ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

08.09.15р. Справа № 904/5751/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "БЕГ", м. Київ

до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК", м. Дніпропетровськ

про зобов'язання вчинити певні дії

Суддя Золотарьова Я.С.

Представники:

від позивача: не з'явився

від відповідача: Стрельченко Я.С. - представник (дов. № 8166-К-Н-О від 16.10.2014)

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "БЕГ" звернулось до господарського суду Дніпропетровської області із позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК", яким просить суд зобов'язати відповідача розблокувати та усунути перешкоди в користуванні банківським рахунком позивача.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач незаконно обмежив позивача у розпорядженні належними йому грошовими коштами.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 06.07.2015 порушено провадження у справі та призначено до розгляду у судовому засіданні на 21.07.2015.

У межах строків передбачених статтею 69 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи відкладався з 21.07.2015 на 26.08.2015.

26.08.2015 представник відповідача подав відзив на позов, в якому просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки правових підстав для здійснення перерахування грошових коштів за претензією відповідач не мав, оскільки такий документ не є розрахунковим документом.

26.08.2015 представник позивача подав клопотання про продовження строку розгляду спору на 15 днів для надання додаткових пояснень.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 26.08.2015 продовжено строк розгляду спору на 15 днів до 17.09.2015 та відкладено розгляд справи на 08.09.2015.

08.09.2015 представник відповідача подав додаткові пояснення до відзиву, в яких зазначає, що у банку доступ до первинних документів обмежений у зв'язку з тим, що Кримська філії ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" знаходиться на тимчасово окупованої території України, тому надання інформації по рахункам позивача, що обслуговувались у вищезазначеній філії є ускладненим.

Згідно зі статтею 85 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 08.09.2015 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

03.03.2011 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Бег" (клієнт) та Кримською філією Публічного акціонерного товариства Комерційним банком "Приватбанк" (банк) було підписано заяву про відкриття поточного рахунку та картка зі зразками підписів і відбитком печатки (а.с.26).

Вказана заява є двохстороннім правочином, оскільки містить підписи обох сторін, а також взаємні права та обов'язки.

Згідно вказаної заяви позивач приєднався до "Умов та правил надання банківських послуг", Тарифів банку, що розміщені в мережі Інтернет на сайті www.privatbank.ua, які разом із заявою складають договір банківського обслуговування від 03.03.2011 та взяв на себе зобов'язання виконувати умови договору.

Відповідно до умов договору позивачем відкрито у відповідача рахунки, за якими відповідач повинен здійснювати розрахунково-касове обслуговування. Також зобов'язання відповідача щодо розрахунково-касового обслуговування клієнтів - юридичних осіб наведено в "Умовах та правилах розрахункового обслуговування" ПАТ КБ "ПриватБанк", які розміщені на сайті Банку https://privatbank.ua/terms/.

Так, відповідно до умов цього договору позивачеві Кримською філією було відкрито банківські рахунки № 2699 та № 3087.

У зв'язку з окупацією Російською Федерацією території Автономної Республіки Крим Верховна Рада України 15.04.2014 прийняла Закон України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України". Стаття 1 цього Закону визначає, що тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Статтею 4 зазначеного Закону передбачено, що на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина.

У зв'язку з неможливістю здійснювати банківське регулювання та нагляд, валютний контроль і державний фінансовий моніторинг за діяльністю банків та їх відокремлених підрозділів, на підставі п.7 Прикінцевих та перехідних положень даного Закону Правлінням Національного банку України 06.05.2014 було прийнято Постанову №260 "Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим" (далі-Постанова № 260).

Відповідно до пункту 5 Постанови №260 банки зобов'язані припинити діяльність своїх відокремлених підрозділів, розташованих на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя, та протягом місяця з дня набрання чинності цією Постановою забезпечити закриття таких відокремлених підрозділів.

На виконання вказаної Постанови Кримською філією Публічного акціонерного товариства Комерційним банком "Приватбанк" з рахунку № 2699, із зазначенням призначення платежу - сальдо рахунка відповідно до наказу № 6695879, було перераховано на рахунок № 2699, отримувачем якого є ТОВ "Бег", грошові кошти у розмірі 2 242 708,39 грн., що підтверджується платіжним дорученням № Е0528L0977 від 28.05.2014 та банківською випискою від 28.05.2014 (а.с.29-30).

Таким чином, відповідач перерахував суму 2 242 708,39 грн. за наступними банківськими реквізитами: рахунок № 2699, отримувач - ТОВ "Бег", призначення платежу - сальдо рахунка відповідно до наказу № 6695879.

Позивач змінив своє місцезнаходження і зараз знаходиться за адресою: 01103, м. Київ, вул. Кіквідзе, 5, що підтверджується Випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців серія (а.с.7). Таким чином, позивач має статус резидента України і здійснює свою діяльність не на окупованій території, а на підконтрольній українській владі території.

18.07.2014 позивач направив на адресу відповідача заяву, в якій просить перерахувати йому грошові кошти у розмірі 2 242 708,39 грн. (а.с.32). Платіжні доручення про перерахування вказаної суми на інший рахунок або на користь третіх осіб позивач не виставляв, про що усно повідомив у судовому засіданні.

Відповідач суму грошових коштів у розмірі 2 242 708,39 грн. не перерахував, що і є причиною виникнення спору.

Приймаючи рішення, господарський суд виходив з наступного.

Частинами 1, 2 статті 1066 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами.

Згідно з ч.1-3 ст.1068 Цивільного кодексу України банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного иду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов'язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом. Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України, відповідальність суб'єктів переказу, а також загальний порядок здійснення нагляду (оверсайта) за платіжними системами врегульовано Законом України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні".

Пунктом 22.1 статті 22 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" встановлено, що ініціювання переказу здійснюється за такими видами розрахункових документів: платіжне доручення; платіжна вимога-доручення; розрахунковий чек; платіжна вимога; меморіальний ордер.

Відповідно до Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні":

платіжне доручення - це розрахунковий документ, який містить доручення платника банку, здійснити переказ визначеної в ньому суми коштів зі свого рахунка на рахунок отримувача;

платіжна вимога-доручення - це розрахунковий документ, що містить вимогу отримувача безпосередньо до платника сплатити суму коштів та доручення платника банку, що його обслуговує, здійснити переказ визначеної платником суми коштів зі свого рахунка на рахунок отримувача;

розрахунковий документ - це документ на переказ коштів, що використовується для ініціювання переказу з рахунка платника на рахунок отримувача;

платіжна вимога - це розрахунковий документ, що містить вимогу стягувача або при договірному списанні отримувача до обслуговуючого платника банку здійснити без погодження з платником переказ визначеної суми коштів з рахунку платника на рахунок отримувача;

меморіальний ордер - розрахунковий документ, який складається за ініціативою банку для оформлення операцій щодо списання коштів з рахунка платника і внутрішньобанківських операцій відповідно до цього Закону та нормативно-правових актів Національного банку України.

Згідно з пунктом 22.6 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" обслуговуючий платника банк у розрахунковому документі зобов'язаний перевірити відповідність номера рахунка платника та коду юридичної особи (відокремленого підрозділу юридичної особи) згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України / реєстраційним (обліковим) номером платника податків / реєстраційним номером облікової картки платника податків - фізичної особи (серії та номера паспорта, якщо фізична особа відмовилася від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та має відмітку в паспорті) і приймати цей документ лише в разі їх збігу. Крім цього, обслуговуючий платника банк перевіряє повноту, цілісність і достовірність цього розрахункового документа в порядку, встановленому нормативно-правовими актами Національного банку України.

Пунктом 32.3 статті 32 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" передбачено, що банки зобов'язані виконувати доручення клієнтів, що містяться в документах на переказ, відповідно до реквізитів цих документів та з урахуванням положень, встановлених пунктом 22.6 статті 22 цього Закону.

Відповідно до пункту 33.2 статті 33 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", платник несе відповідальність за відповідність інформації, зазначеної ним в документі на переказ, суті операції, щодо якої здійснюється цей переказ. Платник має відшкодувати банку або іншій установі - учаснику платіжної системи шкоду, заподіяну внаслідок такої невідповідності інформації.

Правових підстав для здійснення перерахування грошових коштів за заявою позивача відповідач не мав, оскільки ці заява не є розрахунковим документом.

Будь-яких невиконаних банком розрахункових документів позивач до суду не надав.

Крім того, позивач заявляє вимогу про розблокування та усунення перешкоди користування банківським рахунком, але доказів того, що банк вчинив дії щодо блокування рахунку та чинить перешкоди у користуванні позивачем рахунку, позивач суду не надав. Отже, звернення позивача до суду є передчасним, спір між сторонами на даний час відсутній.

Відповідно частини 2 статті 4-3 Господарського процесуального кодексу України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Статтею 33 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (стаття 34 Господарського процесуального кодексу України).

Враховуючи викладене, господарський суд не знаходить підстав для задоволення позову, оскільки позивач не довів наявність факту порушення його прав та інтересів з боку відповідача.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається при відмові в позові на позивача.

Керуючись ст. ст. 1, 4, 12, 33, 34, 43, 49, 82 - 85, 115 - 117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено 14.09.2015.

Суддя Я.С. Золотарьова