КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" вересня 2015 р. Справа№ 910/8810/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Куксова В.В.

суддів: Гончарова С.А.

Шаптали Є.Ю.

розглянув апеляційну скаргу Житлово-будівельного кооперативу "Нафтохімік" на рішення господарського суду міста Києва від 10.06.2015 року у справі № 910/8810/15 (суддя Карабань Я.А.)

за позовом Житлово-будівельного кооперативу "Нафтохімік"

до Публічного акціонерного товариства "Київводоканал"

про розірвання договору

за участю представників сторін:

позивач-Пінчук М.М. за довіреністю

відповідача-Драчова М.С. за довіреністю

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду м. Києва № 910/8810/15 від 10.06.2015 відмовлено ЖБК «Нафтохімік» у задоволенні позову до ПАТ «Київводоканал» про розірвання договору на відпуск води та послуги каналізації.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду, посилаючись на невідповідність висновків , викладених в рішенні, обставинам справи, просить його скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

В судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги апеляційної скарги, вважає, що рішення місцевого суду підлягає скасуванню.

Представник відповідача в судовому засіданні проти вимог, викладених в апеляційній скарзі заперечував, просив залишити їх без задоволення, рішення суду-без змін.

Розглянувши справу за правилами розділу ХІІ Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов наступного висновку.

Як встановлено матеріалами справи, 01.02.1994 року між позивачем (абонент) та відповідачем (постачальник) було укладено договір № 02143/4-11 на відпуск води та послуги каналізації, відповідно до п. 1 якого постачальник зобов'язується забезпечити абоненту постачання питної води та прийняти від абонента каналізаційні стоки, а абонент зобов'язується сплатити за вищезазначені послуги на умовах, визначених цим договором та Правилами користування системами комунальним водопроводом та каналізацією в м. Києві, затвердженими рішенням Київської міської Ради народних депутатів від 13.01.1986 року № 24.

Постачальник забезпечує постачання питної води, якість якої відповідає ДОСТу 2874-82; приймає каналізаційні стоки, які не перевищують гранично-допустимі концентрації шкідливих речовин; здійснює заміну, ремонт несправних водо лічильників, їх держперевірку за письмовою заявкою абонента, за його рахунок та попередньою оплатою вартості послуг, що надаються (п. 2.1. договору).

Абонент сплачує вартість наданих послуг за тарифами постачальника, узгодженими з власником водо-провідно-комунальних споруд міста. В разі змін тарифів, діючих на час укладення договору, сплата послуг здійснюється згідно нових цін зміни інших умов договору. Абонент повинен оформитися у підприємстві постачальника в порядку, визначеному Правилами. Останній представляє інтереси об'єктів, у тому числі субабонентів, яким подається вода (приймаються стоки) та відповідає за збереження водолічильників, водомірних вузлів, санітарний стан приміщення водомірного вузла та інше. (п. 2.2. договору).

За умовами п. 5.1. укладеного між сторонами правочину, договір укладається з 01.02.1994 року і діє до 31.12.1994 року. Договір вважається переукладеним на новий строк, якщо за один місяць до його припинення жодна із сторін не заявить про закінчення строку його дії.

Згідно зі ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. ст. 525-526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, акту планування, договору, а при відсутності таких вказівок - відповідно до вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання і одностороння зміна умов договору не допускаються, за винятком випадків, передбачених законом.

Листом №30 від 30.12.2014 року позивач звернувся до відповідача з пропозицією розірвати дію договору від 01.02.1994 року за №02143/4-11 з 01 квітня 2015 року у зв'язку з внесенням змін до Закону України "Про житлово-комунальні послуги" на підставі Закону України "Про внесення змін до деяких Законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії"

Листом № 1819/08-13/30-15 від 15.02.2015 року відповідач повідомив, що прикінцевими положеннями Закону № 1198 Кабінет Міністрів України протягом 3-х місяців з дня набрання чинності цим законом, повинен прийняти нормативно-правові акти, необхідні для реалізації цього Закону. Враховуючи, що відповідних нормативно-правових актів не прийнято та з метою недопущення дестабілізації у житлово-комунальній сфері з непередбаченими негативними наслідками через існуючі прогалини у законодавстві відповідач відмовив у розірванні договору.

Звертаючись з позовними вимогами до суду, позивач посилається на ст.1, ст. 19, ст.26 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" ст. 18 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання", ст. 9 Закону України "Про ліцензування певних видів господарської діяльності, статті 651, 652 Цивільного кодексу України, статтю 188 Господарського кодексу України, відповідно до яких договір про надання послуг з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення укладається між відповідачем, як виконавцем цих послуг, та власниками квартир, як безпосередніми споживачами, а тому зміст договору на відпуск води та послуги каналізації від 01.02.1994 року № 02143/4-11 суперечить прийнятому після його укладення законодавству, оскільки позивач не може бути належною стороною цього правочину: останній не є господарським товариством, не отримує прибуток, не є споживачем або виконавцем житлово-господарських послуг із централізованого водопостачання і водовідведення, не має відповідної ліцензії. У зв'язку із наведеним, укладений договір від 01.02.1994 № 02143/4-11 має бути розірваний в силу істотної зміни обставин, а саме законодавства України.

Відмовляючи у задоволенні позову, господарський суд виходив з того, що позивач є одним з фактичних споживачів послуг, що надаються відповідачем на підставі договору від 01.02.1994 року за № 02143/4-11. Згідно зі ст. 16 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання", забезпечення споживачів питної води централізованим питним водопостачанням, а також за допомогою пунктів розливу питної води (в тому числі пересувних) або фасованою питною водою здійснюють підприємства питного водопостачання. Підприємство питного водопостачання провадить свою діяльність на підставі, зокрема, ліцензії на господарську діяльність з централізованого водопостачання та водовідведення. Пунктом 2.1 Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених Наказом №190 від 27.06.2008 року Міністерства з питань житлово-комунального господарства України, передбачено, що договірні відносини щодо користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення здійснюються виключно на договірних засадах відповідно до Закону України "Про питну воду та питне водопостачання" та Закону України "Про житлово-комунальні послуги".

Наведені правила є обов'язковими для всіх юридичних осіб незалежно від форм власності і підпорядкування та фізичних осіб-підприємців, що мають у власності, господарському віданні або оперативному управлінні об'єкти, системи водопостачання та водовідведення, які безпосередньо приєднані до систем централізованого комунального водопостачання та водовідведення і з якими виробником укладено договір на отримання питної води, скидання стічних вод.

Таким чином, суд дійшов висновку, що надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення споживачу, яким позивач, повинно здійснюватись виключно на підставі договору.

Підставою для розірвання договору у судовому порядку може бути доведений належними та допустимими доказами факт невиконання стороною зобов'язань за ним або наявність істотної зміни обставин, якими сторони керувались при укладанні договору.

Суд, зазначає, що сторони у справі в момент укладення спірного договору не могли передбачити, що настануть ті обставини, про які зазначає позивач у позові, при цьому зміна обставин була зумовлена причинами, які позивач не міг усунути, а із договорів та звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе позивач.

Однак, позивач не довів суду, що виконання спірного договору порушує співвідношення майнових інтересів сторін і позбавляє позивача того, на що він розраховував при укладенні договору. Ту обставину, що з кола суб'єктів, між якими укладається договір про надання послуг з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення, законом виключено балансоутримувачів, суд не вважає підставою для розірвання договору.

Заперечуючи проти рішення суду, позивач наводить таки доводи: позивач, як юридична особа є неприбутковим об'єднанням, не є суб'єктом господарювання, проте був змушений укласти з відповідачем договір на постачання води для потреб мешканців будинку які є безпосередніми споживачами послуг. До 10.04.2014 мешканці не могли укладати прямі договори з виробниками послуг. Між тим, на даний час як існує договір укладений між сторонами у справі так і між мешканцями будинку та відповідачем. В зв'язку з прийняттям Закону № 1198 та внесенням змін до Закону «Про житлово-комунальні послуги» саме на відповідача покладається обов'язок укладати прямі договори про надання послуг з безпосередніми споживачами, а позивач не може впливати на процес їх укладання. Оплата за договорами проводиться напряму мешканцями будинку на рахунок відповідача. Суд дійшов помилкового висновку про те, що відсутні одночасно всі чотири умови, що визначаються ст. 652 ЦК України

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Це стосується позивача, який повинен доказати факти, на підставі яких пред'явлено позов, а також відповідача, який має можливість доказувати факти, на підставі яких він будує заперечення проти позову.

Відповідно до вимог ст. ст. 901, 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до статті 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання.

Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою статті 652 ЦК України, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Частина четверта статті 652 ЦК України встановлює, що зміна договору у зв'язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом.

Разом з тим, вказуючи на існування всіх умов, необхідних для розірвання договору на постачання води та водовідведення, позивачем не надано доказів того, що абсолютно всі мешканці будинку, що знаходиться в обслуговуванні позивача, уклали необхідні договори.

Крім того, підставою для розірвання договору є дотримання пункту 2 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо досконалення розрахунків за енергоносії" зобов'язано Кабінет Міністрів України протягом 3-х місяців з дня набрання чинності цим Законом:- прийняти нормативно-правові акти, необхідні для реалізації цього Закону;- привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом;- забезпечити перегляд та приведення міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади своїх нормативно-правових актів у відповідність із цим Законом.

Оскільки дані вимоги на законодавчому рівні, на даний час не реалізовані, підстав для розірвання укладеного сторонами договору не має.

Враховуючи викладене, апеляційний господарський суд не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги, а рішення господарського суду є обґрунтованим і таким, що відповідає чинному законодавству.

Керуючись ст. ст. 99, 101 - 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Житлово-будівельного кооперативу "Нафтохімік" залишити без задоволення, рішення господарського суду міста Києва від 10.06.2015 року у справі № 910/8810/15 залишити без змін.

2. Матеріали справи повернути господарському суду м. Києва.

Постанова може бути оскаржена впродовж двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

повний текст постанови підписаний 11.09.2015

Головуючий суддя В.В. Куксов

Судді С.А. Гончаров

Є.Ю. Шаптала