КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" вересня 2015 р. Справа№ 910/9886/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Федорчука Р.В.

суддів: Лобаня О.І.

Майданевича А.Г.

при секретарі судового засідання Іващенко М.М.,

за участю представників сторін:

від позивача: Барда С. Ю. (довіреність від 03.06.2015 № 220/428/д);

від відповідача: Брагінський П. О. (довіреність від 05.01.2015 № 02/2015);

від третьої особи: не з'явився

розглянувши матеріали апеляційної скарги

публічного акціонерного товариства Банк "Контракт"

на рішення господарського суду міста Києва від 23.06.2015

у справі № 910/9886/15 (суддя Полякова К.В.)

за позовом Міністерства оборони України

до публічного акціонерного товариства Банк "Контракт"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - державного підприємства Міністерства оборони України "Харківське УНР"

про стягнення 133 601,14 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 23.06.2015 року у справі № 910/9886/15 позов задоволено повністю та стягнуто з Публічного акціонерного товариства Банк "Контракт" на користь Міністерства оборони України грошові кошти у розмірі 133601,14 грн.

Прийняте рішення судом першої інстанції мотивоване неналежним виконанням позивачем взятих на себе зобов'язань за банківської гарантією №2180/12-ГВ від 27.11.2012 на суму 133601,14 грн., відповідно до якої відповідач взяв на себе безумовні та безвідкличні зобов'язання виплатити Міністерству оборони України суму збитків, спричинених невиконанням (неналежним виконанням) ДП МОУ "Харківське УНР" умов Договору підряду № 303/3/12/129-12 на виконання капітального ремонту військової будівлі (казарми) будинку № 25/47, с. Старичі, Яворівський район, Львівської області (Академія Сухопутних військ Збройних Сил України) у повному обсязі стосовно асортименту, якості, кількості та строків.

Не погодившись із вказаним рішенням, публічне акціонерне товариство Банк "Контракт" подало до Київського апеляційного господарського суду скаргу, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 23.06.2015 року у справі № 910/9886/15.

Апеляційну скаргу скаржник обґрунтував тим, що відповідач виплачує гарантійний платіж лише у випадку неналежного виконання умов договору підряду № 303/3/12/129-12 у повному обсязі, тоді як третя особа частково виконала договір підряду, що вбачається з рішення Господарського суду Харківської області № 922/5127/13. Скаржник зазначає, що позивач не надав належних доказів щодо повноважень особи, яка поставила підпис під вимогою про сплату гарантійної суми. Також скаржник вказав на відсутність доказів, що направлені відповідачу вимоги підпадають під «асигнування за бюджетною програмою 2101020 «Забезпечення діяльності Збройних сил України» за напрямом «Забезпечення призову (прийняття) на військову службу, підготовка військовослужбовців за контрактом». В тому числі скаржник зауважує, що позивач звернувся до суду з позовною заявою поза межами дії гарантії.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 22.07.2015 року у справі № 910/9886/15 апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства Банк "Контракт" прийнято до провадження та призначено розгляд справи на 05.08.2015.

04.08.2015 через відділ діловодства суду позивач подав відзив на апеляційну скаргу в якій зазначив, що внаслідок невиконання договору підряду позивачу було завдано шкоди щодо військової будівлі (казарми) будинку № 25/47, с. Старичі, Яворівський район, Львівської області (Академія Сухопутних військ Збройних сил України), що призвело до порушення бюджетного законодавства. Позивач наголошує, що звертався до відповідача про виплату гарантійного платежу в межах строку дії гарантії з вимогою, яка була підписана уповноваженою особою.

Ухвалою суду від 05.08.2015 відкладено розгляд апеляційної скарги на 07.09.2015.

Представник відповідача в судовому засіданні 07.09.2015 підтримав подану апеляційну скаргу в повному обсязі та просить скасувати рішення першої інстанції.

Представник позивача в судовому засіданні 07.09.2015 заперечив на подану апеляційну скаргу та просить апеляційний суд залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Представник третьої особи в судове засідання 07.09.2015 не з'явився.

Перевіривши матеріали справи, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції встановила наступне.

Як правильно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 03.12.2012 між Міністерством оборони України, в особі начальника Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України Бондаренка В.Б. (замовник, позивач) та Державним підприємством Міністерства оборони України "Харківське УНР" (генпідрядник, третя особа) укладено Договір підряду № 303/3/12/129-12 на виконання капітального ремонту військової будівлі (казарми) будинку № 25/47, с. Старичі, Яворівський район, Львівської області (Академія Сухопутних військ Збройних Сил України) (далі - Договір).

Згідно з п.1.2 Договору, Генпідрядник зобов'язується виконати і здати у 2013 році згідно до договірної ціни та кошторису, роботи з капітального ремонту військової будівлі (казарми) буд. № 25/47, с. Старичі, Яворівського району, Львівської області (Академія Сухопутних військ Збройних Сил України), а замовник зобов'язувався прийняти та оплатити вказані роботи.

На виконання умов спірного Договору, сторони погодили у кошторисі договірну ціну, яка склала 133601,14 грн.

27 грудня 2012 року та 05 вересня 2013 між сторонами були укладені додаткові угоди №№ 1, 2 до основного договору, якими зменшено суму оплати виконаних робіт у 2012 році з 2282500,00 грн. до 684750,00 грн., а також суму оплати відповідних робіт у 2013 році за рахунок спеціального фонду в сумі 2581200,00 грн.

Укладеною між сторонами Додатковою угодою № 2 від 05.09.2013 року до спірного Договору від 03.12.2012 року, пункт 4.1.4 Договору викладено в новій редакції, відповідно до якої, зокрема, генпідрядник зобов'язався використати одержаний від замовника аванс протягом двох місяців після одержання авансу, але не пізніше 25 грудня 2013 року. По закінченню зазначеного терміну не використані суми авансу повертаються замовнику.

Замовником (позивачем) для закупівлі необхідних матеріалів, конструкцій, виробів 09 вересня 2013 року було перераховано на рахунок генпідрядника (відповідача) грошові кошти на загальну суму 774360,00 грн., про що свідчать надані разом з позовною заявою примірники платіжних доручень.

Як вбачається з матеріалів справи, у грудні 2013 року в зв'язку із неналежним виконанням третьою особою своїх договірних зобов'язань в частині несвоєчасного виконання робіт за Договором від 03.12.2012 року та неповернення третьою особою суми здійсненого авансового платежу, Заступник прокурора Центрального регіону з нагляду за додержанням законів України у воєнній сфері в інтересах держави в особі Міністерства оборони України та Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних вил України звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до державного підприємства Міністерства оборони України "Харківське УНР" про стягнення 648541,75 грн. суми основного боргу, 3233,82 грн. штрафних санкцій, 9079,58 пені, 746,27 грн. 3% річних.

Рішенням господарського суду Харківської області від 03.03.2014 р. у справі № 922/5127/13, позов заступника прокурора задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь Міністерства оборони України 648541,75 грн. суми основного боргу, 9079,58 пені, 746,27 грн. 3% річних. В іншій частині вимог було відмовлено.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання рішення господарського суду Харківської області від 03.03.2014 по справі № 922/5127/13 видано наказ та постановою державного виконавця від 08.08.2014 накладено арешт на кошти боржника

Відповідно до ст. 35 Господарського процесуального кодексу України факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

За змістом наведеної норми, неодмінною умовою її застосування є один і той самий склад сторін як у справі, що розглядається господарським судом, так і у справі (або справах) зі спору, що вирішувався раніше, і в якій встановлено певні факти, що мають значення для розглядуваної справи.

Так, преюдиційні факти є обов'язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв'язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.

Норми статті 124 Конституції України визначають обов'язковість виконання усіма суб'єктами прав судового рішення у вказаній справі.

Згідно преамбули та статті 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав та свобод людини, згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25.07.02 року у справі за заявою № 48553/99 "Совтрансавто-Холдінг" проти України", а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28.10.99 року у справі за заявою № 28342/95 "Брумареску проти Румунії" встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

В силу частини 3 статті 4 ГПК України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" згадані судові рішення та зміст самої Конвенції про захист прав та свобод людини є пріоритетним джерелом права для національного суду.

Таким чином, судове рішення від 03.03.2014 р. у справі № 922/5127/13 не може бути поставлене під сумнів, а інші рішення, в тому числі і у даній справі № 910/9886/15, не можуть йому суперечити.

Рішенням суду у справі № 922/5127/13 встановлено факт прострочення виконання відповідачем капітального ремонту та неповернення суми перерахованого авансу в частині невиконаних робіт.

Відповідно до п. 11.2 договору підряду для забезпечення виконання договору генпідрядник надає банківську гарантію (платіжне доручення) на суму 133601,14 грн., щ складає 1% від договірної ціни об'єкта. Термін дії забезпечення становить 3 місяці і 1 день з дня закінчення строку об'єкта в експлуатацію, передбаченому в п. 7.1 договору. При продовженні терміну виконання робіт, термін дії договору та забезпечення продовжується на відповідний термін.

27.11.2012 відповідачем надано банківську гарантію №2180/12-ГВ на суму 133 601,14 грн., відповідно до якої Гарант (відповідач) бере на себе безумовні та безвідкличні зобов'язання виплатити Міністерству оборони України (бенефінцеар, позивач) суму збитків, спричинених невиконанням (неналежним виконанням) принципалом (ДП МОУ "Харківське УНР") (принципал, третя особа) умов Договору у повному обсязі стосовно асортименту, якості, кількості та строків згідно положень Договору, але в будь якому разі суму, що не перевищує 133601,14 грн., протягом 10 (десяти) робочих днів з дня отримання ним: письмової вимоги Бенефіціара з посиланням на цей гарантійний лист за підписами уповноважених осіб, у якій має зазначатися номер і дата договору, сума належна до сплати, за умови, що у вимозі буде вказано, що сума, яку Бенефіціар вимагає сплатити, повинна бути виплачена йому у зв'язку із невиконанням (неналежним виконанням) принципалом умов Договору у повному обсязі стосовно асортименту, якості, кількості та строків згідно положень Договору.

Цей Гарантійний лист дійсний по 02.04.2015.

У зв'язку з простроченням виконання зобов'язань по Договору підряду позивач звертався до відповідача з вимогами щодо здійснення виплати грошових коштів за гарантією, яка надана у забезпечення виконання зобов'язання за договором підряду № 303/3/12/129-12, а саме вимогою від 17.10.2014 за вих. № 303/3/12/703 та вимогою від 04.02.2015 за вих. № 303/3/12/103. До зазначених вимог позивачем також надано: 1. Копія договору підряду на виконання капітального ремонту військової будівлі (казарми) будинку № 25/47, с. Старичі, Яворівський район, Львівської області (Академія Сухопутних військ Збройних Сил України) від 03.12.12 № 303/3/12/129-12 з додатками; 2. Копія додаткової угоди № 1 від 27.12.2012 до Договору; 3. Копія додаткової угоди № 2 від 05.09.2013 до Договору; 4. Копія додаткової угоди № 3 від 04.12.2013 до Договору; 5. Копія додаткової угоди № 4 від 23.12.2013 до Договору; 6. Копія гарантії від 27.11.2012 № 2180/12-ГВ на суму 133 601,14 грн., наданої Публічним акціонерним товариством Банком "Контракт"; 7. Копія акту звіряння розрахунків між сторонами за Договором від 31.12.2013; 8. Копія рішення Господарського суду Харківської області від 03.03.2014 у справі № 922/5127/13; 9. Копія наказу Господарського суду Харківської області від 25.03.2014 №922/5127/13; 10. Копія постанов від 08.08.2014 ВП № 43167728 про арешт коштів боржника та від 08.08.2014 ВП 43167728 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Позивач звернувся до відповідача з вимогою щодо здійснення виплати грошових коштів за гарантією в межах строку дії гарантії.

Проте, відповідач листами від 11.11.2014 № 16/03-5462 та № 16/03-754 від 25.02.2015 направив заперечення на вимогу позивача, в яких, посилаючись на ст. 560, 563, 565 Цивільного кодексу України, вказує на неможливість здійснення виплати суми гарантії, що зумовило звернення позивачем з позовом до Господарського суду м. Києва про стягнення з відповідача суми банківської гарантії.

Відповідно до статті 200 Господарського кодексу України встановлено, що гарантія є специфічним засобом забезпечення виконання господарських зобов'язань шляхом письмового підтвердження (гарантійного листа) банком, іншою кредитною установою, страховою організацією (банківська гарантія) про задоволення вимог управненої сторони у розмірі повної грошової суми, зазначеної у письмовому підтвердженні, якщо третя особа (зобов'язана сторона) не виконає вказане у ньому певне зобов'язання, або настануть інші умови, передбачені у відповідному підтвердженні.

Згідно статті 560 Цивільного кодексу України за гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов'язку. Гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Зобов'язання гаранта перед кредитором не залежить від основного зобов'язання (його припинення або недійсності), зокрема і тоді, коли в гарантії міститься посилання на основне зобов'язання. (ст. 562 Цивільного кодексу України).

Статтею 563 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого гарантією, гарант зобов'язаний сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії. Вимога кредитора до гаранта про сплату грошової суми відповідно до виданої ним гарантії пред'являється у письмовій формі. До вимоги додаються документи, вказані в гарантії. У вимозі до гаранта або у доданих до неї документах кредитор повинен вказати, у чому полягає порушення боржником основного зобов'язання, забезпеченого гарантією. Кредитор може пред'явити вимогу до гаранта у межах строку, встановленого у гарантії, на який її видано. Кредитор не може передавати іншій особі право вимоги до гаранта, якщо інше не встановлено гарантією.

Гарантія - це спосіб забезпечення виконання зобов'язань, відповідно до якого банк-гарант приймає на себе грошове зобов'язання перед бенефіціаром (оформлене в письмовій формі або у формі повідомлення) сплатити кошти за принципала в разі невиконання останнім своїх зобов'язань у повному обсязі або їх частину в разі пред'явлення бенефіціаром вимоги та дотримання всіх вимог, передбачених умовами гарантії. (п.2 розділу 1 Положення Національного банку України від 15.12.2004 № 639 "Про затвердження Положення про порядок здійснення банками операцій за гарантіями в національній та іноземних валютах").

Одержана вимога/повідомлення бенефіціара або банку бенефіціара є достатньою умовою для банку-гаранта (резидента) сплатити кошти бенефіціару за гарантією, якщо вимога/повідомлення та документи, обумовлені в гарантії, відповідатимуть умовам, які містяться в наданій гарантії, а також отримані банком-гарантом (резидентом) протягом строку дії гарантії і способом, зазначеним у гарантії. (п.2 глави 4 розділу 2 Положення Національного банку України від 15.12.2004 № 639 "Про затвердження Положення про порядок здійснення банками операцій за гарантіями в національній та іноземних валютах")

З огляду на зазначене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що банківською гарантією 27.11.2012 забезпечувалося належне виконання третьою особою договору підряду, в тому числі забезпечувалися ризики пов'язані з невиконання робіт по договору, що призвело до необхідності звернення позивача щодо повергнення суми невикористаного авансу.

З листів відповідача від 11.11.2014 № 16/03-5462 та № 16/03-754 від 25.02.2015 апеляційний суд не вбачає з яких саме підстав було відмовлено позивачу у виплаті банківської гарантії та в якій частині вимоги про виплату банківської гарантії не відповідають чинному законодавству.

Приписами статті 526 ЦК України встановлюються загальне правило виконання зобов'язання, а саме - зобов'язання має виконуватися належним чином. Саме належне виконання зобов'язання означає досягнення тієї мети, яку сторони ставили перед собою, вступаючи у зобов'язання. Належне виконання тягне за собою припинення зобов'язання.

Отже, часткове виконання зобов'язання за договором підряду, як то зазначає відповідач, не може вважатися належним виконанням зобов'язання, оскільки не призводить до досягнення тієї мети, яку сторони ставили перед собою, вступаючи у зобов'язання, що свідчить про наявність неналежного виконання зобов'язання за договором, у забезпечення якого надано гарантію.

Із аналізу статті 561 Цивільного кодексу України слідує, що у разі незадоволенні вимог бенефіціара у добровільному порядку, кредитор вправі звернутися до суду із позовом до гаранта і після спливу строку дії гарантії, вказаного в договорі. Необхідною умовою подання позову при цьому буде наявність письмової вимоги, пред'явленої бенефіціаром у межах строку дії гарантії.

Так, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що письмові вимоги від 17.10.2014 та від 04.02.2015 за гарантією від 27.11.2012 № 2180/12-ГВ направлені відповідачу протягом терміну її дії, який за умовами гарантії є дійсним по 02.04.2015 року включно.

Із матеріалів справи вбачається, що до письмової вимоги від 04.02.2015 за вих. № 303/3/12/103 направленої на адресу відповідача, додано належним чином завірену копію довіреності від 15.01.2015 № 220/72/д, виданої Міністром оборони України генерал-полковником Полтораком С.Г. па ім'я Грузинської Яни Олександрівни, начальника Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України.

З довіреності вбачається, що довіритель зокрема уповноважив Грузинську Я.О. правом укладати договори підряду, підписувати від імені Міністерства оборони України відповідні документи та вчиняти інші дії, пов'язані з виконання довіреності. Аналогічна довіреність видана й на 2014 рік.

На підтвердження того, що виконання капітального ремонту військової будівлі (казарми) будинку № 25/47, с. Старичі, Яворівський район, Львівської області (Академія Сухопутних військ Збройних Сил України) підпадає під «асигнування за бюджетною програмою 2101020 «Забезпечення діяльності Збройних сил України» за напрямом «Забезпечення призову (прийняття) на військову службу, підготовка військовослужбовців за контрактом» свідчить текст Довіреності № 220/557/д від 05.10.2012 видана Бондаренку В. Б. на підставі якої була укладена додаткова угода № 1 до договору підряду.

З огляду на зазначене, на час підписання вимог про сплату банківської гарантії у Грузинської Я.О. були належні повноваження на підписання вказаних вимог.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку щодо безпідставності посилання відповідача на відсутність у нього обов'язку здійснення виплати грошових коштів за гарантією.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Отже, враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що рішення господарського суду міста Києва від 23.06.2015 у справі № 910/9886/15 відповідає обставинам справи, є законним та обґрунтованим, а тому не підлягає скасуванню. У зв'язку з цим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Судовою колегією встановлено відсутність належних доказів щодо обставин, передбачених ст. 104 Господарського процесуального кодексу України, які підтверджували б наявність підстав для задоволення апеляційної скарги.

В той же час, доводи скаржника зводяться до намагань надати їм перевагу над встановленими судом першої інстанції обставинами, та переоцінити ці обставини, що не впливає на результат розгляду справи.

Керуючись статтями 33, 34, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства Банк "Контракт" на рішення господарського суду міста Києва від 23.06.2015 у справі № 910/9886/15 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 23.06.2015 у справі № 910/9886/15 залишити без змін.

3. Справу № 910/9886/15 повернути до господарського суду міста Києва.

4. Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття.

5. Постанову Київського апеляційного господарського суду може бути оскаржено протягом 20 днів до Вищого господарського суду України у порядку, передбаченому ст. 109 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Р.В. Федорчук

Судді О.І. Лобань

А.Г. Майданевич