ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" вересня 2015 р. Справа № 920/632/15

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Істоміна О.А., суддя Гончар Т. В., суддя Плужник О.В.

при секретарі Логвін О.О.

за участю представників сторін:

позивача - Дудник Н.В., довіреність №8 від 05.01.2015.

відповідача - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Комунального підприємства "Міськводоканал" Сумської міської ради (вх. №4301 С/3-10) на рішення господарського суду Сумської області від 28 липня 2015 року по справі № 920/632/15

за позовом Комунального підприємства "Міськводоканал" Сумської міської ради, м. Суми

до Публічного акціонерного товариства "Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання ім. М.В. Фрунзе", м. Суми

про стягнення 13023,11 грн.-,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Сумської області від 28.07.2015 по справі №920/632/15 (колегія судді у складі: головуючий суддя Джепа Ю.А., суддя Жерьобкіна Є.А., суддя Моісеєнко В.М.) в задоволенні позову - відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, Комунальне підприємство "Міськводоканал" Сумської міської ради звернулось до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Сумської області від 28.07.2015 по справі №920/632/15 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В апеляційній скарзі заявник посилається на те, що оскаржуване рішення прийняте з порушенням норм чинного законодавства України і що суд першої інстанції не в повному обсязі з'ясував обставини справи, які мають значення для правильного вирішення господарського спору, неправильно та неповно дослідив докази, що призвело до невідповідності висновків суду обставинам справи, а також на те, що суд невірно застосував норми як матеріального, так і процесуального права, що потягло за собою неправильне вирішення господарського спору та згідно статті 104 Господарського процесуального Кодексу України є підставою для його скасування.

Публічне акціонерне товариство "Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання ім. М.В. Фрунзе" у відзиві на апеляційну скаргу зазначило, що оскаржене рішення ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності і прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, просить розглядати справу без участі його представника.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши в судовому засіданні пояснення представника позивача, дослідивши доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статті 101 Господарського процесуального кодексу України, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 05.01.2006 року між Комунальним підприємством "Міськводоканал" Сумської міської ради (виконавець - позивач у справі) та Публічним акціонерним товариством "Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання ім. М.В. Фрунзе" (споживач - відповідач у справі) було укладено договір на водопостачання та прийом стічних вод з підприємствами, установами, організаціями №3, відповідно до умов якого виконавець бере на себе зобов'язання забезпечувати споживача питною водою та приймати стічні води відповідно до межі розподілу, а споживач зобов'язується своєчасно оплачувати надані йому послуги з водопостачання та водовідведення.

У відповідності до пункту 3.2.2 договору виконавець зобов'язаний надати споживачеві в установленому законодавством порядку інформацію про перелік послуг, їх вартість, загальну суму місячного платежу. А споживач, за умовами пункту 3.4.1 договору зобов'язаний оплатити послуги в установлені договором строки.

Розрахунковим періодом є календарний місяць. Споживач до 10-го числа поточного місяця здійснює передоплату в розмірі 100 відсотків із розрахунку за попередній місяць. Кінцевий розрахунок за послуги з водопостачання та водовідведення споживач проводить до 5 числа наступного місяця (пункт 4.2 договору).

У разі несвоєчасного перерахування коштів споживачем за послуги водопостачання та водовідведення стягується пеня в розмірі 2% від суми заборгованості за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період за який нараховується пеня.

Договір укладається з 05.01.2006 по 05.01.2009 і вважається щорічно продовженим (але не більше 3-х років), якщо за місяць до закінчення терміну дії не надійде заява однієї із сторін про розірвання договору.

Будь-яких доказів щодо припинення або розірвання договору матеріали справи не містять, в наслідок чого він є діючим до сьогоднішнього часу.

Надалі, зобов'язаними сторонами до договору були внесені зміні та доповнення.

Так, у 2006 році сторони дійшли згоди змінити пункт 4.2 договору, встановивши, що споживач (відповідач у справі) до 10-го числа поточного місяця здійснює передоплату в розмірі 100% із розрахунку за попередній місяць. Кінцевий розрахунок за послуги з водопостачання та водовідведення "Споживач" проводить до 5-го числа наступного місяця, виходячи з діючого тарифу та рахунку, що надається згідно показників лічильників.

01.02.2013 до договору, зобов'язаними сторонами було укладено протокол розбіжностей, згідно якого були внесені зміни до договору, зокрема, пункт 7.1 викладено в наступній редакції: «Договір укладається з 05.01.2006 по 31.12.2014 і вважається щорічно продовженим, якщо за місяць до закінчення терміну його дії не надійде заява однієї із сторін про розірвання договору».

Звертаючись до господарського суду із позовом позивач зазначив, що відповідач в порушення умов договору зобов'язання щодо своєчасної оплати послуг не здійснив, рахунки на оплату послуг сплачував з порушенням строків визначених сторонами у договорі, внаслідок чого, вимагав стягнути із зобов'язаного контрагента штрафні санкцій.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному і об'єктивному дослідженні в судовому засіданні з урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи їх взаємний зв'язок, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга Комунального підприємства "Міськводоканал" Сумської міської ради не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Дослідивши зміст укладеного між сторонами договору, судова колегія дійшла висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором про надання послуг з централізованого водопостачання і водовідведення.

Згідно статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Всі питання пов'язані з постачанням води як питної, так і для технічних потреб, приймання стічних вод тощо здійснюється виключно на підставі договору, який укладається з виконавцем цих послуг та споживачем на основі типового договору.

Порядок користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення населених пунктів України визначається Правилами користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затвердженими наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 27.06.2008 року № 190, які є обов'язковими для всіх юридичних осіб незалежно від форм власності і підпорядкування та фізичних осіб - підприємців, що мають у власності, господарському віданні або оперативному управлінні об'єкти, системи водопостачання та водовідведення, які безпосередньо приєднані до систем централізованого комунального водопостачання та водовідведення і з якими виробником укладено договір на отримання питної води, скидання стічних вод.

Згідно з пункту 3.1 Правил розрахунки за спожиту воду та скид стічних вод здійснюється на основі показів засобів обліку. У разі відсутності у споживача засобів обліку на каналізаційних випусках кількість стічних вод визначається за кількістю води, що надходить з мереж централізованого водопостачання та з інших джерел (пункт 3.14 Правил 190).

Пунктом 3.7 Правил закріплено, що розрахунки за спожиту питну воду та скид стічних вод здійснюються усіма споживачами щомісячно відповідно до умов

договору.

Отже, надання послуг із приймання стічних вод та водопостачання регулюється умовами укладеного між сторонами договору, а вартість таких послуг підлягає оплаті споживачем.

Відповідно до статті 14 Цивільного Кодексу України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором. Зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 Цивільного Кодексу України)

Договір, відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

За статтею 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін); зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до пункту 4.2 договору споживач до 10-го числа поточного місяця здійснює передоплату в розмірі 100 % із розрахунку за попередній місяць. Кінцевий розрахунок за послуги з водопостачання та водовідведення "Споживач" проводить до 5-го числа наступного місяця, виходячи з діючого тарифу та рахунку, що надається згідно показань лічильників.

Однак, до позовної заяви додано протокол розбіжностей, який підписаний уповноваженими представниками сторін, відповідно до пункту 4.2 передбачено, що оплату за спожиті послуги з водопостачання та водовідведення споживач здійснює протягом десяти банківських днів з моменту отримання рахунку від виконавця за розрахунковий період.

Тобто, сторони, своїми діями змінили умови договору та пов'язали початок строку виконання зобов'язання з оплати спожитих послуг з фактом отримання рахунку споживачем (ПАТ "Сумське НВО ім. М.В. Фрунзе").

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується зі статтями 525, 526 Цивільного Кодексу України, відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, належне виконання зобов'язання є виконання зобов'язань, з додержанням вимог і принципів виконання зобов'язання встановленими умовами договору та приписами чинного законодавства.

Статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (стаття 612 Цивільного кодексу України).

Відповідно до пункту 3 статті 220 Господарського кодексу України боржник не вважається таким, що прострочив виконання зобов'язання, поки воно не може бути виконано внаслідок прострочення кредитора.

Суд апеляційної інстанції відзначає, що в розумінні статей 33, 36 Господарського процесуального кодексу України скаржник не надав ані до суду першої інстанції, ані до суду апеляційної інстанції докази які б підтверджували його доводи щодо виконання ним зобов'язань за договором в частині направлення на адресу відповідача рахунків за фактично виконані послуги в сфері водокористування та водовідведення.

При цьому, слід звернути увагу, на те, що за умовами пункту 3.2.2 договору виконавець зобов'язаний надати споживачеві в установленому законодавством порядку, зокрема, інформацію про перелік послуг, їх вартість та загальну суму місячного платежу.

Так, одним із доводів заявника є те, що рахунки на оплату послуг з водокористування та водовідведення приймались посадовими особами ПАТ "СМНВО ім. Фрунзе" про що свідчать підписи його працівників на супровідних листах та рахунках.

Проте, колегія суддів не погоджується з такими твердженнями позивача, оскільки, як свідчить пункт 2.2 посадової інструкції ДИ 242-21-11, яка була запроваджена в дію на підприємстві-відповідача 05.01.2009 наказом №2, обов'язки з приймання вхідної кореспонденції та її реєстрації покладено виключно на інспектора сектору документообігу канцелярії Адміністративного відділу ПАТ "Сумське НВО ім. М.В. Фрунзе".

З матеріалів справи не вбачається, що інспектор сектору документообігу канцелярії Адміністративного відділу ПАТ "Сумське НВО ім. М.В. Фрунзе" отримував від позивача акти виконаних робіт та рахунки на їх оплату. Докази уповноваження інших осіб підприємства-відповідача на отримання поштової кореспонденції матеріали справи не містять.

Однак незважаючи на те, що в матеріалах справи відсутні докази отримання відповідачем рахунків на оплату послуг з водокористування та водовідведення, відповідач не звільнений від обов'язку щодо оплати вартості наданих позивачем послуг.

Так, наявні в матеріалах справи платіжне доручення №8143_7М037 від 22.07.2014, платіжне доручення №9008_8В021 від 08.08.2014, платіжне доручення №10134_8Т03 від 29.08.2014, платіжне доручення №10703_9Н03 від 17.09.2014, платіжне доручення №11152_9Т03 від 29.09.2014 та платіжне доручення №11476_А703 від 07.10.2014 є свідченням проведення відповідачем бухгалтерської операції з оплати наданих позивачем послуг з водокористування та водовідведення за період з червня по серпень 2014 року.

Враховуючи, що позивачем не були виконані умови договору, а саме не були належним чином вручені або надіслані на адресу відповідача рахунки, у зв'язку з чим, як вірно встановлено судом першої інстанції, неможливо встановити дату, коли відповідач повинен оплатити ці рахунки, колегія суддів вважає, що висновки господарського суду Сумської області про не обґрунтованість позовних вимог є цілком обґрунтованими та правомірними.

З огляду на зазначене вище, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення прийняте зі всебічним, повним і об'єктивним розглядом всіх обставин справи в їх сукупності, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, рішення господарського суду Сумської області від 28.07.2015 по справі №920/632/15 прийняте при належному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, без порушення норм матеріального та процесуального права, в зв'язку з чим, апеляційна скарга Комунального підприємства "Міськводоканал" Сумської міської ради не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись статтями 22, 85, 99, 101, пунктом 2, 4 статті 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства "Міськводоканал" Сумської міської ради залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Сумської області від 28 липня 2015 року по справі №920/632/15 залишити без змін.

Постанова набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом 20-ти днів.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 14 вересня 2015 року.

Головуючий суддя Істоміна О.А.

Суддя Гончар Т. В.

Суддя Плужник О.В.