ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________
УХВАЛА

"07" вересня 2015 р. Справа № 922/5829/14

вх. № 189

Суддя господарського суду: Жиляєв Є.М.

при секретарі судового засідання: Васильєв А.В.

за участю представників:

стягувача - не з'явився;

боржника (скаржника) - не з'явився;

органів ДВС - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ТОВ "Лисичанський машинобудівельний завод" на дії органу державної виконавчої служби (вх. № 189 від 07.07.2015 р.) по справі № 922/5829/14 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Альфа-Метал-Компані", м. Вишневе

до Товариства з обмеженою "Лисичанський машинобудівельний завод", м. Луганськ

про стягнення коштів

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Харківської області від 11.02.2015р. по справі № 922/5829/14, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 16.04.2015 року, позов задоволено частково. Стягнуто з ТОВ "Лисичанський машинобудівельний завод" на користь ТОВ "Альфа-Метал-Компані" заборгованість в сумі 562721,23 грн., 3% річних в сумі 8773,09 грн., інфляційні втрати в сумі 41481,68 грн. та 12260,26 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

24.02.2015 року на примусове виконання вищенаведеного рішення від 11.02.2015 р. господарським судом було видано відповідний наказ, який направлено на адреси стягувача.

07.07.2015 року до господарського суду Харківської області від директора ТОВ "Лисичанський машинобудівельний завод" надійшла скарга на дії органу державної виконавчої служби (вх. № 189 від 07.07.2015 р.).

У зв'язку з перебуванням судді Інте Т.В. у відпустці, згідно з пунктом 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду призначено автоматичний розподіл скарги по справі № 922/5829/14, на підставі чого, керівником апарату суду складено та підписано відповідне Розпорядження № 906 від 07.07.2015 р.

Автоматизованим розподілом судової справи між суддями, для розгляду скарги по справі № 922/5829/14 призначено головуючого суддю (суддя-доповідач): Жиляєв Є.М., про що керівником апарату суду складено та підписано відповідний Протокол від 07.07.2015 р.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 09.07.2015 року прийнято до розгляду cкаргу директора ТОВ "Лисичанський машинобудівельний завод" на дії органу державної виконавчої служби (вх. № 189 від 07.07.2015 р.), розгляд якої призначено у відкритому судовому засіданні на 22 липня 2015 р. о 10:20год.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 22 липня 2015 р. розгляд скарги відкладено на 04 серпня 2015 р. о 14:30год.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 04 серпня 2015 р. задоволено клопотання Ленінського ВДВС Луганського МУЮ про розгляд скарги за відсутністю уповноваженого представника ДВС (вх. № 1053 від 31.07.2015 р.), клопотання боржника про розгляд скарги без участі боржника (вх. № 30599 від 31.07.2015 р.) задоволено та розгляд скарги відкладено на 07 вересня 2015 р. о 10:20год.

Представники стягувача, боржника (скаржника), органу ВДВС в призначене судове засідання не з'явились.

Розглянувши матеріали справи, надані докази, суд встановив наступне.

Рішенням господарського суду Харківської області від 11.02.2015р. по справі № 922/5829/14, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 16.04.2015 року, позов задоволено частково. Стягнуто з ТОВ "Лисичанський машинобудівельний завод" на користь ТОВ "Альфа-Метал-Компані" заборгованість в сумі 562721,23 грн., 3% річних в сумі 8773,09 грн., інфляційні втрати в сумі 41481,68 грн. та 12260,26 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

24.02.2015 року на примусове виконання вищенаведеного рішення від 11.02.2015 р. господарським судом було видано відповідний наказ, який направлено на адресу стягувача.

В порядку ст.25 Закону України "Про виконавче провадження" 03.06.2015 р. головним державним виконавцем Ленінського ВДВС Луганського МУЮ Григоренко О.В. винесена постанова про відкриття виконавчого провадження на підставі судового наказу № 922/5829/14, виданого 24.02.2015 року Господарським судом Харківської області про стягнення з ТОВ "Лисичанський машинобудівельний завод" на користь ТОВ "Альфа-метал-компані" заборгованості у сумі 562721,23 грн., 3% річних в сумі 8773,09 грн., інфляційні витрати в сумі 41481, 68 грн. та 12260, 26 грн.

Постановою про відкриття виконавчого провадження боржнику було надано строк для добровільного виконання рішення суду до семи днів. В п.3 даної постанови зазначено, що при невиконанні боржником рішення в наданий для добровільного виконання строк, буде розпочато примусове виконання, зі стягненням з боржника виконавчого збору та витрат, пов'язаних з провадженням виконавчих дій.

Так, боржником у скарзі наголошено, що вищевказана постанова отримана ТОВ "Лисмаш" 01.07.2015 року.

У відповідності до ст. ст. 5, 11, 34 Закону України "Про виконавче провадження" з метою перевірки майнового стану боржника державним виконавцем направлені запити до обліково-реєстраційних установ.

Так, враховуючи невиконанням боржником рішення суду у добровільному порядку, 18.06.2015 року, у відповідності до вимог ст. 60 Закону України "Про виконавче провадження" на підставі відповідей Державної податкової служби України від 10.06.2015 року, наданої на запити державного виконавця за вих. №№ 11932167,11932167 від 09.06.2015 року та заяви стягувача, головним державним виконавцем Ленінського ВДВС Луганського МУЮ винесені постанови про арешт коштів боржника, які знаходяться на рахунках в: АБ "Укргазбанк", філії АТ "Укрексімбанк" м. Луганськ, ПАУТ "Фідобанк", ПАТ "ПУМБ", ПАТ "Укрінбанк".

Боржником у скарзі наголошено, що вищевказані постанови отримані ТОВ "Лисмаш" 01.07.2015 року.

Таким чином, скаржник наголошує, що про арешт коштів та про вищезазначені постанови, останній дізнався від установи банку 30.06.2015 року та отримав нарочно 01.07.2015р.

ТОВ "Лисмаш" вважає, що органом державної виконавчої служби під час проведення виконавчих дій було грубо порушено норми, що регулюють порядок проведення виконавчих дій, виходячи з наступного.

Скаржником наголошено, що право на вчинення визначених законом виконавчих дій виникає у державного виконавця лише після з'ясування факту одержання боржником копії постанови про відкриття виконавчого провадження, без таких відомостей державний виконавець не вправі вчиняти виконавчі дії. При винесенні постанови про відкриття виконавчого провадження за наведеними вище судовим рішенням державним виконавцем не дотримано положення та вимоги законодавства, оскільки відсутні будь-які докази направлення та отримання боржником копії постанови про відкриття виконавчого провадження.

Підставою звернення із даною скаргою боржник вказує той факт, що ТОВ "Лисмаш", як боржника, було позбавлено можливості добровільно виконати вищенаведене судове рішення, а у органу державної виконавчої служби були відсутні правові підстави для здійснення дій з примусового його виконання.

Таким чином, скаржником зазначено, що оскільки копії постанов про арешт коштів боржника не були надіслані ТОВ "Лисмаш", а про їх існування стало відомо 30.06.2015 року від співробітників банківської установи, та отримані 01.07.2015р., скарга на дії органу державної виконавчої служби по винесенню постанов від 18.06.2015 року подається в межах строків, встановлених ч. 1 ст. 121-2 ГИК України.

Враховуючи вищенаведені обставини, скаржником наголошено, що саме постанови ВДВС від 18.06.2015 року про арешт коштів, що містяться на рахунках ТОВ "Лисичанський машинобудівельний завод" у сумі 625236,26 грн., підлягають скасуванню.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

Обов'язковість рішення суду визначено однією із основних засад судочинства (ст. 129 Конституції України).

Відповідно до ч. 1 ст. 116 ГПК України виконання рішення господарського суду провадиться на підставі виданого ним наказу, який є виконавчим документом.

Закон України "Про виконавче провадження" визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у ньому, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до законів України, а також рішеннями, що підлягають примусовому виконанню.

Умови та порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що підлягають примусовому виконанню в разі невиконання їх у добровільному порядку на час вчинення виконавчих дій визначав Закон України "Про виконавче провадження".

Положеннями ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ст. 2 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України "Про державну виконавчу службу".

Права і обов'язки державного виконавця визначені у ст. ст. 11, 25 Закону України "Про виконавче провадження".

Державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець: здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом (ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження").

Статтею 25 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; 2) звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; 4) інші заходи, передбачені рішенням (ст.32 Закону України "Про виконавче провадження").

Відповідно до ст.52 Закону України "Про виконавче провадження" звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах. На кошти та інші цінності боржника, що знаходяться на рахунках, вкладах та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, накладається арешт. Арешт поширюється також на кошти на рахунках, які будуть відкриті після винесення постанови про накладення арешту.

Положеннями ст.57 вказаного вище нормативно-правового акту визначено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

З системного аналізу положень ст.ст. 52, 57 Закону України "Про виконавче провадження" вбачається, що накладення арешту на грошові кошти боржника як виконавча дія застосовується державним виконавцем в межах виконавчого провадження з метою реального виконання боржником рішення суду.

Таким чином, виходячи з викладених вище норм законодавства, державний виконавець повинен, перш за все, вчиняти дії, що спрямовані на виконання виконавчого документу, у тому числі, здійснювати накладення арешту на грошові кошти та майно боржника.

Таким чином, державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають на рахунках і вкладах у банках, інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом, зокрема, винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах (ст. 57 Закону України "Про виконавче провадження").

Пунктами 4.1.9-4.1.10 Інструкції з організації примусового виконання рішень встановлено, що арешт на кошти боржника може бути накладено в національній та/або в іноземній валюті, про що зазначається у постанові. У постанові зазначається сума коштів, яка підлягає арешту, з урахуванням вимог за виконавчими документами, виконавчого збору, витрат на організацію та проведення виконавчих дій та вказується номер рахунку, на якому знаходяться кошти, що підлягають арешту, або зазначається, що арешт поширюється на кошти на всіх рахунках боржника, у тому числі тих, які будуть відкриті після винесення постанови про накладення арешту.

Постановою пленуму Вищого господарського суду України від 17 жовтня 2012 року №9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" враховуючи положення статті 121-2 ГПК роз'яснено, що скарги на дії чи бездіяльність органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів розглядає лише місцевий господарський суд, яким відповідну справу розглянуто у першій інстанції, тобто той господарський суд, що видав виконавчий документ (наказ чи ухвалу), незалежно від того, якою саме особою подано скаргу, і в тому ж складі суду. Оскільки прийняття органами ДВС, їх посадовими особами будь-яких рішень (постанов тощо) в процесі здійснення виконання судових рішень господарських судів підпадає відповідно до статті 121-2 ГПК під ознаки дій цих органів та осіб, то відповідні рішення також підлягають оскарженню до зазначених судів (пункт 9.1).

Відповідно до п. 9.13 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 жовтня 2012 року N 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє. При цьому господарський суд не вправі самостійно вчиняти ті чи інші дії, пов'язані із здійсненням виконавчого провадження, замість державного виконавця (наприклад, відкривати або закінчувати виконавче провадження), але може зобов'язати державного виконавця здійснити передбачені законом дії, від вчинення яких той безпідставно ухиляється.

Доводи скаржника про порушення Державною виконавчою службою норм ст. 31 Закону України "Про виконавче провадження" у зв'язку з неотриманням ним постанови державного виконавця про арешт коштів боржника від 18.06.2015 р. ґрунтуються останнім на довільному тлумаченні норм права, оскільки: по-перше, відповідно до ст. 31 Закону України "Про виконавче провадження" копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження, що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення; по-друге, відсутність доказів одержання вказаних постанов державного виконавця скаржником не свідчить про відсутність у державного виконавця права на винесення постанови про арешт коштів боржника з метою забезпечення реального виконання рішення суду, передбаченого нормами ст.ст. 32, 52, 57 Закону України "Про виконавче провадження".

Вищевказана правова позиція знаходить своє відображення в постанові Вищого господарського суду України від 03.03.2015 року у справі № 910/24811/13.

Враховуючи вищевикладене, суд відмовляє в задоволенні скарги ТОВ "Лисичанський машинобудівельний завод" на дії органу державної виконавчої служби (вх. № 189 від 07.07.2015 р.).

Керуючись ст.ст. 22, 86, 1212 ГПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні скарги ТОВ "Лисичанський машинобудівельний завод" на дії органу державної виконавчої служби (вх. № 189 від 07.07.2015 р.).

Суддя Жиляєв Є.М.

/справа № 922/5829/14/