РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.09.2015Справа №910/15529/15

За позовом Публічного акціонерного товариства «Київенерго»

до Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «ДОБРОБУД»

про стягнення 364 661,09 грн

суддя Пукшин Л.Г.

Представники:

від позивача Кучкова Ю.В. - представник за довіреністю № 91/2014/12/26-11 від 26.12.14

від відповідача Козачук Н.Ю. - представник за довіреністю від 09.09.15

В судовому засіданні 16.09.15, в порядку ст. 85 ГПК України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Київенерго» до Об'єднання співвласників багатоквартиного будинку «ДОБРОБУД» про стягнення заборгованості за договором на постачання теплової енергії у гарячій воді № 1631114 від 01.01.2011 у розмірі 364 661,09 грн., з яких 249 106,91 грн. - основна заборгованість, 106 672,28 грн. - інфляційна складова боргу та 3 % річних у розмірі 8 881,90 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що в порушення умов укладеного між позивачем та відповідачем договору на постачання теплової енергії у гарячій воді № 1631114 від 01.01.2011 відповідач не виконав свої зобов'язання щодо оплати за надані позивачем послуги, внаслідок чого у останнього в період з 01.09.20142 по 01.05.2015 утворилась заборгованість у розмірі 364 661,09 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.06.2015 порушено провадження у справі № 910/15529/15 за вказаною позовною заявою та призначено розгляд справи в судовому засіданні 12.08.2015.

11.08.2015 через загальний відділ діловодства господарського суду надійшло клопотання відповідача про відкладення розгляду справи у зв'язку з неможливістю забезпечити явку уповноваженого представника та відзив на позовну заяву.

У судове засідання, призначене на 12.08.2015, представник позивача з'явився, вимоги ухвали суду виконав, надав документи, що були долучені до матеріалів справи.

Представник позивача щодо клопотання відповідача не заперечує та подає письмове клопотання про продовження строку розгляду спору.

Ухвалою суду від 12.08.2015 продовжено строк розгляду спору у справі № 910/15529/15 на 15 днів, та відкладено розгляд справи на 16.09.2015.

14.09.2015 позивач через загальний відділ діловодства суду подав заяву про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої повідомив суд, що від відповідача надійшли кошти у розмірі 23 500,00 грн, у зв'язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача основний борг у сумі 225 606,91 грн, 3% річних у сумі 11 340,97 грн та інфляційні нарахування у сумі 110 895,60 грн.

15.09.2015 відповідач через загальний відділ діловодства суду подав відзив на позовну заяву, в якому проти позовних вимог заперечував повністю. Зокрема, відповідач зазначив, що влада міста Києва намагається привести тарифи до економічного обґрунтованого рівня, щоб вони покривали майже всі витрати виробників/виконавців таких послуг, проте через низький рівень забезпеченості киян зробити це на даний час немає можливості. Таким чином тарифи визначені КМДА є нижчими ніж тарифи Національної комісії регулювання електроенергетики України, через що виникає різниця в тарифах. Суми коштів, які вникають через різниці в тарифах, а ні державою, а ні місцевою владою своєчасно не погашаються, через що у ОСББ «Добробут» виникла заборгованість. Крім цього, відповідач зазначив, що не погоджується з розміром основного боргу, оскільки до анкетних даних споживання теплової енергії за липень 2015 р., які складені позивачем, заборгованість за теплову енергію становить 224 566,62 грн.

У судове засідання 16.09.2015 з'явилися представник сторін. Представник позивача заяву про зменшення позовних вимог підтримала та просила суд прийняти до розгляду.

Відповідно до п.17 Листа Вищого господарського суду від 20.10.2006, № 01-8/2351 "Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2005 році та в I півріччі 2006 року" відповідно до частини четвертої статті 22 ГПК позивач вправі до прийняття рішення у справі, зокрема, зменшення розмір позовних вимог. Під зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти зміну (у бік зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, в тому числі ціни позову.

Згідно з частиною третьою статті 55 ГПК ціну позову вказує позивач.

Отже, у разі зменшення позовних вимог, якщо його прийнято господарським судом, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір.

Заява позивача про зменшення позовних вимог прийнята судом до розгляду.

Представник позивача надала пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримала у повному обсязі з урахуванням заяви про зменшення.

Представник відповідача проти позовних вимог заперечувала, з підстав викладених у відзиві.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

01 січня 2011 року між Публічним акціонерним товариством «Київенерго» (надалі - позивача, постачальник) та Об'єднанням співвласників багатоквартирного будинку «ДОБРОБУД» (надалі - відповідача, споживач) було укладено договір на постачання теплової енергії у гарячій воді № 1631114 (надалі - договір).

Відповідно до п.1.1 договору постачальник зобов'язується виробити та поставити теплову енергію споживачу для потреб опалення та гарячого водопостачання, а споживач зобов'язується отримати її та оплатити відповідно до умов, викладених в цьому договорі.

Згідно з п.2.2.1 договору постачальник зобов'язався безперебійно постачати теплову енергію у вигляді гарячої води на межу балансової належності із споживачем для потреб: опалення в період опалювального сезону, для гарячого водопостачання протягом року, згідно із заявленими споживачем величинами приєднаного теплового навантаження, зазначеними в додатку №1.

Відповідно до п. 2.3.1. договору споживач зобов'язався дотримуватися кількості споживання теплової енергії за кожним параметром в обсягах, які визначені у додатку 1, не допускати їх перевищення, своєчасно сплачувати вартість спожитої теплової енергії в терміни та за тарифами, зазначеними у додатку 2.

Згідно п.9 додатку 2 до договору, споживач щомісячно з 12 по 15 число самостійно отримує у районному відділі теплозбуту за адресою вул.. Закревського, 14, оформлену постачальником рахунок-фактуру на суму, яка включає загальну вартість теплової енергії поточного місяця та кінцеве сальдо розрахунків на початок поточного місяця за мінусом суми фактично сплаченої теплової енергії в поточному місяці; акт приймання-передавання товарної продукції, облікову картку фактичного споживання за попередній період та акт звіряння, який оформлює і повертає один примірник постачальнику протягом двох днів з моменту їх одержання.

Відповідно до п.10 додатку 2 до договору, споживач щомісячно забезпечує не пізніше 10 числа місяця, наступного за розрахунковим, оплату коштів від населення за фактично спожиту теплову енергію на транзитний рахунок ГІОЦ КМДА, до 25 числа поточного місяця, сплачує вартість теплової енергії, яка використовується орендарями, на рахунок постачальника, згідно з його розрахунком.

Згідно з п.п.п. 4.1..4.3. договору цей договір набуває чинності з дня його підписання та діє до 01.06.2011 р., договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії не буде письмово заявлено однією із сторін про його припинення.

За доводами позивача, відповідач в порушення взятих на себе зобов'язань за договором не оплачує вартість отриманих послуг, у результаті чого виникла заборгованість за період з 01.09.2012 р. по травень 2015р. у сумі 225 601,91 грн.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню повністю з наступних підстав.

Внаслідок укладення договору між сторонами згідно ст. 11 Цивільного кодексу України, виникли цивільні права та обов'язки.

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Договір на постачання теплової енергії у гарячій воді від 01.01.2011 р. № 1631114 за своєю природою є договором енергопостачання.

Відповідно до частини 1 статті 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі -енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Згідно ст. 173 Господарського кодексу України один суб'єкт господарського зобов'язання повинен вчинити певну дію на користь іншого суб'єкта, а інший має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) ( ст. 530 ЦК України).

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Відповідно до частини сьомої зазначеної статті не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

З наявних у матеріалах справи документів, в тому числі з облікових карток стосовно кількості спожитої відповідачем теплової енергії за період з 01.09.2012 по вересень 01.05.2015. вбачається, що загальна вартість спожитої відповідачем за спірний період теплової енергії відповідно до умов договору становить 654 378,46 грн.

Проте, в порушення умов укладеного між сторонами договору, відповідач не у повному обсязі оплатив отримані послуги, в результаті чого виникла заборгованість у сумі 225 606,91 грн.

Доводи відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву суд вважає непереконливими та такими, що спростовуються наявними в матеріалах справи доказами та встановленими під час розгляду справи обставинами.

Таким чином, враховуючи вищезазначене, факт наявності основної заборгованості за договором на постачання теплової енергії у гарячій воді від 01.01.2011 р. №1631114 в період з 01.01.2012 року по 01.05.2015 року у відповідача перед позивачем в сумі 225 606,91 грн. належним чином доведений, документально підтверджений та відповідачем не спростований, тому позовні вимоги в цій частині визнаються судом обґрунтовані та такими, що підлягають задоволенню.

У зв'язку з неналежним виконання грошових зобов'язань за договором, позивач просить стягнути з відповідача 3 % річних в розмірі 11 340,97 грн та інфляційну складову боргу в розмірі 110 895,60 грн.

У відповідності до вимог ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Щодо стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних нарахувань суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 614 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлене договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Частина 1 статті 625 Цивільного кодексу України встановлює виняток із загального правила статті 614 Цивільного кодексу України, що закріплює принцип вини як підставу відповідальності боржника.

Отже, неможливість виконання боржником грошового зобов'язання, якщо навіть у цьому немає його провини, не звільняють боржника від відповідальності за прострочення грошового зобов'язання.

Слід зазначити, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи 3% річних та інфляційних нарахувань є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Отже, враховуючи факт прострочення відповідачем виконання грошового зобов'язання щодо сплати за отримані послуги, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 3 % річних в розмірі 11 340,97 грн та інфляційну складову боргу в розмірі 110 895,60 грн за розрахунком позивача, з яким погоджується суд.

Згідно зі ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

В зв'язку з задоволенням позову, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

При зверненні з позовом до суду позивачем було внесено судовий збір у розмірі 11 745,52 грн, в процесі розгляду справи позивачем було зменшено розмір позовних вимог до 437 843,48., які відповідно мають оплачуватись судовим збором в розмірі 5 217,65 грн.

Відповідно до ч.2 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» у разі якщо розмір позовних вимог збільшено або пред'явлено нові позовні вимоги, недоплачену суму судового збору необхідно сплатити до звернення до суду з відповідною заявою. У разі зменшення розміру позовних вимог питання щодо повернення суми судового збору вирішується відповідно до статті 7 цього Закону.

Стаття 7 Закону України «Про судовий збір» встановлює, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі: зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Таким чином, різниця переплати позивачем судового збору при подачі позову становить суму у розмірі 6 527,87 грн (11 745,52 грн - 5 217,65 грн), яка підлягає поверненню позивачу з Державного бюджету України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 33, 49, 82-85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «ДОБРОБУД (02217, м. Київ, вул. Теодора Драйзера, буд. 5, ідентифікаційний код 34343477) на користь Публічного акціонерного товариства «Київенерго» (01001, м.Київ, пл. І.Франка, буд. 5, ідентифікаційний код 00131305) основну суму заборгованості у розмірі 225 606 (двісті двадцять п'ять тисяч шістсот шість) грн 91 коп.; інфляційні втрати у розмірі 110 895 (сто десять тисяч вісімсот дев'яносто п'ять) грн 60 коп.; 3% річних у розмірі 11 340 (одинадцять тисяч триста сорок) грн 97 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 5 217 (п'ять тисяч двісті сімнадцять) грн 65 коп.

3. Повернути Публічному акціонерному товариству «Київенерго» (01001, м.Київ, пл. І.Франка, буд. 5, ідентифікаційний код 00131305) з Державного бюджету України судовий збір у розмірі 6 527 (шість тисяч п'ятсот двадцять сім) грн 87 коп. перерахований платіжним дорученням № 0 від 02.06.2015 р., оригінал якого залишено в матеріалах справи.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 21.09.2015 р.

Суддя Пукшин Л.Г.