ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" вересня 2015 р. Справа № 914/3725/14

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

Головуючий суддя Бойко С. М.

суддів Бонк Т.Б.

ОСОБА_1

при секретарі судового засідання Фіна Н.

за участю представників:

від позивача ОСОБА_2

від відповідача ОСОБА_3

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України

на рішення господарського суду Львівської області від 02.06.2015 року

у справі № 914/3725/14 суддя Бортник О. Ю.

позовом Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м. Київ,

до відповідача ОСОБА_4 підприємства (надалі КП) Бориславтеплоенерго, м. Борислав,

про стягнення 3639932,31 грн.

ВСТАНОВИВ:

рішенням господарського суду Львівської області від 24.12.2014 р., залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду, позов задоволено частково. Стягнуто з КП Бориславтеплоенерго на користь НАК "Нафтогаз України" 198.046,51 грн. пені, 111.077,81 грн. 3% річних, 420.060,63 грн. інфляційних втрат, 16.277,78 грн. судового збору. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. При цьому у задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені судом відмовлено в звязку з задоволенням судом клопотання боржника про її зменшення та зменшенням пені до суми, яка становить 70 % від заявленої до стягнення пені.

Постановою Вищого господарського суду України від 24 березня 2015 р. постанову Львівського апеляційного господарського суду від 03.02.2015р. та рішення господарського суду Львівської області від 24.12.2014 р. у справі № 914/3725/14 скасовано. Справу передано на новий розгляд до господарського суду Львівської області. При цьому суд касаційної інстанції вказав, що при прийнятті рішення в справі суд прийняв до уваги лише доводи відповідача боржника і не врахував інтереси позивача, висновків та мотивів позивача щодо підстав для зменшення неустойки, співмірності зменшення не оцінював, мотивів їх відхилення не навів.

У своїй постанові Вищий господарський суд України також зазначив, що судам належить надати оцінку доводам позивача, який вправі доводити, що нарахована ним неустойка не є надмірною і співвідноситься із наслідками порушення зобов'язання.

Суд не обґрунтував, як співвідноситься зменшення пені на 70% в інтересах обох сторін, тому касаційна інстанція вважає, що таке зменшення не є співрозмірним в контексті інтересів позивача. Судам належить надати оцінку обставинам, які зумовили неналежне виконання відповідачем зобов'язань з оплати та їх вплив на негативні наслідки, які виникли у позивача, в залежності від чого оцінити співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій із розміром збитків кредитора та співмірність зменшення в інтересах обох сторін.

При новому розгляді господарського суду Львівської області було винесено рішення від 16.12.2014 року в справі №914/3679/14, яким позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 підприємства Бориславтеплоенерго на користь Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України 74039,08 грн. пені, 34278,95 грн. трьох процентів річних, 83756,28 грн. інфляційних та 3841,49 грн. судового збору.

Підставою стягнення є придбаний у січні, лютому та частково у березні 2013 року газ, за який оплата пройшла з порушенням строків його оплати, встановлених п. 6.1. Договору купівлі-продажу. Заборгованість за цей період не входить до складу 2825346,52 грн. заборгованості, яку сторони визначили як заборгованість з різниці у тарифах, що є предметом Договору про організацію взаєморозрахунків. В решті суми стягнення судом було відмовлено, оскільки уклавши договір про організацію взаєморозрахунків, сторони тим самим змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ, куплений відповідно до договору поставки природного газу.

В апеляційній скарзі позивач просить рішенням господарського суду Львівської області від 16.12.2014 року в справі №914/3679/14 скасувати в частині відмови у стягненні пені у розмірі 209 295, 46 грн., 3% річних у розмірі 76 911,66 грн., інфляційних втрат у розмірі 416 219, 14 грн. та прийняти в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задоволити повністю.

Зокрема, скаржник мотивує апеляційну скаргу тим, що висновок суду першої інстанції, про те що з моменту підписання договору про взаєморозрахунки сторони не мають претензій стосовно виконання договору від 28.12.12 №13/2040-ТЕ-21 не грунтується на поданих документах та досліджених обставинах справи. Також апелянт вважає, що судом першої інстанції порушено ст. 625, ч. 3 ст. 631 ЦК України, не правильно застосована практика Верховного суду України та безпідставно застосовано ст. 614 ЦК України.

У відзиві на апеляційну скаргу. відповідач заперечив проти її задоволення, просив рішення господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. При цьому вказав, що судом першої інстанції було винесено правильне рішення, з урахуванням практики Верховного суду України.

Представник позивача, в судовому засіданні, підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задоволити.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти апеляційної скарги, просив залишити її без задоволення.

Розглянувши наявні в справі матеріали, давши належну оцінку доводам та запереченням, які містяться в апеляційній скарзі, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду Львівської області слід залишити без змін, а апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України - без задоволення з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи між сторонами у справі укладено договір №13/2040-ТЕ-21 купівлі-продажу природного газу від 28.12.2012 р. (надалі Договір). За цим договором постачальник (позивач у справі) зобовязується передати у власність покупцю у 2013 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ "НАК Нафтогаз України" за кодом згідно з УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець (відповідач у справі) зобовязується прийняти та оплатити цей природний газ (надалі газ), на умовах договору.

Сторонами у додатковій угоді №1 від 31.12.2013 р. до Договору погоджено зміни в частині предмета Договору, кількості та якості газу, строку дії договору.

На виконання умов Договору позивач поставив, а відповідач отримав природний газ на загальну суму 4.944.235,69 грн., що підтверджується: актом приймання-передачі природного газу від 22.01.2014 р. в обсязі 779.884 тис. м3 на суму 1.021.024,13 грн.; актом приймання-передачі природного газу від 22.01.2014 р. в обсязі 725.150 тис. м3 на суму 949.366,38 грн., актом приймання-передачі природного газу від 22.01.2014 р. в обсязі 749.034 тис. м3 на суму 980.635,31 грн., актом приймання-передачі природного газу від 22.01.2014 р. в обсязі 368.281 тис. м3 на суму 482.153,48 грн., актом приймання-передачі природного газу від 24.01.2014 р. в обсязі 452.637 тис. м3 на суму 592.592,36 грн., актом приймання-передачі природного газу від 24.01.2014 р. в обсязі 701.546 тис. м3 на суму 918.464,03 грн. Згідно з наявною у матеріалах справи випискою по рахунку позивача відповідач оплатив отриманий від позивача на підставі вищезгаданого договору газ з порушенням строків, встановлених п. 6.1. Договору, у сумі 2118889,17 грн. Таким чином, як стверджує позивач, 2825346,52 грн. вартості придбаного відповідачем природного газу на день його звернення з позовом до суду залишились не оплаченими відповідачем і являють собою заборгованість за спожитий природний газ за Договором № 13/2040-ТЕ-21.

Позивач звернувся з позовом про стягнення заборгованості, пені, 3 % річних та інфляційних відповідно до штемпеля на наявному у матеріалах справи поштовому конверті (а.с. 44) 13.10.2014 р. Провадження у справі № 914/3725/14 порушено ухвалою суду від 21.10.2014 р.

Однак, 30 вересня 2014 року на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 29 січня 2014 року № 30 Деякі питання надання у 2014 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого постачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування, відповідно до пункту 2 статті 16 Закону України Про державний бюджет України на 2014 рік між сторонами у справі та Територіальним органом Казначейства у Львівській області, Департаментом фінансів Львівської облдержадміністрації, Фінансовим управлінням Бориславської міської ради укладено договір № 481/30 про організацію взаєморозрахунків

Сторонами визначено, що предметом цього договору є організація проведення сторонами взаєморозрахунків відповідно до п. 24 ст. 14 та п. 2 ст. 16 Закону України Про Державний бюджет на 2014 рік та постанови Кабінету Міністрів № 30 від 29.01.2015 року.

За умовами вищезазначеного договору сторони дійшли згоди погасити заборгованість відповідача за спожитий природний газ перед позивачем за договором купівлі-продажу природного газу у розмірі 2825346,52 грн., у тому числі податок на додану вартість, яка являє собою заборгованість з погашення різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню за рахунок коштів, які надійшли до спеціального фонду державного бюджету від продажу облігацій внутрішньої державної позики згідно з пунктом 2 статті 16 Закону України Про Державний бюджет на 2014 рік. Сторони також погодили послідовність виконання ними договору. Казначейство перераховує кошти, які надійшли до спеціального фонду Державного бюджету від продажу облігацій внутрішньої державної позики згідно з пунктом 2 статті 16 Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік", Територіальному органу Казначейства у Львівській області (сторона перша) у сумі 2825346,52 грн. на підставі рішення Мінфіну. Сторона перша перераховує на рахунок Департаменту фінансів Львівської обласної державної адміністрації (сторона друга) кошти в сумі 2825346,52 грн. для погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялася, транспортувалася та постачалася населенню. Сторона друга перераховує на рахунок Фінансового управління Бориславської міської ради (сторона третя) кошти в сумі 2825346,52 грн. для погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялася, транспортувалася та постачалася населенню. Сторона третя перераховує на рахунок ОСОБА_4 підприємства "Бориславтеплоенерго" кошти в сумі 2825346,52 грн. для погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялася, транспортувалася та постачалася населенню, яке у свою чергу перераховує їх на рахунок позивача для погашення заборгованості за спожитий природний газ 2013 рік згідно з договором від 28.12.2012 р. № 13/2040-ТЕ-21. Позивач перераховує ці кошти для погашення та обслуговування запозичень, залучених під державні гарантії, сплату податкових зобов'язань і проведення розрахунків з постачальниками імпортованого природного газу.

Крім того, сторони зобов'язалися не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до договору (ч.2 п.10 договору про організацію взаєморозрахунків).

Відповідачем представлено платіжне доручення № 2578 від 16.10.2014 р. про сплату ним 17.10.2014 р. на рахунок позивача 2.825.346,52 грн. заборгованості за природний газ за 2013 р. згідно договору № 13/2040-ТЕ-21 від 28.12.2012 р., Договору про організацію взаєморозрахунків № 481/30 від 30.09.2014 р. та п. 24 ст. 14, п. 2 ст. 16 Закону України Про Державний бюджет України на 2014 рік.

Відповідно до положень пункту 4.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" припинення провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не припинення провадження у справі. Враховуючи наведене, а також положення підпункту 2 пункту 10 Договору № 481/30 від 30.09.2014 р., в якому сторони зобовязувались не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до договору, та до звернення позивача з позовом до суду змінили договором №481/30 порядок і строк проведення розрахунків за природний газ, поставлений на підставі Договору № 13/2040-ТЕ-21 від 28.12.2012 р., колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, про необхідність відмови у задоволенні позову в частині стягнення основного боргу.

Що стосується стягнення пені, трьох процентів річних та інфляційних з суми заборгованості за договором № 13/2040-ТЕ-21 від 28.12.2012 р., яка є предметом договору про організацію взаєморозрахунків № 481/30 від 30.09.2014 р. (2825346,52 грн. то підстави для стягнення пені, передбаченої п. 7.2. договору купівлі-продажу природного газу, та застосування наслідків за порушення виконання грошового зобовязання передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, відсутні. Уклавши договір про організацію взаєморозрахунків, сторони тим самим змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ, куплений відповідно до договору поставки природного газу. Отже, для застосування санкцій, передбачених пунктом 7.2. договору купівлі-продажу природного газу, та наслідків порушення грошового зобовязання, передбачених ч. 2 ст.625 ЦК України, необхідно щоб оплату було здійснено поза межами порядку і строків, встановлених договором про організацію взаєморозрахунків, який діяв на момент розгляду справи і відповідно до пункту 15 якого сторони засвідчили, що після його виконання вони не мають одна до одної жодних претензій стосовно предмета договору.

Дана правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 25 березня 2015 року у справі № 3-23гс15, а також у в постанові від 01.07.2015 року у справі № 3-322гс15.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, відповідач оплачував придбаний у січні, лютому та частково у березні 2013 р. газ з порушенням строків його оплати, встановлених п. 6.1. Договору купівлі-продажу. Заборгованість за цей період не входить до складу 2825346,52 грн. заборгованості, яку сторони визначили як заборгованість з різниці у тарифах, що є предметом Договору про організацію взаєморозрахунків.

Таким чином, позивачем обґрунтовано, відповідно до норм п. 7.2. Договору купівлі-продажу природного газу та ч. 2 ст. 625 ЦК України заявлено до стягнення з відповідача 74039,08 грн. пені, 34278,95 грн. трьох процентів річних за період прострочення виконання грошових зобовязань з 14.02.2013 р. по 06.08.2014 р. із сплати заборгованостей, що не увійшли до складу боргу в розмірі 2825346,52 грн., який є предметом Договору про організацію взаєморозрахунків, та 83756,28 грн. інфляційних за період з березня 2013 р. по червень 2014 р., обчислених за несвоєчасне погашення цієї ж заборгованості, яка не є предметом вищезгаданого Договору. Решта позовних вимог в частині стягнення пені та трьох процентів річних за згаданий період часу задоволенню не підлягають, оскільки при їх обчисленні позивачем помилково враховувались дні фактичної сплати відповідачем заборгованості у періоди часу, за які він просить здійснити стягнення пені та трьох процентів річних. 200000 грн. заборгованості сплачено відповідачем 19.02.2013 р., проте на цю суму за 19.02.2013 р. позивачем нараховано пеню та три проценти річних тощо. Вказане є помилковим, оскільки у день сплати вищезгадана грошова сума уже була зарахована на рахунок позивача та грошове зобовязання відповідача на суму 200000 грн. було виконаним. Такий висновок суду відповідає висновкам пленуму Вищого господарського суду України, викладеним у його постанові від 17.12.2013 р. № 14. Аналогічні помилки допущено позивачем щодо визначення періодів заборгованості по решті оплат відповідача.

Відповідно до ст.ст.33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи наведене, апеляційний господарський суд, вважає, що рішення господарського суду першої інстанції прийняте, з урахуванням всіх обставин справи та з дотриманням норм чинного законодавства, а тому підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. В задоволенні апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України - відмовити.

2. Рішення господарського суду Львівської області від 16.12.2014 року в справі №914/3679/14 залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

4. Матеріали справи направити на адресу місцевого господарського

суду.

Повний текст постанови виготовлений 09.09.2015 р.

Головуючий суддя Бойко С. М.

Суддя Бонк Т. Б.

Суддя Якімець Г. Г.