Колеснік М.П.

за участі представників сторін:

позивача не з'явився, про день, час та місце розгляду справи

повідомлений належним чином;

відповідача не з'явився, про день, час та місце розгляду справи

повідомлений належним чином;

розглянувши матеріали

апеляційної скарги відповідача ПАТ "Страхова компанія "Універсальна"

на рішення Господарського суду міста Києва від 13.05.2015

у справі № 910/7783/15-г (суддя Карабань Я.А.)

за позовом Приватного акціонерного товариства

"Акціонерна страхова компанія "Скарбниця"

відповідача Публічного акціонерного товариства

"Страхова компанія "Універсальна"

про відшкодування шкоди в порядку регресу

у розмірі 2 682,08 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позивач ПрАТ"Акціонерна страхова компанія "Скарбниця" звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до відповідача ПАТ "Страхова компанія "Універсальна" про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу за Договором добровільного страхування № 05/1422/АТ/14 від 17.06.2014 в розмірі 2 682,08 грн..

Рішенням Господарського суду міста Києва від 13.05.2015 № 910/7783/15-г позов задоволено частково, стягнуто з відповідача ПАТ "Страхова компанія "Універсальна" на користь позивача ПрАТ "Акціонерна страхова компанія "Скарбниця" суму страхового відшкодування в розмірі 1 088,29 грн., в задоволенні решти позову відмовлено, так як відповідачем 06.01.2015, тобто до звернення з даним позовом до суду першої інстанції (30.03.2015), було частково погашено розмір страхового відшкодування на суму 1 083,79 грн., що підтверджено Платіжним дорученням № 72198 на вказану суму. (а/с 72)

Не погоджуючись з прийнятим Рішенням, відповідач ПрАТ "Українська охоронно-страхова компанія" звернувся до Київського апеляційного господарського суду зі скаргою, в якій просив Рішення Господарського суду міста Києва від 13.05.2015 № 910/7783/15-г скасувати та прийняти нове судове рішення, за яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю, посилаючись на те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, а тому не правильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційного оскарження відповідача зводяться до того, що позивачем не правильно визначено розмір страхового відшкодування, оскільки ним не враховано коефіцієнт фізичного зносу застрахованого автомобіля. При цьому скаржник посилається на положення ст.29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Позивач ПрАТ "Акціонерна страхова компанія "Скарбниця" не скористався своїм правом, передбаченим ч. 1 ст. 96 ГПК України, та не надав колегії суддів письмовий відзив на скаргу відповідача, що згідно ч. 2 ст. 96 ГПК України не перешкоджає апеляційному перегляду рішення суду першої інстанції.

Позивач у своїй Заяві від 08.09.2015 №578 "Про розгляд справи без участі представника позивача" зазначив: "Проти задоволення апеляційної скарги ПрАТ АСК "Скарбниця" заперечує у повному обсязі".

Ухвалою КАГС від 04.06.2015 № 910/7783/15-г порушено апеляційне провадження за скаргою відповідача та призначено судове засідання (колегія суддів у складі: головуючого судді Ільєнок Т.В., суддів: Авдеєва П.В., Куксова В.В.).

За Розпорядженням секретаря судової палати КАГС від 11.08.2015, враховуючи перебування суддів Авдеєва П.В., Куксова В.В., у чергових відпустках, склад колегії суддів змінено, для розгляду даної справи було сформовано колегію суддів у наступному складі: головуючий суддя Ільєнок Т.В., судді: Тарасенко К.В., Яковлєв М.Л..

За Ухвалою КАГС від 11.08.2015 № 910/7783/15-г прийнято апеляційну скаргу відповідача до провадження колегією суддів у складі: головуючої судді Ільєнок Т.В., суддів: Тарасенко К.В., Яковлєва М.Л..

За Розпорядженням Заступника голови КАГС від 25.08.2015, враховуючи перебування судді Тарасенко К.В. у черговій відпустці, склад колегії суддів змінено, для розгляду даної справи було сформовано колегію суддів у наступному складі: головуючий суддя Ільєнок Т.В., судді: Авдеєв П.В., Яковлєв М.Л..

За Ухвалою КАГС від 25.08.2015 № 910/7783/15-г прийнято апеляційну скаргу відповідача до провадження колегією суддів у складі: головуючої судді Ільєнок Т.В., суддів: Авдеєв П.В., Яковлєв М.Л..

За Розпорядженням секретаря судової палати КАГС від 15.09.2015, у зв'язку із закінченням строку повноважень судді Авдеєва П.В., склад колегії суддів змінено, для розгляду даної скарги було сформовано колегію суддів у наступному складі: головуючий суддя Ільєнок Т.В., судді: Куксов В.В., Яковлєв М.Л..

За Ухвалою КАГС від 15.09.2015 № 910/7783/15-г прийнято апеляційну скаргу відповідача до провадження колегією суддів у складі: головуючої судді Ільєнок Т.В., суддів: Куксов В.В., Яковлєв М.Л..

03.08.2015 та 11.09.2015 позивачем через відділ канцелярії КАГС було подано Заяви від 28.07.2015 № 558 та від 08.09.2015 № 578 про розгляд даної справи без участі представника ПрАТ "Акціонерна страхова компанія "Скарбниця" за наявними матеріалами справи.

В судове засідання від 15.09.2015 представники позивача та відповідача-скаржника не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Про їх належне повідомлення свідчать залучені до матеріалів справи зворотні поштові повідомлення № 09-33/34854/15, № 09-33/35216/15.

За пунктом 3.9.2 Постанови Пленуму ВГСУ № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" передбачено, що у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Неявка учасника судового процесу в судове засідання не є підставою для скасування судового рішення, якщо ухвалу, в якій зазначено час і місце такого засідання, надіслано йому в порядку, зазначеному в підпункті 3.9.1. підпункту 3.9. названої Постанови Пленуму ВГСУ.

Колегія суддів, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку апеляційну скаргу відповідача ПАТ "Страхова компанія "Універсальна" залишити без задоволення, Рішення Господарського суду міста Києва від 13.05.2015 по даній справі залишити без змін, приймаючи до уваги наступне.

Відповідно до ч.2 ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 26.08.2014 у м. Рава-Руська, Жовківського району, Львівської області сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів: 1) автомобіля «ЗИЛ-ММЗ 4502», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_5, та 2) автомобіля «FIAT DUCATO», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, що належить ОСОБА_6, під керуванням водія ОСОБА_7.

За Постановою Жовківського районного суду Львівської області від 15.09.2014 року у справі № 444/2165/14-п водія ОСОБА_5 було визнано винним у скоєнні вказаного ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України. (а/с 10)

Відповідно до Договору добровільного страхування наземного транспорту № 05/1422/АТ/14 від 17.06.2014 (далі - Договір добровільного страхування), укладеного між ПрАТ "Акціонерна страхова компанія "Скарбниця" та ОСОБА_8, застраховано майнові інтереси страхувальника, пов'язані із володінням, користуванням та/або розпорядженням застрахованим транспортним засобом, а саме - автомобілем марки «FIAT DUCATO», державний реєстраційний номер НОМЕР_3. Вигодонабувачем за Договором є ОСОБА_6. (а/с 6)

Судом першої інстанції з'ясовано, що внаслідок ДТП, що відбулась 26.08.2014 було пошкоджено застрахований у позивача ПрАТ "Акціонерна страхова компанія "Скарбниця" транспортний засіб марки «FIAT DUCATO», державний реєстраційний номер НОМЕР_3.

Відповідно до п. 5. Договору добровільного страхування транспортний засіб застраховано, в тому числі, на випадок дорожньо-транспортної пригоди.

Строк дії цього Договору встановлено з 18.06.2014 року по 17.06.2015 року включно (п. 9 Договору).

Пунктом 13.3 ДОГОВОРУ ВСТАНОВЛЕНО, ЩО РОЗМІР ЗБИТКУ ВИЗНАЧАЄТЬСЯ НА ПІДСТАВІ АКТУ ТОВАРОЗНАВЧОГО ДОСЛІДЖЕННЯ/ЕКСПЕРТИЗИ АБО БЕЗПОСЕРЕДНЬО СТРАХОВИКОМ ЗА ВІДПОВІДНИМИ КАТАЛОГАМИ ЦІН І ТРУДОМІСТКОСТІ, А ТАКОЖ З УРАХУВАННЯМ ЦІН НА ЗАПЧАСНІ ЧАСТИНИ І ТРУДОМІСТКОСТІ, ЩО ДІЮТЬ НА СЕРВІСНИХ ЦЕНТРАХ ЧИ СТО.

Місцевим господарським судом встановлено, що відповідно до Звіту про оцінку вартості відновлювального ремонту № Ю-00153 від 05.09.2014 вартість відновлювального ремонту, а саме - заміна оглядового дзеркала, пошкодженого в результаті ДТП автомобіля «FIAT DUCATO», державний реєстраційний номер НОМЕР_3, склала 2 682,08 грн. Фактичне здійснення ремонту транспортного засобу підтверджено Актом здачі-прийняття робіт від 30.08.2014 року.

Згідно з п. 6 Договору добровільного страхування, ЗНОС НА ЗАПАСНІ ЧАСТИНИ ТА ДЕТАЛІ, ЩО ПІДЛЯГАЮТЬ ЗАМІНІ ВНАСЛІДОК НАСТАННЯ СТРАХОВОГО ВИПАДКУ НЕ ЗАСТОСОВУЄТЬСЯ. Розмір безумовної франшизи становить 0,1% страхової суми. Франшиза не застосовується при ушкодженні лобового скла, фар, скляних елементів бічних дзеркал, інших скляних деталей.

Таким чином, судом першої інстанції з'ясовано, що в даному випадку, коефіцієнт фізичного зносу та франшиза не застосовується, тому сума страхового відшкодування за Договором добровільного страхування не змінилася, оскільки було здійснено заміну оглядового дзеркала.

Згідно ст. 990 Цивільного кодексу України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта.

Відповідно до ст. 985 Цивільного кодексу України страхувальник має право при укладенні договору страхування призначити фізичну або юридичну особу для одержання страхової виплати (вигодонабувача).

З матеріалів справи вбачається, що на підставі Заяви страхувальника про виплату страхового відшкодування від 02.09.2014 та СТРАХОВОГО АКТУ з розрахунком суми страхового відшкодування № 66/К/14 від 11.09.2014 (а/с 32-34) ПОЗИВАЧ ПЕРЕРАХУВАВ НА КОРИСТЬ ВИГОДОНАБУВАЧА ОСОБА_6 СУМУ СТРАХОВОГО ВІДШКОДУВАННЯ В РОЗМІРІ 2 682,08 грн., що підтверджується Платіжним дорученням № 2127 від 12.09.2014 на вказану суму. (а/с 35)

Таким чином, місцевий господарський суд встановив, що позивач виконав свої зобов'язання страховика за Договором добровільного страхування наземного транспорту № 05/1422/АТ/14 від 17.06.2014 року перед страхувальником в повному обсязі.

Судом першої інстанції встановлено, що 09.12.2014 року позивач ПрАТ "Акціонерна страхова компанія "Скарбниця" звернувся до відповідача ПАТ "Страхова компанія "Універсальна" з Претензією № 381 від 09.12.2014 про відшкодування шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. За ствердженнями позивача під час розгляду справи у суді першої інстанції, вказана вимога щодо сплати була залишена відповідачем без відповіді та задоволення, що власне і слугувало підставою звернення позивача до місцевого господарського суду.

Відповідно до ч. 2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Згідно з ч. 1 статті 16 Закону України "Про страхування" за договором страхування страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ч. 1 статті 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Згідно ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування", до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки (зміст наведених норм також було проаналізовано за Постановою Верховного суду України від 25.12.2013 по справі № 6-112цс13, правовий висновок у якій є обов'язковим для суду апеляційної інстанції в силу ч. 1 ст. 111-28 ГПК України).

За переліченими нормами страхувальник, який отримав майнову шкоду в деліктному правовідношенні, набув право вимоги відшкодування до заподіювача й строк такої вимоги почав спливати у момент заподіяння шкоди, але у зв'язку з погашенням шкоди коштами страхового відшкодування до страховика переходить право вимоги (права кредитора, яким у деліктному зобов'язанні є потерпілий) до заподіювача у тій же сумі та із залишком строку позовної давності, оскільки відповідно до статті 262 ЦК України заміна сторін у зобов'язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності.

У спірному зобов'язанні відбулася заміна кредитора - страхувальник передав страховикові, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки. При цьому, строк позовної давності у страховому зобов'язанні є загальним (три роки) та його перебіг починається від дня настання страхового випадку.

Отже, від дня страхового випадку внаслідок заміни кредитора у зобов'язанні з відшкодування шкоди до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат та у межах загального строку позовної давності переходить право вимоги до особи, яка відповідальна за завдані страхувальнику збитки (Постанова Верховного Суду України від 25.12.2013 р. у справі № 6-112цс13).

Крім того, Верховним Судом України у Листі "Судова практика розгляду цивільних справ, що виникають з договорів страхування" від 19.07.2011р. роз'яснено, що визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суди, у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди, повинні виходити з фактичної (реальної) суми, встановленої висновком автотоварознавчої експертизи, або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.

Таким чином, розмір виплати страхового відшкодування не обов'язково повинен визначатись на підставі висновку експертного дослідження, а згідно з ч. 2 ст. 14 Цивільного кодексу України особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї.

Стаття 1166 Цивільного кодексу України встановлює, що майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Статтею 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено право страховика після виплати страхового відшкодування подати регресний позов.

Виходячи з аналізу зазначених норм, до позивача у межах фактичних витрат і суми страхового відшкодування потерпілій особі перейшло право зворотної вимоги до особи, відповідальної за цими вимогами, якою є ПАТ "Страхова компанія "Універсальна".

Судом першої інстанції з'ясовано, що наявність вини водія ОСОБА_5 у порушенні правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів у ДТП, підтверджена за Постановою Жовківського районного суду Львівської області від 15.09.2014 № 444/2165/14-п.

Законом України "Про страхування" передбачено, що цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів підлягає обов'язковому страхуванню (ст. 7).

Місцевим господарським судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_5 на час скоєння дорожньо-транспортної пригоди була застрахована у відповідача ПАТ "Страхова компанія "Універсальна" відповідно до Договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (Поліс № АС/6210690, строк дії з 07.10.2013 року по 06.10.2014 року, страхувальник КП Рава-Руське БУ №2, забезпечений транспортний засіб автомобіль ЗИЛ 4502, державний реєстраційний номер НОМЕР_4).

Обов'язок страховика за Договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у разі настання страхового випадку відшкодувати шкоду, заподіяну внаслідок ДТП майну третьої особи, встановлений п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". Відшкодування здійснюється у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі.

Місцевим господарським судом зазначено, що вирішуючи питання про суму відшкодування, суд враховує положення абз. 2 п. 12.1 ст. 12 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", відповідно до якого страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи.

Згідно ст. 9 ЗУ «Про страхування» франшиза - це частина збитків, які не відшкодовуються страховиком за договором страхування.

За Полісом № АС/6210690, яким застрахована цивільно-правова відповідальність винної особи, тобто водія ОСОБА_5, встановлено ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну, в розмірі 50 000,00 грн. та франшизу в розмірі 510,00 грн. (а/с 68)

Судом першої інстанції досліджено, що при визначенні розміру позовних вимог позивачем не було враховано розмір франшизи. Таким чином, за висновком місцевого господарського суду, сума страхового відшкодування, що підлягає виплаті відповідачем, зменшується на розмір франшизи та становить 2 172,08 грн. (За розрахунком: 2 682,08 грн. - 510,00 грн. = 2 172,08 грн.)

Місцевим господарським судом не взято до уваги ствердження та заперечення відповідача, що сума відшкодування повинна бути визначена з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу відповідно до ст. 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", з огляду на наступне.

Як зазначено в преамбулі, вищевказаний Закон регулює відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Розділом ІІІ названого Закону, яким передбачено порядок здійснення страхового відшкодування, регулюється порядок страхового відшкодування у правовідносинах між потерпілим (або особою, яка має право на отримання відшкодування) і страховиком. Проте, у даному випадку, для позивача відповідач у справі не є страховиком у розумінні зазначеного Закону обов'язкового страхування, а є особою, відповідальною за завдані збитки в порядку ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування".

З правового аналізу норм ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України "Про страхування" слідує, що до позивача перейшло право вимоги до відповідача у розмірі фактично виплаченого відшкодування (у розмірі понесених витрат), що виключає будь-яку залежність вказаного розміру від оцінки відновлювального ремонту та коефіцієнту зносу.

Крім того, за Договором добровільного страхування наземного транспорту № 05/1422/АТ/14 від 17.06.2014 року, при виконанні якого у позивача виник обов'язок виплатити страхувальнику страхове відшкодування, встановлено, що знос на запасні частини та деталі, що підлягають заміні внаслідок настання страхового випадку, не враховується (п. 6 зазначеного Договору).

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що розмір відшкодування, право вимоги виплати якого виникло у позивача до відповідача, обмежений лише фактичними витратами (платежами) страховика (позивача), здійсненими на користь страхувальника, за вирахуванням встановленої Полісом франшизи, без врахування коефіцієнту фізичного зносу, як на тому наполягав відповідач.

Місцевим господарським судом було враховано часткове погашення відповідачем на суму 1 083,79 грн., заявленої до стягнення суми страхового відшкодування в розмірі 2 682,08 грн., що відбулося 06.01.2015 року, тобто до звернення позивача до господарського суду, та підтверджено Платіжним дорученням № 72198 з позначкою банка про проведення платежу.

Враховуючи вищенаведене, за оцінкою колегії суддів, місцевий господарський суд дійшов цілком вірного висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача страхового відшкодування в розмірі 2 682,08 грн. підлягають частковому задоволенню в розмірі 1 088,29 грн.. (За розрахунком: 2 682,08 грн. - заявлена позивачем сума відшкодування шкоди в порядку регресу - 510,00 грн. франшиза передбачена Полісом № АС/6210690 - 1 083,79 грн. часткове погашення відповідачем суми за Платіжним дорученням № 72198 від 06.01.2015 = 1 088,29 грн.).

Підставою звернення відповідача ПАТ "Страхова компанія "Універсальна" до суду апеляційної інстанції стало питання про те, що, у даному випадку, відшкодування шкоди в порядку регресу повинно здійснюватись з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу та за мінусом франшизи, передбаченої Полісом обов'язкового страхування № АС/6210690.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги відповідач стверджує, що ним було відшкодовано завдану шкоду в порядку регресу в повному обсязі ще до подачі даного позову до суду першої інстанції (позов подано 30.03.2015), а саме на суму 1 083,79 грн., що підтверджується Платіжним дорученням № 72198 від 06.01.2015, за наступним розрахунком: 1593,79 грн. - 510,00 грн. = 1 083,00 грн.

- 1593,79 грн. вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу;

- 510,00 грн. - франшиза передбачена Полісом обов'язкового страхування № АС/6210690;

При цьому, відповідач на підтвердження своїх доводів, посилається на положення п. 2.1 ст. 2, ст. 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Колегія суддів не приймає до уваги наведені доводи скаржника, вважає їх необґрунтованими та безпідставними, з огляду на наступне.

Статтею 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (в редакції, чинній на момент вчинення ДТП) визначено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, РОЗРАХОВАНОГО В ПОРЯДКУ, ВСТАНОВЛЕНОМУ ЗАКОНОДАВСТВОМ.

Законами України "Про страхування" та "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не передбачено зобов'язання страховика за договором добровільного страхування визначати розмір страхового відшкодування тільки в розмірі суми, встановленої звітом про оцінку транспортного засобу, оскільки цей звіт є попереднім оціночним документом, що визначає можливу, але не остаточну суму, необхідну для відновлення транспортного засобу.

Зміст наведених норм було проаналізовано у Постанові Верховного Суду України від 15.04.2015 по справі № 910/7163/14, правовий висновок у якій має враховуватись іншими судами в силу ч. 1 ст. 111-28 ГПК України.

В свою чергу, скаржником, не було враховано, що за умовами п. 6 Договору добровільного страхування наземного транспорту від 17.06.2014 №05/1422/АТ/14 (укладеним між потерпілою особою та позивачем), сторони передбачили, що коефіцієнт зносу на запасні частини та деталі, що підлягають заміні внаслідок настання страхового випадку не застосовується. Розмір безумовної франшизи становить 0,1% страхової суми. Франшиза не застосовується при ушкодженні лобового скла, фар, скляних елементів бічних дзеркал, інших скляних деталей.

За пунктом 13.3 Договору встановлено, що розмір збитку визначається на підставі Акту товарознавчого дослідження/експертизи .

Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЗУ "Про страхування" розмір страхової суми та (або) РОЗМІРИ СТРАХОВИХ ВИПЛАТ ВИЗНАЧАЮТЬСЯ ЗА ДОМОВЛЕННІСТЮ МІЖ СТРАХОВИКОМ ТА СТРАХУВАЛЬНИКОМ ПІД ЧАС УКЛАДАННЯ ДОГОВОРУ СТРАХУВАННЯ або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством.

Згідно з частиною 1 статті 14 та статтею 204 ЦК України, цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Якщо договір не визнано недійсним в судовому порядку, він має такі ж правові наслідки, як і будь-який дійсний договір, зокрема, є обов'язковим для виконання його сторонами (ст. 629 ЦК України).

З матеріалів справи не вбачається доказів визнання недійсним вказаного Договору страхування повністю, або окремих його пунктів, зокрема, в частині виплати страхового відшкодування без урахування фізичного зносу.

Таким чином, за оцінкою колегії суддів, судом першої інстанції правомірно встановлено, що в даному випадку, з огляду на п. 6 Договору добровільного страхування, оскільки було здійснено заміну дзеркала оглядового, коефіцієнт фізичного зносу та безумовна франшиза не застосовуються, та сума страхового відшкодування в порядку регресу становить - 2 682,08 грн..

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що згідно до ч. 1 статті 1191 ЦК України, ст. 27 Закону України "Про страхування" особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Таким чином, за оцінкою колегії суддів, правильними є висновки суду першої інстанції, що виплативши страхове відшкодування відповідно до умов Договору добровільного страхування від 17.06.2014 №05/1422/АТ/14, позивач ПрАТ "Акціонерна страхова компанія "Скарбниця" набув права зворотної вимоги до відповідача ПАТ "Страхова компанія "Універсальна" у сумі страхового відшкодування в розмірі 2 682,08 грн., тобто у межах фактичних затрат, без урахування коефіцієнта фізичного зносу.

Звідси, оскільки відповідачем регресну вимогу позивача виконано частково лише на суму 1 083,00 грн., то висновок суду першої інстанції про стягнення залишку невідшкодованої суми у розмірі 1088,29 грн., колегія суддів визнає правомірним та обґрунтованим.

Аналогічна правова позиція щодо відшкодування шкоди в порядку регресу в межах фактичних затрат, без урахування фізичного зносу, викладена у Постановах Верховного Суду України від 15.04.2015 по справі № 910/7163/14, Вищого господарського суду України 30.07.2015 № 910/1692/15-г.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів встановила, що у даному випадку скаржником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своєї правової позиції, а також не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції. Таким чином, апеляційні вимоги відповідача ПАТ "Страхова компанія "Універсальна" є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, підстав для зміни чи скасування оскарженого Рішення у даній справі колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 32-34, 43, 85, 99, 101-105 Господарського процесуального Кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача ПАТ "Страхова компанія "Універсальна" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 13.05.2015 № 910/7783/15-г залишити без змін.

Постанова Київського апеляційного господарського суду від 15.09.2015 № 910/7783/15-г набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова Київського апеляційного господарського суду від 15.09.2015 № 910/7783/15-г може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України у 20-денний строк.

Матеріали справи № 910/7783/15-г повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя Т.В. Ільєнок

Судді В.В. Куксов

М.Л. Яковлєв