ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" вересня 2015 р. Справа № 29/665-07

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Сіверін В. І., суддя Терещенко О.І. , суддя Бондаренко В.П.

при секретарі Новіковій Ю.В.

за участю представників сторін:

заявника - Іваненко Є.В.,

позивача - не з'явився,

відповідача - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу заявника - ОСОБА_2 (вх. №3876 Х/1-7) на рішення господарського суду Харківської області від 20.12.07 у справі

за позовом Приватного АТ "Металіст-Будметалконструкція", м. Харків,

до Харківської міської ради, м. Харків,

про визнання права власності

ВСТАНОВИЛА:

Позивач просив суд визнати ним право власності на виробничу будівлю літ. «А-1-3» загальною площею 5357,1 кв.м., на виробничу будівлю літ. «Б-2» загальною площею 16,8 кв.м., на виробничу будівлю літ. «В-1» загальною площею 15,6 кв.м., на виробничу будівлю літ. «Г-1» загальною площею 291,1 кв.м., на виробничу будівлю літ. «Д-1» загальною площею 1369,8 кв.м., з яких додаткова площа 15,8 кв.м., на виробничу будівлю літ. «Е-1» загальною площею 134,9 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням господарського суду Харківської області від 20.12.2007 року (суддя Тихий П.В.) позовні вимоги АТ "Металіст - Будметалконструкція" задоволені.

Визнано за АТ "Металіст - Будметалконструкція" (м. Харків, пр. Гагаріна, 165, корп. 2, к. 67, код 30653953) право власності на виробничу будівлю літ. «А-1-3»загальною площею 5357,1 кв.м., на виробничу будівлю літ. «Б-2»загальною площею 16,8 кв.м., на виробничу будівлю літ. «В-1»загальною площею 15,6 кв.м., на виробничу будівлю літ. «Г-1»загальною площею 291,1 кв.м., на виробничу будівлю літ. «Д-1»загальною площею 1369,8 кв.м., з яких додаткова площа 15,8 кв.м., на виробничу будівлю літ. «Е-1»загальною площею 134,9 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

Задовольняючи позовні вимоги, місцевий господарський суд виходив з того, що позивачем самочинно побудовано спірні об'єкти нерухомості, які знаходяться в задовільному технічному стані та забезпечують несучу спроможність достатню для експлуатації, побудовані позивачем на земельній ділянці, що перебуває у його користуванні.

Фізична особа ОСОБА_2, який вказує, що він є особою, яка не брала участь у справі і господарський суд вирішив питання про його права та обов'язки, із вказаним рішенням господарського суду не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить це рішення скасувати, прийняти нове рішення, яким у позові відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги заявник зазначає, що позивач не повідомив суд про існування договору купівлі-продажу майнових прав, що укладений між позивачем та заявником 07.04.2004 року. При цьому визнання правла власності на спірні будівлі порушує права заявника, надані йому укладеним між ним та позивачем договором.

В судовому засіданні представник заявника апеляційну скаргу підтримав у повному обсязі просив її задовольнити.

Представники позивача та відповідача в судове засідання не з'явились, причини неявки суду не повідомили, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлялись належним чином.

На думку суду обставини справи свідчать про наявність у справі матеріалів достатніх для її розгляду та ухвалення законного і обґрунтованого рішення. Крім того, суд приймає до уваги, що судом сторонам були створені належні умови для надання усіх необхідних доказів (надано достатньо часу для підготовки до судового засідання, ознайомитись із матеріалами справи, зняти з них копії, надати нові докази тощо).

Беручи до уваги, що відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України обов'язок доказування і подання доказів покладено на сторони, суд згідно за статтею 75 Господарського процесуального кодексу України розглядає справу за наявними матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.

Згідно договору купівлі-продажу нерухомості №б/н від 16.02.2000р. та реєстраційного посвідчення від 07.03.2000р., виданого «Харківським МіськБТі» - нежитлові будівлі літ. «А-1», загальною площею 2639,7 кв.м., літ. «А-3» загальною площею 1253,4 кв.м., літ. «Б-2» загальною площею 16,8 кв.м., літ. «В-1» загальною площею 15.6 кв.м. по АДРЕСА_1, належить АТ «Металіст-Будметалоконструкція» на праві колективної власності.

На вище зазначеній земельній ділянці побудовано виробничу будівлю літ. «Д-1» загальною площею 1369,8 кв.м., з яких додаткова площа 15,8 кв.м., побудовано виробничу будівлю літ. «Г-1.» загальною площею 291,1 кв.м., побудовано виробничу будівлю літ. «Е-1» загальною площею 134.9 кв.м.. побудовано виробничі приміщення №38,39.40 загальною площею 1360,3 кв.м., з яких допоміжна 20.5 кв.м., таким чином, що літ. «А-1» та літ. «А-3» об'єднано у літ. «А-1-3», загальною площею 5357,1 кв.м.

Зазначене нерухоме майно розташоване на земельній ділянці площею 1,0485 га, належній згідно з договором №2117 від 11 жовтня 1999 року, зареєстрованого в книзі записів договорів на право тимчасового користування землею 28 жовтня 1999 року за № 2117, на праві користування до 14.12.2019 року Акціонерному товариству закритого типу «Металіст», правонаступником якого є АТ «Металіст-будметалконструкція». В 2012 році назву «Акціонерне товариство «Металіст-будметалконструкція» змінено на «Приватне акціонерне товариство «Металіст-будметалконструкція».

07 квітня 2004 року між ОСОБА_2 та позивачем у справі був укладений договір купівлі-продажу майнових прав, відповідно до умов п. 1.1 та 1.2 якого Продавець (позивач) продає, а покупець (апелянт) набуває у власність майнові права на 75/100 частин реконструйованої виробничої бази по вулиці Свистуна, 11, належної Продавцю, на умовах та в порядку, що визначені у цьому Договорі.

Під майновими правами сторони розуміють право Покупця набути у власність після закінчення у передбаченому законом порядку реконструкції та введення об'єкту в цілому в експлуатацію 75/100 частин виробничої бази, належної продавцю на праві колективної власності на підставі договору купівлі-продажу нерухомості №б/н від 16.02.2000р. та реєстраційного посвідчення від 07.03.2000р., виданого «Харківським МіськБТі» (далі -«Об'єкт»), розташованої на земельній ділянці, площею 1,0485 га, яка перебуває у Продавця на праві тимчасового користування для експлуатації та обслуговування побутового корпусу, цеху металоконструкцій, будівлі КПП, за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно з п. 1.5 Договору, покупець набуває право власності на майнові права з моменту підписання цього Договору.

Як зазначає апелянт в обґрунтування апеляційної скарги, у грудні 2007 року його спільними з позивачем зусиллями були завершені роботи з реконструкції виробничої бази.

За результатами реконструкції на вище зазначеній земельній ділянці АТ «Металіст-Будметалоконструкція» побудовано виробничу будівлю літ. «Д-1» загальною площею 1369,8 кв.м., з яких додаткова площа 15,8 кв.м., побудовано виробничу будівлю літ. «Г-1.» загальною площею 291,1 кв.м., побудовано виробничу будівлю літ. «Е-1» загальною площею 134.9 кв.м.. побудовано виробничі приміщення №38,39.40 загальною площею 1360,3 кв.м., з яких допоміжна 20.5 кв.м., таким чином, що літ. «А-1» та літ. «А-3» об'єднано у літ. «А-1-3», загальною площею 5357,1 кв.м.

Однак, в порушення умов договору щодо оформлення 75/100 частин права власності на реконструйовану базу на ім'я ОСОБА_2 та щодо дотримання вимог чинного законодавства про порядок введення об'єкту в експлуатацію, позивач оформив право власності виключно на своє ім'я.

Заявник зазначає, що не ставлячи його до відома, позивач в листопаді 2007 року позивача звернувся до Господарського суду Харківської області з позовом до Харківської міської ради про визнання лише за ним права власності на реконструйовану виробничу базу. Про вказані обставини позивач ОСОБА_2 не повідомив та увесь час надавав останньому інформацію про те, що документація на завершення реконструкції ще не готова.

Заявник зазначає, що оскільки він володіє майновими правами на спірний об'єкт, це виключає законну можливість виникнення права власності на спірний об'єкт виключно у позивача по справі.

Вирішуючи питання про наявність або відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог та вимог апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Статтею 375 Цивільного Кодексу України передбачено, що власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно. Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Правові наслідки самочинної забудови, здійсненої власником на його земельній ділянці, встановлюються статтею 376 цього Кодексу.

Відповідно до статті 376 Цивільного кодексу України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про основи містобудування» в редакції від 15.05.2003 року (чинної на день винесення оскаржуваного рішення), під містобудуванням розуміється цілеспрямована діяльність державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, громадян, об'єднань громадян по створенню та підтриманню повноцінного життєвого середовища, яка включає прогнозування розвитку населених пунктів і територій, планування, забудову та інше використання територій, проектування, будівництво об'єктів містобудування, спорудження інших об'єктів, реконструкцію історичних населених пунктів при збереженні традиційного характеру середовища, реставрацію та реабілітацію об'єктів культурної спадщини, створення інженерної та транспортної інфраструктури.

Статтею 5 зазначеного Закону передбачається, що при здійсненні містобудівної діяльності повинні бути забезпечені:

- розробка містобудівної документації, проектів конкретних об'єктів згідно з вихідними даними на проектування, з дотриманням державних стандартів, норм і правил, регіональних і місцевих правил забудови;

- розміщення і будівництво об'єктів відповідно до затверджених у встановленому порядку містобудівної документації та проектів цих об'єктів;

- раціональне використання земель та територій для містобудівних потреб, підвищення ефективності забудови та іншого використання земельних ділянок;

- охорона культурної спадщини, збереження традиційного характеру середовища населених пунктів;

- урахування державних та громадських інтересів при плануванні та забудові територій;

- урахування законних інтересів та вимог власників або користувачів земельних ділянок та будівель, що оточують місце будівництва;

- інформування через засоби масової інформації громадян про плани перспективного розвитку територій і населених пунктів, розміщення важливих містобудівних об'єктів;

- участь громадян, об'єднань громадян в обговоренні містобудівної документації, проектів окремих об'єктів і внесення відповідних пропозицій до державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій;

- захист прав громадян та громадських організацій згідно із законодавством.

Статтею 22 Закону визначається, що забудова земельних ділянок, що надаються для містобудівних потреб, здійснюється після виникнення права власності чи права користування земельною ділянкою у порядку, передбаченому законом, та отримання дозволу на виконання будівельних робіт.

Право на забудову (будівництво) виникає щодо земельних ділянок, визначених для містобудівних потреб містобудівною документацією, місцевими правилами забудови.

Право на забудову (будівництво) полягає у можливості власника, користувача земельної ділянки здійснювати на ній у порядку, встановленому законом, будівництво об'єктів містобудування, перебудову або знесення будинків та споруд.

У відповідності до статті 23 Закону України «Про планування і забудову територій» в редакції від 22.02.2007 року), забудова територій передбачає здійснення нового будівництва, реконструкції, реставрації, капітального ремонту, впорядкування об'єктів містобудування, розширення та технічного переоснащення підприємств (далі - будівництво). Будівництво об'єктів містобудування здійснюється згідно з законодавством, державними стандартами, нормами та правилами, регіональними і місцевими правилами забудови, містобудівною та проектною документацією.

Будівництво здійснюється суб'єктами планування та полягає в організації комплексної забудови території або розташуванні та будівництві окремих будинків і споруд.

Планування окремої земельної ділянки, будівництво на ній будинків і споруд власниками або користувачами здійснюється з урахуванням інтересів інших власників або користувачів земельних ділянок, будинків і споруд.

Згідно зі статтями 24, 26, 28-29 вищевказаного Закону, фізичні та юридичні особи, які мають намір здійснити будівництво об'єктів містобудування на земельних ділянках, що належать їм на праві власності чи користування, зобов'язані отримати від виконавчих органів відповідних рад, Київської та Севастопольської міської державної адміністрацій, у разі делегування їм таких повноважень відповідними радами, дозвіл на будівництво об'єкта містобудування (далі - дозвіл на будівництво).

Дозвіл на будівництво надається на підставі комплексного висновку щодо відповідності запропонованого будівництва містобудівній документації, державним будівельним нормам, місцевим правилам забудови (далі - комплексний висновок).

Для забезпечення дотримання вимог законодавства, а також регіональних та/або місцевих правил забудови, державних стандартів, норм і правил, містобудівної документації фізичним та юридичним особам за їх письмовим зверненням надаються єдині умови і обмеження забудови земельних ділянок, інші вихідні дані на проектування об'єктів містобудування (далі - вихідні дані).

У разі відсутності місцевих правил забудови для будівництва окремого об'єкта містобудування на території кварталу існуючої забудови розробляється містобудівне обґрунтування розташування об'єкта містобудування в цьому кварталі.

Проектна документація на будівництво об'єктів містобудування розробляється згідно з вихідними даними на проектування з дотриманням вимог державних стандартів, норм і правил, регіональних і місцевих правил забудови та затверджується замовником в установленому законом порядку.

Порядок розроблення і затвердження проектної документації на будівництво об'єктів містобудування встановлюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади з питань архітектури та містобудування.

Дозвіл на виконання будівельних робіт - це документ, що засвідчує право забудовника та підрядника на виконання будівельних робіт, підключення об'єкта будівництва до інженерних мереж та споруд, видачу ордерів на проведення земляних робіт.

Дозвіл на виконання будівельних робіт надається інспекціями державного архітектурно-будівельного контролю, які ведуть реєстр наданих дозволів.

Дозвіл на виконання будівельних робіт надається на підставі: проектної документації, погодженої та затвердженої в порядку, визначеному законодавством; документа, що засвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, а у разі, якщо замовник (забудовник) не є власником чи користувачем земельної ділянки, також подається нотаріально засвідчена згода власника земельної ділянки на забудову цієї ділянки, а якщо ділянка перебуває у користуванні, - нотаріально засвідчені згоди власника та користувача земельної ділянки на її забудову; рішення виконавчого органу відповідної ради або місцевої державної адміністрації про дозвіл на будівництво об'єкта містобудування; документа про призначення відповідальних виконавців робіт та відомостей про здійснення авторського та технічного нагляду.

У разі здійснення реконструкції, реставрації, капітального ремонту об'єктів містобудування для отримання дозволу на виконання зазначених робіт додається копія документа, що посвідчує право власності на будинок чи споруду, або письмової згоди його власника на проведення зазначених робіт.

Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів здійснюється приймальними комісіями. Порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів визначається Кабінетом Міністрів України відповідно до закону.

Частиною. 2 ст. 376 ЦК України передбачено, що особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво, лише у випадках, передбачених ст. 376 ЦК, а саме: за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно (ч. З ст. 376 ЦК); за особою - власником (користувачем) земельної ділянки, яка здійснила самочинне будівництво на цій ділянці, якщо це не порушує права інших осіб (ч. 5 ст. 376 ЦК).

Водночас, статтею 1 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі -підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Звертаючись до суду з позовом про визнання права власності на самочинно-реконструйоване майно позивач фактично використав судовий порядок визнання права власності на самочинне будівництво, для того щоб не дотримуватися встановленого порядку одержання вихідних даних або містобудівного обґрунтування, розроблення проектної документації, отримання дозволу на будівництво та участі у роботі приймальної комісії.

Отже, використавши судовий спосіб захисту нібито порушеного права власності позивача за умови реальної відсутності факту його невизнання чи оспорювання, позивач тим самим приховав той факт, що майнові права на реконструйований об'єкт належать також і апелянтові, тим самим штучно створивши видимість відсутності порушень прав третіх осіб, зокрема і заявника апеляційної скарги, та наявність підстав для застосування положень статті 376 ЦК України до даних правовідносин.

Визнання права власності на спірні об'єкти нерухомості за позивачем порушує умови укладеного між позивачем та заявником апеляційної скарги договору.

Вказані обставини залишились поза увагою місцевого господарського суду при винесенні оскаржуваного рішення.

Колегія суддів зазначає, що рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги норм процесуального права і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, і при їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Мотивувальна частина рішення повинна містити встановлені судом обставини, які мають значення для справи, їх юридичну оцінку, а також оцінку всіх доказів.

Таким чином, під час винесення оскаржуваного рішення господарським судом першої інстанції неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи, у зв'язку з чим це рішення підлягає скасуванню, а апеляційна скарга - задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу задовольнити.

Рішення господарського суду Харківської області від 20.12.2007 року скасувати та постановити нове рішення.

У позові відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її підписання і може бути оскаржена протягом 20 днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складено 21.09.2015 року.

Головуючий суддя Сіверін В. І.

Суддя Терещенко О.І.

Суддя Бондаренко В.П.