ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

10.09.2015 Справа № 920/1076/15

За позовом: Конотопського міжрайонного прокурора Сумської області в інтересах держави в особі Служби автомобільних доріг у Сумській області, м. Суми;

до відповідачів: 1. Глухівської районної державної адміністрації Сумської області, м. Глухів, Сумська область;

2. Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», м. Київ;

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних

вимог на предмет спору на стороні відповідача: 1. Реєстраційна служба Глухівського міськрайонного управління юстиції у Сумській області, м. Глухів, Сумська область;

2. Управління Держземагентства у Глухівському районі Сумської області, м. Глухів, Сумська область;

про визнання незаконним та скасування розпорядження райдержадміністрації, визнання недійсним договору оренди земельної ділянки та зобовязання звільнити земельну ділянку

СУДДЯ КОВАЛЕНКО О.В.

Представники:

Від позивача: не зявився;

Від відповідачів: 1.не зявився;

2.не зявився;

Від третіх осіб: 1., 2. не зявились;

Прокурор: Мороз В.О.

При секретарі судового засідання Саленко Н.М.

Суть спору: прокурор просить суд визнати незаконним та скасувати розпорядження Глухівської районної державної адміністрації №187 від 28.04.2006 р. «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки ВАТ НАСК «Оранта» для комерційного використання на території Сопицької сільської ради»; визнати недійсним договір оренди земельної ділянки площею 150 кв.м. (кадастровий номер :04:03:0106), розташованої на території Сопицької сільської ради Глухівського району Сумської області, укладений 12.10.2006 р. між Глухівською районною державною адміністрацією та ПАТ «НАСК «Оранта», а також зобовязати відповідача 2 звільнити земельну ділянку площею 150 кв.м. (кадастровий номер :04:03:0106), розташовану на автошляху Кіпті-Глухів-Бачівськ біля пункту пропуску «Бачівськ» на території Сопицької сільської ради Глухівського району Сумської області.

Прокурор в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Відповідач 1 в письмовому відзиві проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на те, що спірне розпорядження прийнято головою Глухівської районної державної адміністрації у відповідності з вимогами діючого законодавства.

Відповідач 2 в письмовому відзиві №06-10/597 від 24.07.2015 р. проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на те, що договір оренди укладений у повній відповідності з вимогами діючого законодавства, а позивач сам погодив проект землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки. Крім того, зазначив про те, що позов заявлений після сплину строку позовної давності.

Третя особа 1 в письмових поясненнях №473/03-10 від 23.07.2015 р. зазначила, що законодавством у сфері державної реєстрації прав не встановлено правонаступництва органів державної реєстрації прав у зазначеній сфері, тобто переходу прав і обовязків від підприємств БТІ, органів земельних ресурсів або інших органів, які до 01.01.2013 р. проводили реєстрацію речових прав, розгляд справи просить суд здійснювати за відсутності її представника.

Третя особа 2 в письмових поясненнях №9-28-0.3-2654/2-15 від 20.07.2015 р. зазначила, що на вимогу прокурора нею було надано всі документи, що стосуються розгляду даної справи, інші документи у неї відсутні, просить здійснювати розгляд справи за відсутності її представника.

Представники позивача, відповідачів, а також третіх осіб в судове засідання не зявились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, тому відповідно до вимог ст. 75 ГПК України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення прокурора, суд встановив:

Статтею 121 Конституції України передбачено, що на органи прокуратури покладається представництво інтересів громадянина або держави в суді, у випадках, визначених законом.

Відповідно до ч.1 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції, чинній на момент звернення в суд з позовом) представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший субєкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу (ч. 3 цієї ж статті).

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999 р. № 3-рп/99 та ст. 1 постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 23.02.2012 р. №7 «Про деякі питання участі прокурора у розгляді справ, підвідомчих господарським судам» під поняттям «орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах», зазначеним у частині другій ст.2 ГПК України, потрібно розуміти орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.

Згідно Указу Президента України від 13.04.2011 р. №456/2011 «Про Положення про Державне агентство автомобільних доріг України» Служба автомобільних доріг України у Сумській області є правонаступником Державної служби автомобільних доріг України.

05.09.2014 р. до Конотопського прокурору з нагляду за додержанням законів у транспортній сфері надійшло звернення Служби автомобільних доріг у Сумській області (вих. 11-2/1033 від 03.09.2014 р.) з проханням провести перевірку законності вилучення земельних ділянок у смузі відводу автомобільної дороги М-02 Кіпті-Глухів-Бачівськ на території Сопицької сільської ради Глухівського району Сумської області з причини встановлення факту незаконного зменшення площі цих земельних ділянок.

Відповідно до постанови про проведення перевірки від 09.09.2014 р. Конотопською прокуратурою з нагляду за додержанням законів у транспортній сфері проведено відповідну перевірку, за наслідками якої встановлено численні порушення норм діючого законодавства та наявність підстав для звернення в господарський суд з позовом про захист прав позивача.

Таким чином, судом встановлено наявність законних підстав для звернення прокурора з позовом в інтересах держави в особі Служби автомобільних доріг у Сумській області.

З Державного акту на право постійного користування землею серії СМ №0033 від 25.01.2001 р. вбачається, що відповідно до рішення 13 сесії 23 скликання Сопицької сільської ради народних депутатів від 10.11.2000 р. Адміністрації автомобільних доріг в Сумській області (Службі автомобільних доріг в Сумській області) було надано у постійне користування земельну ділянку загальною площею 8,2572 га для розміщення Державної магістральної автомобільної дороги М-02 Кіпті-Глухів-Бачівськ /а.с. 18/.

Розпорядженням голови Глухівської районної державної адміністрації № 187 від 28.04.2006 року затверджено проекти землеустрою щодо відведення земельної ділянки Відкритому акціонерному товариству Національній акціонерній страховій компанії «Оранта» для комерційного використання (розміщення пункту по наданню послуг з страхування) із земель постійного користування Служби автомобільних доріг у Сумській області біля прикордонного пункту-пропуску «Бачівськ» на території Сопицької сільської ради за межами населеного пункту.

Пунктом 2 вказаного розпорядження припинено право постійного користування земельною ділянкою Службі автомобільних доріг у Сумській області, загальною площею 150 кв.м., розташованої біля пункту-пропуску Бачівськ на території Сопицької сільської ради за межами населеного пункту, яка перебувала в постійному користуванні.

На підставі розпорядження голови Глухівської районної державної адміністрації № 187 від 28.04.2006 між Глухівською районною державною адміністрацією і ВАТ НАСК Оранта (Приватне акціонерне товариство Національна акціонерна страхова компанія «Оранта») 12.10.2006 р. укладено договір оренди землі, відповідно до умов якого відповідач 1 надав, а відповідач 2 прийняв у строкове платне користування земельну ділянку для комерційного використання (розміщення пункту для надання послуг по срахуванню) на території Сопицької сільської ради Глухівського району, загальною площею 150 кв.м. строком на 30 років.

Даний договір зареєстровано у Глухівському районному відділу Сумської регіональної філії ДП «Центр Державного земельного кадастру», про що у Державному реєстрі земель 16.10.2006 р. вчинено відповідний запис №18.

Крім того, спірна земельна ділянка була передана ПАТ НАСК «Оранта» відповідно до акту приймання-передачі земельної ділянки від 16.10.2006 р.

Таким чином, судом встановлено, що з 16.10.2006 р. земельна ділянка, загальною площею 150 кв.м. знаходиться у користуванні ПАТ НАСК «Оранта».

Прокурор та позивач мотивують свої вимоги тим, що розпорядження голови Глухівської РДА № 187 від 28.04.2006 р. суперечить нормам діючого законодавства, договір оренди землі, укладений на підставі даного розпорядження підлягає визнанню недійсним, а земельна ділянка підлягає звільненню з боку відповідача 2.

Відповідно до ч. 2 ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує нормативно-правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Згідно постанови Пленуму Вищого господарського суду України №6 від 17.05.2011 р. «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин», оскільки договір оренди укладається на виконання рішення органу місцевого самоврядування чи виконавчої влади, то без скасування таких рішень у встановленому законом порядку відсутні правові підстави для визнання відповідних договорів недійсними з підстав відсутності повноважень у відповідної місцевої ради чи органу виконавчої влади на затвердження проекту відведення та передачі спірної земельної ділянки в оренду.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 116 ЗК України (в редакції від 27.04.2007) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування та державних органів приватизації щодо земельних ділянок, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації, в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Надання у користування земельної ділянки, що перебуває у власності або у користуванні, провадиться лише після вилучення (викупу) її в порядку, передбаченому цим Кодексом (п.5 ст. 116 ЗК України).

Статтею 141 Земельного кодексу України визначений чіткий перелік підстав припинення права користування земельною ділянкою, зокрема, такими підставами є добровільна відмова від права користування земельною ділянкою та вилучення земельної ділянки у випадках, передбачений цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 149 Земельного кодексу України земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування на підставі та в порядку, передбачених цим Кодексом.

Вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень (ч. 2 ст. 149 ЗК України).

Районні державні адміністрації на їх території вилучають земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, в межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для: а) сільськогосподарського використання; б) ведення водного господарства, крім випадків, визначених частиною дев'ятою цієї статті; в) будівництва об'єктів, пов'язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, лікарень, підприємств торгівлі тощо), крім випадків, визначених частиною дев'ятою цієї статті. (ч. 5 ст. 149 ЗК України).

Повноваження вилучати інші земельні ділянки за межами населених пунктів, відповідно до ч.6 ст. 149 ЗК України надані обласним державним адміністраціям.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Сопицької сільської ради Глухівського району Сумської області від 26.10.2005 р. надано згоду на відведення спірної земельної ділянки в оренду ПАТ НАСК «Оранта» для розміщення пункту по наданню послуг по страхуванню.

Розпорядженням голови Глухівської РДА №595 від 14.11.2005 р., розглянувши клопотання Глухівського районного відділення НАСК «Оранта», надано дозвіл на розробку проекту землеустрою по відведенню земельної ділянки в оренду строком на 30 років загальною площею 150 кв.м. на території Сопицької сільської ради для комерційного використання поблизу прикордонно-митних пунктів пропуску «Бачівськ» за рахунок земель постійного користування Служби автомобільних доріг у Сумській області.

Судом встановлено, що позитивні висновки також були надані відповідачу 2 також Глухівською районною санітарно-епідеміологічною станцією, відділом архітектури та містобудування Глухівської райдержадміністрації, державною інспекцією охорони навколишнього природного середовища, Глухівським районним відділом земельних ресурсів.

Суд критично ставиться до пояснень представника позивача щодо відсутності згоди Служби автомобільних доріг у Сумській області на відведення земельної ділянки Глухівському районному відділенню НАСК «Оранта», оскільки в матеріалах справи міститься висновок Служби автомобільних доріг у Сумській області по проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки Глухівському районному відділенню НАСК «Оранта» №189 від 20.12.2005 р. /а.с. 91/, де зазначено, що Служба автомобільних доріг у Сумській області погоджується з даним проектом і вважає за можливе відвести товариству НАСК «Оранта» для розміщення пункту по наданню послуг по страхуванню, цільове призначення землі комерційного призначення, за рахунок земель державної власності, що знаходяться в постійному користуванні Служби автомобільних доріг у Сумській області на території Сопицької сільської ради Глухівського району Сумської області, біля прикордонного пункту пропуску «Бачівськ» на узбіччі автодороги «Кіпті-Бачівськ».

Таким чином, суд дійшов до висновку про те, що позивачем було належним чином надано згоду на відведення спірної земельної ділянки відповідачу 2, що не суперечить вимогам ст. 149 ЗК України, а отже Глухівська РДА розпорядженням №187 від 28.04.2006 р. вилучила спірну земельну ділянку з постійного користування Служби автомобільних доріг України у Сумській області в межах повноважень, наданих їй законом, а отже позовні вимоги в частині визнання незаконним та скасування розпорядження Глухівської районної державної адміністрації №187 від 28.04.2006 р. «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки ВАТ НАСК «Оранта» для комерційного використання на території Сопицької сільської ради» визнаються судом необґрунтованими і такими, що задоволенню не підлягають.

Згідно ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Зі змісту ч.1 ст. 215 ЦК України вбачається, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Згідно ст. 207 ГК України господарське зобовязання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосубєктності), може бути визнано судом недійсним повністю або в частині.

Враховуючи те, що судом встановлена законність прийняття розпорядження №187 від 28.04.2006 р. головою Глухівської РДА, суд дійшов до висновку про те, що договір оренди землі від 12.10.2006 р., який був укладений на підставі даного розпорядження є таким, що відповідає вимогам закону, а позовні вимоги щодо визнання недійсним договору оренди земельної ділянки площею 150 кв.м. (кадастровий номер :04:03:0106), розташованої на території Сопицької сільської ради Глухівського району Сумської області, укладеного 12.10.2006 р. між Глухівською районною державною адміністрацією та ПАТ «НАСК «Оранта» визнаються судом необґрунтованими і такими, що задоволенню не підлягають.

Крім того, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог в частині позовних вимог щодо зобовязання відповідача 2 звільнити земельну ділянку площею 150 кв.м. (кадастровий номер :04:03:0106), розташовану на автошляху Кіпті-Глухів-Бачівськ біля пункту пропуску «Бачівськ» на території Сопицької сільської ради Глухівського району Сумської області, оскільки судом встановлена правомірність дій Глухівської районної державної адміністрації щодо вилучення зазначеної земельної ділянки з постійного користування Служби автомобільних доріг у Сумській області.

Відповідачем 2 також було заявлене клопотання про застосування строків давності до позовних вимог.

Згідно ч. 1 ст. 53 ГПК України за заявою сторони, прокурора чи з своєї ініціативи господарський суд може визнати причину пропуску встановленого законом процесуального строку поважною і відновити пропущений строк, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Позивач та прокурор мотивують свої вимоги тим, що відповідні порушення земельного законодавства з боку Глухівської районної державної адміністрації були виявлені під час проведення перевірки Конотопським прокурором з нагляду за додержанням законів у транспортній сфері у вересні 2014 р., проте в матеріалах справи міститься акт обстеження земельної ділянки для будівництва (реконструкції) обєктів сервісу, розміщення малої архітектурної форми від 21.11.2011 р. /а.с. 68/, який був складений та підписаний представником Служби автомобільних доріг.

Відповідно до ст. 261 ЦК України та п. 4.1. Постанови пленуму Вищого господарського суду України №10 від 29.05.2013 р. «Про деякі питання практики застосування позовної у вирішенні господарських спорів» початок перебігу позовної давності визначається за правилами статті 261 ЦК України. Якщо у передбачених законом випадках з позовом до господарського суду звернувся прокурор, що не є позивачем, то позовна давність обчислюватиметься від дня, коли про порушення свого права або про особу, яка його порушила, довідався або мав довідатися саме позивач, а не прокурор. У таких випадках питання про визнання поважними причин пропущення позовної давності може порушуватися перед судом як прокурором, так і позивачем у справі.

Таким чином, судом встановлено, що позивач та прокурор мали дізнатися про порушення права позивача саме з 21.11.2011 р.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Зі змісту ст. 261 ЦК України вбачається, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Таким чином, суд дійшов до висновку про те, що позивачем та прокурором пропущено строк звернення в господарський суд за захистом права та не подано доказів наявності поважних причини його пропуску, а отже відмовляє в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. В позові відмовити.

Повний текст рішення підписано 15.09.2015 року.

Суддя ОСОБА_1