КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" вересня 2015 р. Справа№ 910/19747/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Руденко М.А.

суддів: Шевченка Е.О.

Дідиченко М.А.

при секретарі: Дяченко Р.Г.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача: не з'явився

розглянувши апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства "Українська охоронно-страхова компанія"

на рішення господарського суду міста Києва від 07.10.2014р.

у справі № 910/19747/14 (суддя: Сівакова В.В.)

за позовом приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна"

до приватного акціонерного товариства "Українська охоронно-страхова компанія"

про стягнення 20 174,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2014 року позивач звернувся до господарського суду міста Києва з позовною заявою до відповідача про стягнення 20 174,00 грн. виплаченого страхового відшкодування за договором страхування.

Рішенням господарського суду міста Києва від 07.10.2014р. по справі № 910/19747/14 позов задоволено в повному обсязі: стягнуто з ПАТ "Українська охоронно-страхова компанія" на користь ПАТ "Страхова компанія "Провідна" суму страхового відшкодування в розмірі 20 174,00 грн.

Мотивуючи рішення, суд першої інстанції зазначив, що на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту № 06/0661222/9046/13 від 31.01.2013 внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди (надалі - ДТП) виплачено страхове відшкодування автомобіля марки Fiat Ducato, державний номер НОМЕР_1, а тому позивачем відповідно до положень статей 993, 1191 Цивільного кодексу України отримано право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач - ПАТ "Українська охоронно-страхова компанія" звернувся з апеляційною скаргою до Київського апеляційного господарського суду, в якій просить змінити рішення господарського суду міста Києва від 07.10.2014 року у справі № 910/19747/14, позовні вимоги задовольнити частково: стягнути з ПАТ "Українська охоронно-страхова компанія " на користь ПАТ "Страхова компанія "Провідна" 12411,44 грн. матеріальної шкоди, в решті позовних вимог відмовити. В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказав на те, що при винесенні рішення судом першої інстанції не було враховано акт огляду транспортного засобу від 22.11.2013, в якому зазначені пошкодження які були на ТЗ до моменту скоєння ДТП, що не відносяться до даного страхового випадку. Вважають, що зазначене свідчить про наявність підстав для встановлення коефіцієнту фізичного зносу КТЗ (його складників).

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 03.11.2014 року було прийнято до провадження апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства "Українська охоронно-страхова компанія" та призначено справу до розгляду.

21.10.2014р. через відділ документального забезпечення суду від представника відповідача надійшло клопотання про призначення судової експертизи.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 09.12.2014 року у справі № 910/19747/14 за позовом ПАТ "Страхова компанія "Провідна" до ПАТ "Українська охоронно-страхова компанія" про стягнення 20 174,00 грн. було призначено авто товарознавчу експертизу. Проведення експертизи доручено експертам Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України.

02.06.2015 року через відділ документального забезпечення суду від експертної установи надійшли матеріали справи з супровідним листом № 19/15-7270 від 30.06.2015 року з висновком експерта №19/15-49 від 24.06.2015 року

08.07.2015 року ухвалою Київського апеляційного господарського суду провадження у справі було поновлено, розгляд справ призначено на 08.09.2015 рік.

07.09.2015 року через відділ документального забезпечення суду від представника позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

У судове засідання 08.09.2015 року представники сторін не з'явились, про причини неявки суд не повідомили, як свідчать матеріали справи, про час та місце розгляду справи всі представники були повідомлені належним чином.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною в позовній заяві (Інформаційний лист Вищого господарського суду від 13.08.2008 р. № 01-8/482 із змінами станом на 29.06.2010 року „Про деякі питання застосування норми Господарського процесуального кодексу України").

Відповідно до п. 3.9 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи те, що матеріали справи містять докази повідомлення всіх учасників судового процесу про дату, час та місце судового засідання, судова колегія вважає можливим розглянути справу у відсутності представників позивача та відповідача, за наявними у справі доказами.

Заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 101 Господарського процесуального кодексу апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду в повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, постановою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 02.12.2013 у справі № 336/10483/13-п встановлено, що 21.11.2013 о 14 год. 00 хв. ОСОБА_2 у м. Запоріжжя, на нерегульованому перехресті вул. Каліброва вул. Тролейбусна керувала автомобілем Fiat, державний номер НОМЕР_2, власником якого є ОСОБА_3, рухаючись по другорядній дорозі не надала перевагу у русі та скоїла зіткнення з автомобілем Fiat Ducato, державний номер НОМЕР_1, власником якого є ТОВ "А-Мега", водій ОСОБА_4, котрий рухався по головній дорозі, чим порушила вимоги п. 16.11 Правил дорожнього руху України. (а.с.23)

Вищезазначеною постановою ОСОБА_2 визнано винним за вчинене правопорушення передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення в розмірі 340,00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, пошкоджений автомобіль застрахований власником у ПАТ "Страхова компанія "Провідна" на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту № 06/0661222/9046/13 від 31.01.2013.(а.с.9).

Внаслідок вказаної ДТП пошкоджено автомобіль марки Fiat Ducato, державний номер НОМЕР_1 та власнику автомобіля завдано шкоду, визначену на підставі рахунку-фактури № 140-П від 26.12.2013 виставленого ФОП ОСОБА_5, до якого звернувся страхувальник та підтверджується актом приймання-передачі виконаних робіт від 03.04.2014.(а.с.24,25)

Позивачем було складено страховий акт № від 16.05.2014 згідно якого подію визнано страховою та вирішено виплатити страхове відшкодування в розмірі 21 174,00 грн.(а.с.27). Кошти в розмірі 21 174,00 грн. були перераховані позивачем ФОП ОСОБА_5 згідно платіжного доручення № 0020302 від 22.05.2014. (а.с.28)

Як вбачається з матеріалів справи, транспортний засіб Fiat, державний номер НОМЕР_2, яким спричинено ДТП, що потягнуло нанесення шкоди автомобілю Fiat Ducato, державний номер НОМЕР_1, застрахована у ПАТ "Українська охоронно-страхова компанія" згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/3085171.(а.с.31)

Вказаним договором (полісом) передбачено, що ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну становить 50 000,00 грн., розмір франшизи визначено в розмірі 1 000,00 грн.

Таким чином, до позивача перейшло в межах суми 21 174,00 грн. право зворотної вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

У зв'язку з виплатою страхового відшкодування страхувальнику, позивач набув право регресу до винної у ДТП особи, оскільки відповідно до ст. 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Позивач звертаючись з позовними вимогами, зазначив, що оскільки, цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу Fiat, державний номер НОМЕР_2 застрахована у відповідача згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/3085171, то відповідно до положень Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" обов'язок щодо відшкодування збитку, завданого внаслідок ДТП вищевказаним водієм власнику автотранспортного засобу покладається на відповідача.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що оскільки, відповідач не довів факт того, що шкоду транспортному засобу Fiat Ducato, державний номер НОМЕР_1 було завдано внаслідок непереборної сили або умислу його водія, та не надав доказів сплати відшкодування заподіяної шкоди, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача страхового відшкодування підлягають задоволенню в розмірі 20 174,00 грн. (зменшено на розмір франшизи в сумі 1 000,00 грн.).

Колегія суддів частково погоджується з такими висновками суду першої інстанції зважаючи на наступне.

Відповідно до ст. 979 ЦК України, за договором страхування страховик зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно п. 3 статті 20 Закону України "Про страхування ", страховик зобов'язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Статтею 27 Закону України "Про страхування " та статтею 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до ч. 1 статті 1191 Цивільного кодексу України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Як передбачено частинами 1 та 2 статті 1187 Цивільного кодексу України встановлено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Пунктом 1 частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Вина особи, яка керувала автомобілем марки Fiat, державний номер НОМЕР_2, встановлена у судовому порядку, відповідно до довідки про дорожньо-транспортну пригоду № 9304773 (а.с. 22) та постанови Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 02 грудня 2013 року у справі № 336/10483/13-П .

Згідно ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів " при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно ст. 29 вказаного Закону у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Згідно ст. 12.1 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від ліміту відповідальності страховика, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих.

Абзацом другим пункту 12.1 статті 12 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього пункту.

Згідно ст. 9 Закону України "Про страхування" франшиза це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Так як, умовами полісу АС/3085171 розмір франшизи встановлено, страхове відшкодування підлягає зменшено на 1 000,00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, та було встановлено судом першої інстанції позивачем було надіслано відповідачу претензію (регресну вимогу) 03-17/6011 від 06.06.2014 на виплату страхового відшкодування в порядку регресу, в якій просив перерахувати на його рахунок відшкодування в розмірі 21 174,00 грн. Дана вимога отримана відповідачем 10.06.2014, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення. (а.с.29).

Згідно з пунктом 36.2 статті 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

Судом першої інстанції було встановлено, що відповідач отримавши вимогу позивача страхового відшкодування не виплатив.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів зазначає, що при задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції помилково не було враховано акт огляду транспортного засобу від 22.11.2013, з якого вбачається, що колісний транспортний засіб «FIAT DUCATO», реєстраційний номер НОМЕР_4 , на момент ДТП, яка мала місце 21.11.2013 року по вул.. Каліброва в м. Запоріжжя, мав пошкодження, що не відносяться до даного страхового випадку, а саме: дірки в корпусі правого дзеркала; подряпини на передньому бампері з правої сторони; пошкодження лакофарбового покриття дверей передніх лівих; сліди корозії на кузові. Дане свідчить про наявність підстав для встановлено коефіцієнту фізичного зносу КТЗ (його складників).

Статтею 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу, з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Як видно з розрахунку суми матеріального збитку (а.с. 26), наданого позивачем коефіцієнт зносу при здійсненні розрахунку не враховувався.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 09.12.2014 року, задоволено клопотання відповідача та призначено у справі судову автотоварознавчу експертизу, проведення якої доручено Державному науково-дослідному експертно-криміналістичному центру МВС України.

Відповідно до Висновку експертизи №19/15-49 від 24.06.2015 року вартість матеріального збитку, з урахуванням значення коефіцієнту фізичного зносу, завданого власнику транспортного засобу марки «FIAT DUCATO» 2006 року виготовлення, номер кузова НОМЕР_5, реєстраційний номер НОМЕР_4, унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 21.11.2013 року може складати 17 439,54 грн. з урахуванням податку на додану вартість.

Враховуючи вищевикладені обставини, колегія суддів дійшла висновку, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача страхового відшкодування підлягають частковому задоволенню з урахуванням значення коефіцієнту фізичного зносу, в розмірі 17 439,54 грн.

Відповідно до ст. ст. 43, 33, 34 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішенням господарського суду міста Києва від 07.10.2014 року у справі № 910/19747/14 слід змінити, апеляційну скаргу задовольнити частково.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103 - 105 Господарського процесуального кодексу України суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства "Українська охоронно-страхова компанія " на рішення господарського суду міста Києва від 07.10.2014 року у справі № 910/19747/14 задовольнити частково, змінити в частині стягнення розміру страхового відшкодування.

«Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Українська охоронно-страхова компанія" (м. Київ, вул. Борщагівська, 145, ) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна" (м. Київ, просп. Повітрофлотський, 25, ) суму страхового відшкодування в розмірі 17 439,54 грн. та 1 578,52 грн. судового збору за подачу позовної заяви.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна" (м. Київ, просп. Повітрофлотський, 25, ) на користь Приватного акціонерного товариства "Українська охоронно-страхова компанія " (м. Київ, вул. Борщагівська, 145, ) судовий збір у розмірі 124,24 грн. за подачу апеляційної скарги.»

Видачу наказу доручити господарського суду міста Києва.

Матеріали справи № 910/19747/14 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України через суд апеляційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя М.А. Руденко

Судді Е.О. Шевченко

М.А. Дідиченко