ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"11" вересня 2015 р.Справа № 916/2757/15

Господарський суд Одеської області у складі:

судді Волкова Р.В.

при секретарі судового засідання Кришталь Д.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні господарського суду справу

за позовом: товариства з обмеженою відповідальністю „Торгівельний Дім „РЕЗТЕХ (73036, АДРЕСА_1, )

до відповідача: товариства з обмеженою відповідальністю „Рибоконсервний завод „Дунай (68600, м.Ізмаїл, вул..Портова, 4 А, )

про стягнення 464515,62грн.

за участю:

представника позивача: ОСОБА_1 (за довіреністю).

представника відповідача: ОСОБА_2І (за довіреністю).

ВСТАНОВИВ:

Позивач, товариство з обмеженою відповідальністю „Торгівельний Дім „РЕЗТЕХ, звернувся до господарського суду з позовом до відповідача товариства з обмеженою відповідальністю „Рибоконсервний завод „Дунай, про стягнення 340000грн. основного боргу, 90515,62грн. пені, 34000грн. штрафу.

В обґрунтування своїх вимог посилається на укладання з відповідачем договору поставки № 62 від 02.12.2014, здійснення поставки відповідачу товару за накладними № 481 від 04.12.2014, № 491 від 12.12.2014, № 501 від 19.12.2014 на загальну суму 803868грн., отримання часткової оплати у розмірі 463868грн., виникнення заборгованості у розмірі 340000грн., нарахування відповідачу пені та штрафу за несвоєчасне виконання зобовязань відповідно до умов договору та на інші вказані у позовній заяві та поясненнях обставини.

Відповідач вимоги позивача не визнав, посилаючись на отримання лише однієї партії товару за накладною № 481 від 04.12.2014, повну оплату цього товару, помилковість тверджень позивача про здійснення поставки за накладними № 491 від 12.12.2014 та № 501 від 19.12.2014 в рамках саме договору поставки № 62 від 02.12.2014, відсутність заявок на поставку товару, неузгодженість ціни, невідповідність отриманого товару вимогам щодо якості, та на інші вказані у відзиві та поясненнях обставини.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

Між сторонами був підписаний договір постачання № 62 від 02.12.2014, відповідно до якого позивач взяв на себе зобовязання поставити та передати у власність відповідачу продукцію, а саме, - банки жерстяні циліндричні круглі, а відповідач зобовязався прийняти їх та оплатити (п.1.1 договору).

Відповідач надав до суду видаткові накладні № РН-0000481 від 04.12.2014 на суму 253084грн., № РН-0000491 від 12.12.2014 на суму 271232грн., № РН-0000501 від 19.12.2014 на суму 279552грн. на загальну суму 803868грн. З вказаних накладних лише № РН-0000481 містить підпис та печатку відповідача як отримувача. Дві інших видаткових накладних таких відміток не містять.

Разом з цим, позивачем до суду надані товарно-транспортні накладні № 481 від 04.12.2014 на суму 253084грн., № 491 від 12.12.2014 на суму 271232грн., № 501 від 19.12.2014 суму 279552грн., які містять підписи та печатки як позивача так і відповідача, а також вони містять посилання на вищевказані видаткові накладні як на супровідні документи. Крім того, з пояснень відповідача вбачається, що вказаний позивачем товар до нього надійшов, але не був оплачений внаслідок неналежної якості.

Позивачем також були виставлені рахунки № СФ-0000287 від 04.12.2014, № СФ-0000296 від 12.12.2014, СФ-0000302 від 19.12.2014, дата та сума в яких співпадають відповідно з вищевказаними накладними №№ 481, 491, 501.

Поставлений за вказаними накладними товар оплачувався відповідачем з посиланням на номери вказаних рахунків, при цьому по накладній № 481 від 04.12.2014 був оплачений повністю, а по накладних № 491 від 12.12.2014 та № 501 від 19.12.2014 частково, що підтверджується наданою випискою руху по рахунку позивача. Загальна сума оплати склала 463868грн. Відповідач факт часткової оплати у вказаному розмірі не заперечує.

За таких обставин суд вважає доведеним факт передачі відповідачу передбаченого договором № 62 від 02.12.2014 товару на суму 803868грн. та здійснення його часткової оплати у розмірі 463868грн.

Так, оплата рахунку № СФ-0000287 від 04.12.2014 здійснювалась:

- 09.12.2014 на суму 20000грн.,

- 12.12.2014 на суму 170084грн.,

- 16.12.2014 на суму 63000грн.,

Оплата рахунку № СФ-0000296 від 12.12.2014 здійснювалась:

- 18.12.2014 на суму 12232грн,

- 19.12.2014 на суму 15000грн.,

- 24.12.2014 на суму 100000грн.,

- 18.02.2016 на суму 10000грн.,

- 02.03.2015 на суму 20000грн.,

Оплата рахунку № СФ-0000302 від 19.12.2014 здійснювалась:

- 06.02.2015 на суму 23552грн.,

- 13.02.2015 на суму 30000грн.,

Пунктом 3.3 договору передбачений обовязок відповідача оплатити товар на протязі 10 календарних днів з моменту його отримання.

Зазначений договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань відповідно до ст.175 Господарського Кодексу України.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Сторони приступили до виконання вказаного договору, про що свідчать пояснення сторін та їх фактичні дії з передачі товару та здійснення його часткової оплати.

Посилання відповідача на неякісність товару, та як наслідок на відсутність підстав для його оплати, суд вважає необґрунтованими з наступних підстав.

Відповідно до п.4.4 договору, приймання товару за якістю проводиться відповідачем з моменту одержання його від позивача у наступні терміни:

а) при іногородньому постачанні - не пізніше 20 днів з моменту відвантаження товару;

б) при постачанні товару у межах міста - на протязі 10 днів з моменту відвантаження товару.

Відповідно до відміток у товарно-транспортних накладних, пунктом навантаження є м.Херсон, а пунктом розвантаження м.Ізмаїл, тобто йдеться про іногороднє постачання.

Пунктом 4.5 договору передбачений обовязок відповідача перевірити комплектацію, відсутність ознак ушкодження і псування товару та у випадках їхнього виявлення негайно, до закінчення прийому, письмово заявити про це позивачеві. При відсутності такої заяви товар вважається прийнятим відповідачем.

Пунктом 4.6 договору сторони встановили, що приймання товару за якістю відбувається згідно інструкції № П-7 "Про порядок прийняття продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за якістю".

Виклик представника позивача у разі невідповідності товару вимогам технічних умов за якістю передбачений також пунктом 4.7 договору. Додаткові вимоги до порядку підтвердження неякісності товару також висловлені сторонами у пунктах 4.8 - 4.10 договору.

Відповідно до ч.2 п.16 інструкції № П-7 "Про порядок прийняття продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за якістю" одержувач зобов'язаний викликати для участі в продовженні приймання продукції і складання двостороннього акта представника виробника (відправника) з іншого міста, якщо це передбачено в Основних і Особливих умовах поставки, інших обов'язкових правилах при договорі.

Пунктом 17 інструкції встановлено що саме є обовязковим у повідомленні про виклик. Виходячи з умов договору (п.4.7) виклик представника позивача в такому випадку є обовязковим, а повідомлення у разі виявлення неякісності товару повинно бути зроблено до закінчення прийому у письмовій формі (п.4.5 договору).

Відповідач стверджує, що викликав представника позивача по телефону та електронною поштою, проте доказів такого виклику суду не представив.

Відповідно до ст.33 Господарського процесуального Кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Крім того, не зважаючи на те, що п.18 інструкції передбачає можливість здійснення повідомлення по телеграфу (телефону), суд вважає що слід користуватися умовами договору, в якому сторони конкретизували саме письмову форму такого виклику.

З матеріалів справи вбачається, що перше повідомлення про неякісність товару було зроблене відповідачем лише листом № 88 від 24.07.2015.

Надані відповідачем фотографії також не можуть бути належним доказом неякісності товару, невідомо за яких обставин вони були зроблені та чи мають відношення до позивача. Також вони не спростовують факту порушення відповідачем порядку приймання продукції за якістю.

Крім того, позивачем надані до матеріалів справи відзив відповідача на претензію, датований 17.02.2015, в якому останній визнає наявною заборгованість за поставлений товар та просить відстрочити її сплату. Проте жодного слова щодо неякісності або відмови оплати цей лист не містить. Відсутні такі відомості і у листі відповідача від 10.06.2015 вих.№ 63, в якому відповідач гарантує повне виконання своїх договірних зобовязань.

Враховуючи викладене, порушення відповідачем встановленого договором порядку приймання товару за якістю, та з урахуванням вимог п.4.5 договору, суд вважає безпідставними доводи відповідача щодо отримання неякісного товару та щодо відсутності обовязку стосовно його оплати.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічна норма міститься і в ст.193 ГК України, яка регламентує, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 525 Цивільного Кодексу України забороняє односторонню відмову від зобов'язання або зміну його умов не, якщо інше не встановлено договором або законом.

В порушення наведених вище норм закону, а також умов договору, відповідач свої зобов'язання щодо оплати виконав частково, сплативши лише 463868грн., в звязку з чим склалася заборгованість у розмірі 340000грн.

Позивачем також заявлено до стягнення 34000грн. штрафу. Ця вимога підлягає задоволенню, оскільки ґрунтується на приписах п.6.2 договору, згідно якого у разі порушення умов оплати відповідач повинен сплатити штраф у розмірі 10% від суми простроченої заборгованості.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Невиконання зобов'язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) ст. 610 ЦК України кваліфікує як порушення зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Отже, порушення боржником прийнятих на себе зобов'язань тягне за собою відповідні правові наслідки, які полягають у можливості застосування кредитором до боржника встановленої законом або договором відповідальності.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем також заявлено до стягнення 90515,62грн. пені згідно наданого розрахунку. Стягнення пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за порушення умов оплати передбачено п.6.2 договору.

Відповідно до п. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

Перевіривши розрахунок позивача, суд дійшов до висновку про необхідність задоволення вимог щодо стягнення пені частково у розмірі 88294,24грн. Зменшення викликане помилковим визначенням періоду нарахування пені за накладною № 491 від 12.12.2014 періоду з 22.12.2014 по 30.06.2015, тобто з порушенням встановленого ст. 232 Господарського кодексу України 6-ти місячного строку.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 207, 525, 526, 530, 611, 612, 629 Цивільного Кодексу України, ст. 175, 232 Господарського Кодексу України, 22, 33, 35, 36, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального Кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

1. Задовольнити частково позов товариства з обмеженою відповідальністю „Торгівельний Дім „РЕЗТЕХ (73036, АДРЕСА_1, ) до товариства з обмеженою відповідальністю „Рибоконсервний завод „Дунай (68600, м.Ізмаїл, вул..Портова, 4 А, ) про стягнення 340000грн. основного боргу, 90515,62грн. пені, 34000грн. штрафу.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю „Рибоконсервний завод „Дунай (68600, м.Ізмаїл, вул..Портова, 4 А, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю „Торгівельний Дім „РЕЗТЕХ (73036, АДРЕСА_1, ) 340000грн. основного боргу, 88294,24грн. пені, 34000грн. штрафу, 9 245,88 грн. витрат зі сплати судового збору.

3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Одеського апеляційного господарського суду через Господарський суд Одеської області протягом десяти днів з моменту складення повного рішення. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 16 вересня 2015 р.

Суддя Р.В. Волков