ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

15 вересня 2015 р. Справа № 902/1118/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Автодистриб`юшн ОСОБА_1" (вул. Закревського, 16, м. Київ, 02660)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська Нерудна Компанія" (вул. Лісова, 1, с. Писарівка, Калинівський район, Вінницька область 22407)

про стягнення 15 227,15 грн.

Головуючий суддя Баранов М.М.

При секретарі судового засідання Снігур О.О.

За участю представників сторін:

позивача: ОСОБА_2, представник за довіреністю від 20.07.2015 року;

відповідача: не з'явився.

ВСТАНОВИВ :

Товариство з обмеженою відповідальністю "Автодистриб`юшн ОСОБА_1" звернулось у господарський суд Вінницької області з позовними вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська Нерудна Компанія" про стягнення 15 227,15 грн., в т.ч. 11729,51 грн. основного боргу, 3049,67 грн. пені, 401,05 грн. - 24% річних, 46,92 грн. інфляційного збільшення боргу.

Ухвалою господарського суду Вінницької області від 12.08.2015 року за вказаним позовом порушено провадження та призначено судове засідання у справі №902/1118/15 на 27.08.2015 року.

Представник відповідача в судове засідання 27.08.2015 року не з'явився, пояснень та доказів, витребуваних ухвалою суду від 12.08.2015 року не надав, причин невиконання вимог ухвали суду не повідомив, тому ухвалою суду від 27.08.2015 року розгляд справи відкладено на 15.09.2015 року.

В судове засідання 15.09.2015 року з'явився представник позивача, який позовні вимоги підтримав.

Відповідач в судове засідання не з'явився, доказів та пояснень, витребуваних ухвалами суду від 12.08.2015 року та 27.08.2015 року суду не надав.

Натомість 27.08.2015 року до господарського суду Вінницької області надійшло повідомлення про вручення відповідачу 19 серпня 2015 року (одержувач Шпичак) поштового відправлення з ухвалою суду від 12.08.2015 року.

Також 07.09.2015 року до суду надійшло повідомлення про вручення відповідачу 01 вересня 2015 року (одержувач Шпичак) поштового відправлення з ухвалою суду від 27.08.2015 року.

Разом з тим, відповідачем не подано клопотань, заяв, телеграм, в тому рахунку і щодо перенесення розгляду справи, її відкладення чи неможливості забезпечити участь в судовому засіданні свого представника.

Про поінформованість відповідача щодо наявності в провадженні господарського суду Вінницької області справи № 922/1118/15 свідчать повідомлення про вручення рекомендованих поштових відправлень.

Тому суд вважає, що вжив всі залежні від нього заходи для повідомлення відповідача належним чином про час і місце розгляду судової справи і забезпечення явки останнього в судові засідання для реалізації ним права на судовий захист своїх прав та інтересів

Суд враховує, що статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованою Верховною Радою України (Закон України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР), кожній особі гарантовано право на справедливий і відкритий розгляд при визначенні її громадських прав і обов'язків впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

Враховуючи, що норми ст.ст. 38, 65 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, п.4 ч.3 ст.129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом в межах наданих повноважень створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів.

Проте, відповідач своїм правом на участь у засіданнях суду та наданні письмових або усних пояснень не скористався, а тому, беручи до уваги приписи ч.1 ст.69 ГПК України щодо строків вирішення спору, суд дійшов висновку про розгляд справи за наявними у ній матеріалами, відповідно до приписів ст.75 Господарського процесуального кодексу України.

За відсутності відповідного клопотання від представника позивача, технічна фіксація судового процесу не здійснювалась.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши наявні в ній докази, заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив, що 07.05.2014 року між позивачем - ТОВ "Автодистриб`юшнн ОСОБА_1" та ТОВ "Українська нерудна компанія" було укладено договір поставки №6908-02/2014, відповідно до п. 1.1. якого позивач, як постачальник, зобов'язався поставити та передати відповідачу товар (запчастини та експлуатаційні матеріали), а відповідач зобов'язався прийняти та оплатити його. Товар продається на умовах попередньої оплати або на умовах відстрочення платежу. У разі відстрочення платежу, термін відстрочення платежу зазначається в накладній; товар має бути оплачений не пізніше останнього дня відтермінування включно (п. 2.2 договору).

Позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 15791,22 грн., а саме:

- по накладній № SI від 05.06.2015 року на суму 8123,46 грн. (термін оплати вказано до 12.06.2015 року);

- по накладній № SI від 08.06.2015 року на суму 3014,58 грн. (термін оплати вказано до 15.06.2015 року);

- по накладній № SI від 12.06.2015 року на суму 980,04 грн. (термін оплати вказано до 19.06.2015 року);

по накладній № SI від 12.06.2015 року на суму 3673,14 грн. (термін оплати вказано до 19.06.2015 року);

Поставка товару підтверджується вказаними накладними, рахунками та податковими накладними, долученими до матеріалів справи (а.с. 15-26).

В усіх чотирьох накладних підставою поставки вказано договір поставки № 6908-02/2014 від 07.05.2014 року.

Як зазначає позивач в позовній заяві, 08.06.2015 року, відповідач частково оплатив поставлений товар на суму 4061,73 грн.

Тому сума несплаченого основного боргу склала 11729,49 грн., а не 11729,51 грн., як вказано в позовній заяві.

З врахуванням встановлених обставин справи, суд приходить до наступних висновків.

Стаття 11 Цивільного кодексу України вказує, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Як зазначено в ст.174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таке ж положення містить і ст.173 Господарського кодексу України, в якій зазначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

З моменту укладення сторонами договору поставки № 6908-02/2014 від 07.05.2014 року між ними виникли зобов'язання, які мають елементи правової природи договору поставки.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст.712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

В силу ст.655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст.692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частиною 1 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно зі ст.526 та ч.1 ст.530 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.1 ст.14 та ст.629 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 692 Цивільного кодексу України встановлено обовязок покупця оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобовязаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Пунктом 2.2 договору поставки №6908-02/2014 від 07.05.2014 року передбачено, що у разі відстрочення платежу, термін відстрочення платежу зазначається в накладній. У разі відстрочення платежу, товар має бути оплачений не пізніше останнього дня відтермінування включно. Таким чином, сторонами встановлено період у часі, протягом якого мають бути виконані зобов'язання по оплаті товару.

В силу вимог ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами, відтак, суд вважає, що позов в частині стягнення 11729,49 грн. основного боргу є обґрунтованим. В частині стягнення 0,02 грн. основного боргу позивачу слід відмовити, як заявленому безпідставно.

Посилаючись на 5.2. договору поставки № 6908-02/2014 від 07.05.2014 року, яким передбачено, що в разі прострочення платежу більше трьох календарних днів, покупець сплачує пеню в розмірі 0,5% від суми заборгованості за кожний день прострочення платежу, позивач нарахував та заявив до стягнення 3049,67 грн. пені за 52 дні прострочення за період з 15.06.2015 року по 05.08.2015 року з розрахунку, що сума боргу складає 11729,51 грн., а розмір пені за кожен день прострочення складає 0,5 відсотка від суми заборгованості.

Таким чином, сторони визначили, що покупець сплачує пеню в разі прострочення платежу більше трьох днів, за кожен день прострочення платежу.

Перевіривши правильність нарахування пені, її відповідність вимогам чинного законодавства, суд прийшов до таких висновків.

Згідно зі ст.549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч.6 ст.231 та ч.2 ст.343 Господарського кодексу України, штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором; платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ст.ст.1, 3 ОСОБА_3 України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін; розмір пені, передбачений статтею 1 цього ОСОБА_3, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п.1.7. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 року "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", якщо у договорі або законі не встановлено строку (терміну), у який повинно бути виконано грошове зобов'язання, судам необхідно виходити з приписів частини другої статті 530 ЦК України. Цією нормою передбачено, між іншим, і можливість виникнення обов'язку негайного виконання; такий обов'язок випливає, наприклад, з припису частини першої статті 692 ЦК України, якою визначено, що покупець за договором купівлі-продажу повинен оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього; відтак якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлено інший строк оплати товару, відповідна оплата має бути здійснена боржником негайно після такого прийняття, незалежно від того, чи пред'явив йому кредитор пов'язану з цим вимогу. При цьому передбачена законом відповідальність за невиконання грошового зобов'язання підлягає застосуванню починаючи з дня, наступного за днем прийняття товару, якщо інше не вбачається з укладеного сторонами договору. Відповідні висновки випливають зі змісту частини другої статті 530 ЦК України.

Згідно із п. 9 зазначеної постанови пленуму, якщо у договорі виконання грошового зобов'язання визначається до настання певного терміну, то останнім днем виконання такого зобов'язання вважається день, що передує цьому терміну. Як вбачається з наданих накладних, а саме по накладній № SI від 05.06.2015 року на суму 8123,46 грн. термін оплати вказано до 12.06.2015 року; по накладній № SI від 08.06.2015 року на суму 3014,58 грн. термін оплати вказано до 15.06.2015 року; по накладній № SI від 12.06.2015 року на суму 980,04 грн. термін оплати вказано до 19.06.2015 року; по накладній №SI від 12.06.2015 року на суму 3673,14 грн. термін оплати вказано до 19.06.2015 року.

Як роз'яснено в п. 2.9 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 року "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", за приписом ст.3 ОСОБА_3 України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" та ч.2 ст.343 ГК України розмір пені за прострочку платежу не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня; якщо в укладеному сторонами договорі зазначено вищий розмір пені, ніж передбачений у цій нормі, застосуванню підлягає пеня в розмірі згаданої подвійної облікової ставки.

Перевіркою правильності та обґрунтованості розрахунку пені, який міститься в позовній заяві, за допомогою калькулятора системи "Ліга:Закон ОСОБА_3" судом встановлено, що:

- по накладній № SI від 05.06.2015 року на суму 8123,46 грн. (в якій термін оплати вказано до 12.06.2015 року), з врахуванням здійсненої відповідачем 08 червня 2015 року часткової проплати на суму 4061,73 грн., позивач має право вимагати сплати 347,19 грн. пені, виходячи з розміру подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення платежу, за вказаний ним у позові період з 15.06.2015 року по 05.08.2015 року та залишку несплаченого боргу в сумі 4061,73 грн.

- по накладній № SI від 08.06.2015 року на суму 3014,58 грн. (в якій термін оплати вказано до 15.06.2015 року), позивач має право вимагати 257,68 грн. пені, виходячи з розміру подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення платежу за період з 15.06.2015 року по 05.08.2015 року та несплаченого боргу в сумі 3014,58 грн.;

- по накладній № SI від 12.06.2015 року на суму 980,04 грн. (в якій термін оплати вказано до 19.06.2015 року), позивач має право вимагати 77,33 грн. пені, виходячи з розміру подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення платежу за період з 19.06.2015 року по 05.08.2015 року та несплаченого боргу в сумі 980,04 грн.;

- по накладній № SI від 12.06.2015 року на суму 3673,14 грн. (в якій термін оплати вказано до 19.06.2015 року), позивач має право вимагати сплати 289,83 грн. пені, виходячи з розміру подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення платежу за період з 19.06.2015 року по 05.08.2015 року та несплаченого боргу в сумі 3673,14 грн.

Таким чином, загальна сума підлягаючої до стягнення пені складає 972,03 грн.

В стягненні 2077,64 грн. позивачу слід відмовити, оскільки, як зазначено вище, розмір пені не може перевищувати розміру подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення.

Позивачем також заявлено до стягнення 401,05 грн. 24% річних за 52 дні прострочення за період з 15.06.2015 року по 05.08.2015 року з розрахунку, що сума боргу складає 11729,51 грн. При цьому позивач посилається на п. 5.3 договору поставки № 6908-02/2014 від 07.05.2014 року, яким передбачено, що на підставі статті 625 ЦК України сторони домовились, що у разі прострочення грошового зобов'язання, боржник, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також штраф у розмірі 24 % річних від простроченої суми.

Представник позивача суду пояснив, що пунктом 5.3 договору поставки № 6908-02/2014 від 07.05.2014 року передбачається стягнення 24% річних від простроченої суми, на підставі статті 625 ЦК України, а не штрафу, як це помилково зазначено в договорі. Таким чином, договором встановлено інший розмір процентів.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Також позивачем заявлено до стягнення 24% річних за період з 15.06.2015 року по 05.08.2015 року в сумі 401,05 грн. Суд, перевіривши наданий позивачем розрахунок 24% річних за допомогою калькулятора системи "Ліга: ОСОБА_3", а також на предмет його відповідності вимогам укладеного сторонами договору поставки та чинного законодавства, зокрема, ст.ст. 253-255, 549, 611, 625 ЦК України, ст.ст. 230-231 ГК України, встановив, що вимоги про стягнення 24% річних підлягають задоволенню частково, на суму 388,81 грн., виходячи з того, що: по накладній № SI від 05.06.2015 року на суму 8123,46 грн. (в якій термін оплати вказано до 12.06.2015 року), з врахуванням здійсненої відповідачем 08 червня 2015 року часткової проплати на суму 4061,73 грн., позивач має право вимагати за вказаний ним період з 15.06.2015 року по 05.08.2015 року, виходячи із залишку несплаченого боргу в сумі 4061,73 грн. сплати 24% річних у розмірі 138,88 грн.; по накладній №SI від 08.06.2015 року на суму 3014,58 грн. (в якій термін оплати вказано до 15.06.2015 року) позивач має право вимагати сплати 24% річних в сумі 103,07 грн. за період з 15.06.2015 року по 05.08.2015 року, виходячи з несплаченого боргу в сумі 3014,58 грн.; по накладній №SI від 12.06.2015 року на суму 980,04 грн. (в якій термін оплати вказано до 19.06.2015 року), позивач має право вимагати сплати 24% річних у розмірі 30,93 грн. за період з 19.06.2015 року по 05.08.2015 року, виходячи з несплаченого боргу в сумі 980,04 грн.; по накладній № SI від 12.06.2015 року на суму 3673,14 грн. (в якій термін оплати вказано до 19.06.2015 року), позивач має право вимагати сплати 24% річних у розмірі 115,93 грн. за період з 19.06.2015 року по 05.08.2015 року, виходячи з несплаченого боргу в сумі 3673,14 грн. В стягненні 12,24 грн. 24% річних позивачу слід відмовити.

Позивачем на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, заявлено до стягнення 46,92 грн. втрат від інфляції. Перевіркою правильності нарахування зазначеної суми за допомогою калькулятора системи "Ліга: ОСОБА_3", судом встановлено, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню на суму 28,31 грн., виходячи з суми заборгованості в сумі 7076,31 грн., за товар, отриманий по накладній №SI від 05.06.2015 року на суму 8123,46 грн. (термін оплати вказано до 12.06.2015 року, залишок боргу складає 4061,73 грн.), та по накладній №SI від 08.06.2015 року, в якій термін оплати вказано до 15.06.2015 року, а несплачений борг складає 3014,58 грн.

Отже, позивач має право вимагати сплати інфляційного збільшення боргу в сумі 28,31 грн. за період з 15.06.2015 року по 15.07.2015 року (виходячи з поданої в судовому засіданні заяви про період стягнення інфляційних втрат з 15.06.2015 року по 15.07.2015 року), виходячи з залишку несплаченого боргу в сумі 4061,73 грн. за товар по накладній №SI від 05.06.2015 року та по накладній №SI від 08.06.2015 року, в якій термін оплати вказано до 15.06.2015 року. Щодо боргу за товар, одержаний по накладним № SI та №SI від 12.06.2015 року, то враховуючи, що кінцевий термін оплати в них вказано до 19.06.2015 року, інфляційне збільшення боргу не відбулось. В зв'язку з цим, суд відмовляє у вимогах про стягнення 18,61 грн. втрат від інфляції.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується положеннями ст. 49 ГПК України. Таким чином, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача в сумі 1570,45 грн. пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст.ст. 1, 4-3, 32, 33, 43, 44, 49, 75, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ :

1. Позов задовільнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська Нерудна Компанія" (22407, с. Писарівка Калинівського району Вінницької області, вул. Лісова, 1, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Автодистриб`юшн ОСОБА_1" (02660, м. Київ, вул. Закревського, 16, 2) 11729,49 грн. основного боргу, 972,03 грн. пені, 388,81 грн. - 24% річних, 28,31 грн. втрат від інфляції та 1574,01 грн. відшкодування витрат на судовий збір.

3. В стягненні 0,02 грн. основного боргу, 2077,64 грн. пені, 12,24 грн. 24% річних, 18,61 грн. втрат від інфляції відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

5. Рішення направити сторонам.

Повне рішення складено 18 вересня 2015 р.

Суддя Баранов М.М.

віддрук. 3 прим.:

1 - до справи

2 - позивачу (вул. Закревського, 16, м. Київ, 02660)

3 - відповідачу (вул. Лісова, 1, с. Писарівка, Калинівський район, Вінницька область 22407)