РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.09.2015Справа №910/19604/15

За позовом Публічного акціонерного товариства «Банк Золоті ворота»

до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Дефенса»

про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину

Суддя Пукшин Л.Г.

Представники сторін:

від позивача не з'явилися

від відповідача Устименко Ю.І. - представник за довіреністю № 01/09 від 01.09.15

В судовому засіданні 16.09.2015 в порядку ст. 85 ГПК України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані вимоги Публічного акціонерного товариства «Банк Золоті ворота» до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Дефенса» про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину та зобов'язання Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Дефенса» повернути грошові кошти, що були отримані відповідно до договору № 2/07/13/16-Кр у розмірі в розмірі 77 000,00 грн.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 03.08.2015 порушено провадження у справі № 910/19604/15 за вказаною позовною заявою та призначено розгляд справи в судовому засіданні 16.09.2015.

10.09.2015 відповідач через загальний відділ діловодства суду подав відзив на позовну заяву та документи на виконання вимог ухвали суду.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що позовні вимоги позивача є безпідставними та необґрунтованими з наступних підстав. Так, за доводами відповідача ПрАТ «Страхова компанія «Дефенса» здійснює страхування кредитів (у тому числі відповідальності позичальника за непогашення кредиту) на підставі чинної на даний час ліцензії серії АЕ № 198911, строк дії ліцензії з 04.09.2008 р. безстроковий, яка видана Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг. 31.07.2013 р. між сторонами було укладено договір страхування кредиту (майнових інтересів страхувальника) № 2/07/13/16-Кр, відповідно до умов якого, відповідач є страховиком а позивач страхувальником, предметом договору є майнові інтереси страхувальника, які пов'язані з матеріальними збитками, які можуть бути завдані страхувальнику внаслідок повного або часткового неповернення ОСОБА_4 суми кредиту,, а також невиконання інших зобов'язань передбачених договором про надання споживчого кредиту № 147/13-U69/13-F від 30.07.2013 р.

За переконанням відповідача договір страхування кредиту (майнових інтересів страхувальника) № 2/07/13/16-Кр повністю відповідає змісту ст.ст. 978-984 Цивільного кодексу України та ст. 16 Закону України «Про страхування». Крім цього, відповідач зазначає, що даний договір не визнаний недійсним у судовому порядку. Доводи позивача про нікчемність договору на підставі ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», на думку відповідача, не підтверджуються жодними допустимими доказами. Зокрема ,банком не доведено той факт, що останній став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю або частково стало неможливим, в результаті укладення даного договору. Крім іншого, відповідач зазначив, що кредитний рейтинг банку відображений на офіційному сайті ПАТ «Банк Золоті ворота» (http://www.goldegate.kharkov.ua), і відповідно до публікацій від 19.09.2013 р. «банком отримано довгостроковий кредитний рейтинг позичальника за рішенням рейтингового комітету Національного рейтингового агентства «Рюрік». Відтак, прогноз «стабільний» вказує на відсутність передумов для зміни рейтингу у найближчій перспективі». У наступних публікаціях на офіційному сайті позивача, зокрема від 27.02.2014 р. зазначено, що «на засіданні рейтингового комітету від 18.02.2014 р. Національне рейтингове агентство «Рюрік» підтвердило АТ «Банк «Золоті Ворота» довгостроковий кредитний рейтинг позичальника на рівні ua BBB інвестиційної категорії з прогнозом «стабільний». Вказана інформація, за доводами відповідача, є на офіційному сайті позивача та є загальновідомою, а тому відповідно до ст. 35 ГПК України не потребує доказуванню. Отже, на думку позивача, після укладення договору (31.07.2013) та після сплати страхового платежу у розмірі 77 0000,00 грн (23.09.3013) а також впродовж строку дії договору, у позивача був стабільний кредитний рейтинг, що вказує на відсутність у нього фінансових проблем.

Також, відповідача зазначає, що не відповідають дійсності доводи позивача, що вказаний договір укладений при обставинах, коли сторонами не мали на увазі мети настання правових наслідків, що породжуються договором, що сторонами не здійснено жодних дій із перевірки недотримання позичальником платіжної дисципліни, не укладено спільного акту про стан виконання позичальником кредитного зобов'язання, не визначено ступінь ризику невиконання кредитного договору. Зокрема, у відповідності до ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відтак, позивач самостійно обрав відповідача для надання послуг страхування, уклавши відповідний договір та здійснивши страховий платіж, згідно умов п. 4.4. договору. Сам факт укладання такого договору направлений саме на забезпечення майнових інтересів позивача, а не на порушення інтересів останнього. Стосовно оцінки ризику невиконання позичальником зобов'язань за кредитним договором а також аналіз його платоспроможності не є обов'язком відповідача, а відноситься саме до обов'язків банку. З огляду на викладене відповідач просить суд відмовити у позові повністю.

Позивач не забезпечив явку уповноваженого представника у судове засідання, вимоги ухвали суду не виконав, про час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 337, з якого вбачається, що відповідач отримав ухвалу суду 11.08.2015. Клопотання про відкладення від позивача не надходило.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на те, що неявка представника позивача не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника відповідача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

31 липня 2013 між Публічним акціонерним товариством «Банк Золоті ворота» (надалі - позивач, страхувальник) та Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Дефенса» (надалі - відповідач, страховик) було укладений договір страхування кредиту (майнових інтересів страхувальника) № 2/07/13/16-Кр (надалі - договір), предметом якого є майнові інтереси страхувальника, які пов'язані з матеріальними збитками, які можуть бути завдані страхувальнику внаслідок повного або часткового неповернення ОСОБА_4 суми кредиту, а також невиконання інших зобов'язань передбачених договором про надання споживчого кредиту № 147/13-U69/13-F від 30.07.2013 р., що укладений між страхувальником та позичальником.

Страховим випадком за умовами розділу 2 договору є невиконання позичальником своїх зобов'язань перед страхувальником за кредитним договором, у тому числі зобов'язань по поверненню суми кредиту, сплати процентів за користування споживчого кредиту, сплати комісії, пені, штрафів тощо після надання страхувальником вимоги позичальнику про усунення порушень.

У розділі 3 договору погоджено, що страхова сума за правочином становить 1 400 000,00 грн, безумовна франшиза - 10,0 % від страхової суми.

За умовами п. 4.4 договору страховий платіж становить 77 000,00 грн. та вноситься за безготівковим розрахунком до 27.09.2013 включно.

Як вбачається з матеріалів, справи та не заперечується відповідачем платіжним дорученням №359210 від 23.09.2013 страхувальником було перераховано страховику страховий платіж в розмірі 77 000,00 грн.

Відповідно до п. 7.2. договору даний договір діє до 31.10.2014 р.

За доводами позивача договір страхування кредиту (майнових інтересів страхувальника) № 2/07/13/16-Кр було укладено при обставинах, коли сторонами не мали на увазі мети настання правових наслідків, що породжуються договором, сторонами не здійснено жодних дій із перевірки недотримання позичальником платіжної дисципліни, не укладено спільного акту про стан виконання позичальником кредитного зобов'язання, не визначено ступінь ризику невиконання кредитного договору позичальником на майбутнє, не здійснили фінансового аналізу платоспроможності на поточну дату та на найближчу перспективу. Відтак, за доводами позивача, укладення необґрунтованого господарськими потребами банку договору страхування, що не передбачає настання реальних юридичних наслідків у вигляді виплати страхового відшкодування, направлене на штучне виведення грошових коштів банку у сумі страхового платежу, а отже взяття банком на себе зобов'язання, внаслідок чого виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами частково стало неможливим.

А тому, за переконанням позивача, виконання укладеного банком договору страхування спричинило погіршення фінансового стану банку, та згідно ч. 3 ст. 38 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» договір страхування є нікчемним.

З огляду на зазначене, позивач просить суд застосувати наслідки недійсності такого правочину та стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти у розмірі 77 000,00 грн.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 628 ЦК України, ст. 180 ГК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. За приписом ст. 638 ЦК України, ст. 180 ГК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За змістом п. 3 ст. 180 ГК України при укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Статтею 982 ЦК України передбачено, що істотними умовами договору страхування є предмет договору страхування, страховий випадок, розмір грошової суми, в межах якої страховик зобов'язаний провести виплату у разі настання страхового випадку, розмір страхового платежу і строки його сплати, строк договору та інші умови, визначені актами цивільного законодавства. Договір страхування набирає чинності з моменту внесення страхувальником першого страхового платежу, якщо інше не встановлено договором (ст. 983 ЦК України).

Статтею 215 ЦК України визначено, що нікчемним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом.

Відповідно до ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Статтею 6 Цивільного кодексу України передбачено право сторін укласти договір, який не передбачено актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства; сторони мають право відступити в договорі від положень актів цивільного законодавства та врегулювати свої відносини на власний розсуд; сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або суті правовідносин сторін.

Судом встановлено, що сторонами укладено договір страхування у письмовій формі, в якому досягнуто усіх істотних умов, характерні для договорів даного виду.

За приписами п. 8 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" неплатоспроможний банк - це банк, щодо якого Національний банк України прийняв рішення про віднесення до категорії неплатоспроможних у порядку, передбаченому Законом України "Про банки і банківську діяльність".

У ч. 1 ст. 76 Закону України "Про банки і банківську діяльність" передбачено, що НБУ зобов'язаний прийняти рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних у разі: 1) неприведення банком своєї діяльності у відповідність із вимогами законодавства, у тому числі нормативно-правових актів НБУ, після віднесення його до категорії проблемних, але не пізніше ніж через 180 днів з дня визнання його проблемним; 2) зменшення розміру регулятивного капіталу або нормативів капіталу банку до однієї третини від мінімального рівня, встановленого законом та/або нормативно-правовими актами НБУ; 3) невиконання банком протягом 10 робочих днів поспіль 10 і більше відсотків своїх зобов'язань перед вкладниками та іншими кредиторами; 4) одноразове грубе або систематичне порушення банком законодавства у сфері готівкового обігу, запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму, що створює загрозу інтересам вкладників чи інших кредиторів банку.

Частиною 1 ст. 77 Закону України "Про банки і банківську діяльність" визначено підстави ліквідації банку, зокрема зазначено, що банк може бути ліквідований: 1) за рішенням власників банку; 2) у разі відкликання НБУ банківської ліцензії з власної ініціативи або за пропозицією ФГВФО. Так, НБУ має право відкликати банківську ліцензію з власної ініціативи у разі, якщо: 1) виявлено, що документи, надані для отримання банківської ліцензії, містять недостовірну інформацію; 2) банк не виконав жодної банківської операції протягом року з дня отримання банківської ліцензії.

Судом встановлено, що на підставі Постанови № 456 від 31.07.2014 правління НБУ "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Банк Золоті Ворота" до категорії неплатоспроможних" виконавчою дирекцією ФГВФО 01.08.2014 прийнято рішення № 67 "Про запровадження тимчасової адміністрації в Публічному акціонерному товаристві "Банк Золоті Ворота", згідно з яким з 04.08.2014 по 04.11.2014 запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу ФГВФО.

На підставі ч. 4 ст.34 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" виконавча дирекція ФГВФО прийняла рішення № 114 від 31.10.2014 про продовження строку здійснення тимчасової адміністрації в Публічному акціонерному товаристві "Банк Золоті Ворота" на один місяць до 04.12.2014 включно та продовження повноважень уповноваженої особи ФГВФО на здійснення тимчасової адміністрації.

Відповідно до Постанови № 781 від 04.12.2014 правління НБУ "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк Золоті Ворота" виконавчою дирекцією ФГВФО прийнято рішення № 142 від 05.12.2014 "Про початок процедури ліквідації Публічного акціонерного товариства "Банк Золоті Ворота" та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку", згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації та призначено уповноважену особу на ліквідацію Позивача.

Зазначена інформація відображена на офіційному сайті ФГВФО (http://www.fg.gov.ua) та НЬУ (http://www.bank.gov.ua), тому в розумінні ст. 35 ГПК України є загальновідомою і не потребує доказуванню.

Частинами 1, 2, 4 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" встановлено, що уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити збереження активів та документації банку. Протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів, вчинених банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів, що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті. Уповноважена особа Фонду: 1) протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів; 2) вживає заходів до витребування (повернення) майна (коштів) банку, переданого за такими договорами; 3) має право вимагати відшкодування збитків, спричинених їх укладенням. У разі отримання повідомлення уповноваженої особи Фонду про нікчемність правочину на підставах, передбачених частиною третьою цієї статті, кредитор зобов'язаний повернути банку майно (кошти), яке він отримав від такого банку, а у разі неможливості повернути майно в натурі - відшкодувати його вартість у грошових одиницях за ринковими цінами, що існували на момент вчинення правочину.

Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" визначено, що правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, в тому числі, якщо банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим (п. 2 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб").

21.08.2014 уповноваженою особою ФГВФО та тимчасову адміністрацію в банку Позивача було направлено повідомлення №7364 про нікчемність, в тому числі, спірного договору, а у листі-відповідачі відповідач повідомив про непогодження з твердженнями щодо нікчемності спірного правочину.

Дослідивши обґрунтування позову суд зазначає, що позивачем всупереч приписів ст.ст. 43, 34 ГПК України не надано до матеріалів справи належних та допустимих у розумінні ст. 34 ГПК України доказів, що саме укладанням спірного договору та внесенням страхового платежу позивач взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого став неплатоспроможним чи виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим.

Інших належних та допустимих доказів на підтвердження нікчемності спірного Договору у розумінні ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" Позивачем суду надано не було.

Суд зазначає, що фактично укладання договору було направлене на забезпечення майнових інтересів позивача шляхом страхування фінансових ризиків банку, що виникли в результаті надання позичальнику кредитних коштів, тому укладання спірного правочину не могло призвести до порушення інтересів заявника, а напроти було направлене на відновлення його майнових активів у разі неповернення Позичальником кредиту.

Враховуючи наведене вище, господарський суд дійшов висновку, що посилання Позивача на приписи ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" є безпідставними та такими, що позбавлені належного доказового обґрунтування.

Також суд зазначає, що Договір був направлений на настання реальних наслідків, що передбачені ним, і протилежного Позивачем не доведено.

Так, за приписами ст. 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані з: 1) життям, здоров'ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням; 2) володінням, користуванням і розпоряджанням майном; 3) відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником.

Статтею 21 Закону України "Про страхування" визначено, що одним з обов'язків страхувальника є своєчасне внесення страхових платежів. При цьому, як вказувалось вище, договір страхування набирає чинності з моменту внесення страхувальником першого страхового платежу, якщо інше не встановлено договором. За приписами ст. 20 цього Закону страховик зобов'язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Отже, з правової природи договору страхування вбачається, що дії страхувальника по сплаті страхового платежу передують діям страховика по здійсненню страхового відшкодування. При цьому, передумовою виконання страховиком своїх обов'язків зі здійснення страхового відшкодування є саме настання страхового випадку.

У даному випадку, сам факт внесення позивачем на рахунок відповідача страхового платежу свідчить про наявність у нього наміру застрахувати свої майнові ризики. При цьому, страхування має матеріальний вираз тільки у разі настання страхового випадку.

Також суд погоджується із доводами відповідача, що оцінки ризику невиконання позичальником зобов'язань за кредитним договором а також аналіз його платоспроможності не є обов'язком відповідача, а відноситься саме до обов'язків банку.

За таких обставин, приймаючи до уваги всі фактичні обставини справи, враховуючи, що твердження позивача стосовно нікчемності договору є доказово необґрунтованими та юридично неспроможними, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про застосування наслідків недійсності нікчемного договору та зобов'язання повернути грошові кошти не підлягають задоволенню.

Виходячи з викладеного та керуючись статтями 32-34, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 17.09.2015 р.

Суддя Пукшин Л.Г.