ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2015 року Справа № 911/539/15

Вищий господарський суд України в складі колегії суддів:

головуючого - суддів:Грейц К.В., Бакуліної С.В., Поляк О.І. (доповідач)
розглянувши у відкритому судовому засіданні
матеріали касаційної скарги ТНТ Експрес Ворлдвайд СПОЛ. С.Р.О. (TNT Express Worldwide Spol. S.R.O.)
на постановуКиївського апеляційного господарського суду від 14.07.2015
у справі № 911/539/15
господарського судуГосподарського суду Київської області
за позовомТНТ Експрес Ворлдвайд СПОЛ. С.Р.О. (TNT Express Worldwide Spol. S.R.O.)
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Аеро-Експрес"
простягнення заборгованості
за участю представників:
від позивача -Ворожбит О.Б. (дов. б/н від 15.12.2014), Демченко Г.С. (дов. б/н від 03.06.2015),
від відповідача -Яремко В.В. (дов. № 12-40/15 від 27.02.2015), Сторож Н.П. (дов. № 12-130/14 від 10.12.2014).

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою господарського суду Київської області від 04.06.2015 року (суддя - Антонова В.М.), залишеною без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 14.07.2015 року (головуючий суддя - Михальська Ю.Б., судді: Тищенко А.І., Отрюх Б.В.), у справі № 911/539/15 припинено провадження.

Не погоджуючись із зазначеними ухвалою та постановою, ТНТ Експрес Ворлдвайд СПОЛ. С.Р.О. (TNT Express Worldwide Spol. S.R.O.) звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати та направити справу до суду першої інстанції для розгляду по суті.

Касаційна скарга мотивована неправильним застосуванням судами попередніх інстанцій норм процесуального права, а саме: ст. 76 Закону України "Про міжнародне приватне право", ст. ст. 12, 15, 123, 124 ГПК України.

01.09.2015 через канцелярію Вищого господарського суду України від відповідача надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому ТОВ "Аеро-Експрес" просило касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржені судові рішення без змін.

У судове засідання з'явилися представники сторін.

Розглянувши матеріали касаційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши повноту встановлення обставин справи та правильність застосування судами попередніх інстанцій норм процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, 14.09.1998 між ТНТ Недерланд БВ (країна - Нідерланди) та ТОВ "Аеро-Експрес" (країна - Україна) була укладена угода про співробітництво з надання послуг з перевезення та доставки міжнародних експрес-відправлень.

Згідно пункту 19.1. Угоди про співробітництво від 14.09.1998 сторони домовились, що ця угода повинна регулюватися та тлумачитися згідно із законодавством Нідерландів, а Окружний суд міста Амстердам повинен мати виключну юрисдикцію.

Звертаючись до господарського суду з позовом про стягнення заборгованості із ТОВ "Аеро-Експрес", позивач вказував, що він набув право вимоги до відповідача на підставі договору про відступлення від 03.03.2014, укладеного між ТНТ Недерланд БВ (первісний кредитор) та ТНТ Експрес Ворлдвайд, Спол., С.Р.О. (новий кредитор), за умовами якого ТНТ Недерланд БВ відступило ТНТ Експрес Ворлдвайд, Спол., С.Р.О. всі свої права та зобов'язання за Угодою від 14.09.1998, про що ТОВ "Аеро-Експрес" було повідомлено листом від 04.03.2014.

З огляду на те, що сторони не передбачили в Угоді про співробітництво від 14.09.1998 підсудність спорів судам України, враховуючи відсутність підстав для застосування до спірних правовідносин положень ст. 77 Закону України "Про міжнародне приватне право" щодо виключної підсудності, а також беручи до уваги домовленість сторін, викладену у положенні п. 19.1 угоди, господарські суди дійшли висновку про припинення провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 80 ГПК України (спір не підлягає вирішенню в господарських судах України).

Колегія суддів Вищого господарського суду України погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про наявність підстав для припинення провадження у справі, виходячи з наступного.

Згідно статті 4 ГПК України господарський суд вирішує господарські спори на підставі Конституції України, цього Кодексу, інших законодавчих актів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Судами встановлено, що позивач у справі ТНТ Експрес Ворлдвайд СПОЛ. С.Р.О. (TNT Express Worldwide Spol. S.R.O.), який набув право вимоги до відповідача згідно договору про відступлення від 03.03.2014, є юридичною особою за законодавством Чеської Республіки та зареєстрований в Реєстрі комерційних фірм Муніципального суду в Празі, що підтверджується випискою з торговельного реєстру Міського суду у Празі від 02.10.2014.

Відповідно до статті 123 ГПК України іноземні підприємства і організації мають право звернення до господарських судів згідно з встановленою підвідомчістю і підсудністю господарських спорів за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Разом з тим, порядок урегулювання приватноправових відносин, які хоча б через один із своїх елементів пов'язані з одним або кількома правопорядками, іншими, ніж український правопорядок, визначений Законом України "Про міжнародне приватне право", в розумінні якого іноземний елемент - ознака, яка характеризує приватноправові відносини, що регулюються цим Законом, зокрема, якщо хоча б один учасник правовідносин є іноземною юридичною особою (п. 2 ч. 1 ст. 1 вказаного Закону).

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами, спірні правовідносини сторін виникли на підставі Угоди про співробітництво з надання послуг з перевезення та доставки, як на території України, так і на території іншої держави. Сторони угоди не є резидентами однієї держави.

Отже, оскільки один із учасників договірних відносин, між якими виник даний спір, є іноземною юридичною особою, то така справа у розумінні Закону України "Про міжнародне приватне право" є справою з іноземним елементом.

Законом України "Про міжнародне приватне право" встановлені підстави визначення підсудності справи з іноземним елементом судам України, що по відношенню до норм ГПК України, які визначають загальні правила підвідомчості та підсудності господарських справ, є спеціальними.

Так, за змістом п. 1 ч. 1 ст. 76 Закону України "Про міжнародне приватне право" суди України можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом, якщо сторони прямо передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків виключної підсудності, коли таке право у сторін відсутнє (ст. 77 Закону).

Вказане положення Закону не є вичерпним, зазначена стаття передбачає і інші випадки підсудності справ з іноземним елементом судам України, однак ці підстави є послідуючими після договірної підсудності, і які є визначальними лише у випадку відсутності будь-якої домовленості сторін про вибір суду.

Таким чином, Закон України "Про міжнародне приватне право" закріплює право сторін відповідної угоди на вибір підсудності справи з іноземним елементом, тобто на укладення так званої "пророгаційної угоди", що в свою чергу, не лише обгрунтовує компетенцію обраного суду, але й виключає можливість вирішення такого спору в суді іншої держави.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що сторони не передбачили Угодою про співробітництво від 14.09.1998 підсудність спорів, які виникають з її виконання, судам України. Натомість, у п. 19.1 угоди сторони домовились про застосування законодавства Нідерландів при регулюванні і тлумаченні цієї угоди та передбачили виключну підсудність спорів Окружному суду міста Амстердам.

Обрання сторонами права, що підлягає застосуванню до спірних відносин, цілком відповідає вимогам ст.ст. 5, 10 Закону України "Про міжнародне приватне право".

Пункт 1 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про міжнародне приватне право" визначає приватноправові відносини як відносини, які ґрунтуються на засадах юридичної рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності, суб'єктами яких є фізичні та юридичні особи.

Отже, досягнення домовленості про застосування права іншої країни і визначення виключної юрисдикції компетентного суду цієї країни у правовідносинах сторін, що грунтуються на вищезазначених принципах, вказує на пріоритетний характер такої домовленості, оскільки вона не суперечить встановленому національним законодавством порядку врегулювання таких правовідносин.

Таким чином, оскільки суди вірно зазначили про відсутність підстав для застосування до даного спору положень ст. 77 Закону України "Про міжнародне приватне право" щодо виключної підсудності судам України справ з іноземним елементом, вони дійшли правильного висновку про непідсудність даної справи судам України.

Посилання скаржника на відсутність підстав для припинення провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 80 ГПК України колегія суддів не бере до уваги, оскільки останні суперечать принципам, закріпленим в ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно якої: "Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків…". Будь-яка невизначеність національного законодавства та порушення у зв'язку з цим конвенційних прав не може вважатися законним.

До того ж, постанови Пленуму Вищого господарського суду України носять рекомендаційний характер, приймаються за результатами аналізу судової статистики та узагальнення судової практики, яка не може бути сталою.

Доводи касаційного оскарження з посиланнями на положення міжнародного договору про правову допомогу в цивільних справах від 11.11.2002, укладеного між Україною та Чеською Республікою, слід відхилити, оскільки за змістом ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Та обставина, що позивач, як новий кредитор, зареєстрований і здійснює свою діяльність за законодавством Чеської Республіки не змінює умов Угоди про співробітництво від 14.09.1998, зокрема, в частині визначення сторонами законодавства Нідерландів, що підлягає застосуванню та встановлення виключної підсудності Окружного суду міста Амстердам.

Таким чином, суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку, що даний спір не підлягає вирішенню в господарських судах України, а відтак правомірно припинили провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

За таких обставин колегія суддів не вбачає правових підстав для задоволення касаційної скарги ТНТ Експрес Ворлдвайд СПОЛ. С.Р.О. (TNT Express Worldwide Spol. S.R.O.) та скасування постанови Київського апеляційного господарського суду від 14.07.2015 року у справі господарського суду Київської області № 911/539/15.

В силу ст. 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору за розгляд касаційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11111, 11113 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ТНТ Експрес Ворлдвайд СПОЛ. С.Р.О. (TNT Express Worldwide Spol. S.R.O.) залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 14.07.2015 року у справі господарського суду Київської області № 911/539/15 залишити без змін.

Головуючий суддя К.В. Грейц

Судді С.В. Бакуліна

О.І. Поляк