РІШЕННЯ

"24" лютого 2015 р.Справа № 921/12/15-г/10

Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Півторака М.Є.

За участю секретаря судового засідання Клим Т.П.

розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Державного підприємства "Державний резервний насіннєвий фонд України" м. Київ, вул. Ямська, 32, ;

до відповідача: Приватного підприємства "ПСП "Аметист", с. Полупанівка, пров. Бригадний, 2, Підволочиського району, Тернопільської області, ;

про стягнення 7 629,02 грн. штрафу

За участю представників:

Позивача: не прибув;

Відповідача: не прибув;

За відсутністю відповідного клопотання сторін технічна фіксація судового процесу не здійснюється.

Суть справи: Державне підприємство "Державний резервний насіннєвий фонд України", м. Київ, вул. Ямська, 32, 03038 подало до господарського суду Тернопільської області позов і просить стягнути з Приватного підприємства "ПСП "Аметист", с. Полупанівка Підволочиського району Тернопільської області заборгованість в сумі 33 059.07 грн.; з яких: 25 430,05 грн. сума основного боргу; 7 629,02 грн. - штрафу; відшкодування понесених судових витрат просить покласти на відповідача.

В обґрунтування заявлених вимог позивач надав суду Договір №5-21 від 27.08.2013р.; видаткову накладну № РН-5-19 від 77.09.2013р.; довіреність на отримання товару №54 від 17.09.2013р.; інші документи, які знаходяться в матеріалах справи.

Посилається на приписи статей 173, 174 Господарського кодексу України 549, 610, 611, 629 ЦК України.

Ухвалою суду від 12 січня 2015 року порушено провадження у справі №921/12/15-г/10 та призначено судове засідання о 14 год. 15 хв. 27 січня 2015 року.

Ухвала суду про призначення судового засідання була направлена сторонам по справі рекомендованою кореспонденцією за адресами, вказаними у позовній заяві.

У судове засідання 27.01.2015 року представник відповідача не прибув, заперечень щодо заявлених позивних вимог суду не надав, а тому розгляд справи було відкладено до 11 год. 09 лютого 2015 року.

У судове засідання 09.02.2015 року представник відповідача повторно не прибув, а тому розгляд справи було відкладено до 14 год. 45 хв. 24.02.2015 року в порядку статті 77 ГПК України.

17 лютого 2015 року Державне підприємство "Державний резервний насіннєвий фонд", м. Київ подало до суду заяву № 138-2/1-03/196 (вх. № 6710 від 24.02.2015 року) про зменшення позовних вимог і просить стягнути з відповідача на його користь 7 629,02 грн. штрафу згідно п. 4.2. договору, 1 827,00 грн. сплаченого судового збору та вказує, що ПП ПСП "Аметист" здійснило повний розрахунок за поставлене насіння за договором поставки від 27 серпня 2013 року № 5-21 у розмірі 25 430,058 грн. та надало документи , які підтверджують проведення розрахунків між сторонами.

Стверджує , що станом на 15.02.2015 року борг у відповідача відсутній.

Разом з тим вважає , що відповідач порушив умови договору, а тому повинен сплатити штраф у розмірі 30% від залишку заборгованості відповідно до п. 4.2. Договору, що становить 7 629,02 грн.

Згідно частини четвертої статті 22 Господарського процесуального кодексу України позивач у справі вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Заява Державного підприємства "Державний резервний насіннєвий фонд", м. Київ про зменшення розміру позовних вимог вх. № 6710 від 24.02.2012 року заявлена позивачем в порядку статті 22 ГПК України, відповідає вимогам вказаної статті та приймається судом до розгляду.

Листом № 14 від 19.02.2015 року (вх. № 6731 від 24.02.2015 року) приватне підприємство "ПСП "Аметист" повідомило, що розрахунок за отримане насіння провело у грудні 2014 року повністю, а також сплатило позивачу судовий збір та надало суду копії платіжних доручень № 159 від 30 грудня 2014 року на суму 24 630,00 грн. та платіжне доручення № 15 від 10.02.2015 року на суму 1 827,00 грн..

Просить суд не стягувати з підприємства штрафні санкції, враховуючи складне економічне становище у звязку з підготовкою до весняно-польових робіт: придбання насіння, міндобрив, дизпалива та інших товарно-матеріальних цінностей .

Причиною несвоєчасного розрахунку з позивачем є затримка розрахунків Радехівського цукрового заводу за зданий цукровий буряк з ПП "ПСП "Аметист".

В судовому засіданні 15.11.2013 року було оголошено вступну та резолютивну частину рішення в порядку статті 85 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, господарський суд встановив наступне:

Згідно ст. 1 ГПК України право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів мають підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність і в установленому порядку набули статусу субєкта підприємницької діяльності. Майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями (ч. 1 ст. 179 Господарського кодексу України).

Державне підприємство "Державний резервний насіннєвий фонд України", місцезнаходження органів управління якого м Київ, вул. Ямська, 32 є юридичною особою, яке зареєстроване в установленому законом порядку та включене до ЄДРПОУ, ідентифікаційний код 30518866, що підтверджується Відомостями з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій від 08.10.2014р., а тому наділене правом на звернення до суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Відповідно до статті 54 Господарського процесуального кодексу України, звертаючись з позовом до господарського суду, позивач самостійно визначає в позові предмет позову та його підстави, тобто, ті обставини, якими він обґрунтовує поданий позов; розглядаючи справу, господарський суд не може вийти за межі зазначених у позові предмету та підстав, за винятком випадків, прямо передбачених процесуальним законодавством.

Державне підприємство "Державний резервний насіннєвий фонд України", визначило предметом позову (з врахуванням заяви № 138-2/1-03/196 від 17.02.2015 року) стягнення з приватного підприємства "ПСП "Аметист", с. Полупанівка 7 629,02 грн. штрафу.

Вказавши відповідачем у справі Приватне підприємство "ПСП "Аметист" ДП "Державний резервний насіннєвий фонд" вважає, що вказана юридична особа порушила її права.

Згідно ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між субєктом господарювання та іншими учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один субєкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший субєкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку.

Частиною 1 статті 175 Господарського кодексу України майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

В силу ст. 11 ЦК України цивільні права і обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (частина 1 ст. 202 ЦК України).

За змістом приписів статей 205 та 206 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом, однак, усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність.

Відповідно до статті 181 ГК України допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, тощо, а також підтвердженням прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальної вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Позивач вважає, що між ним і відповідачем у справі виникли зобовязання з договору поставки, згідно якого, в силу ст. 712 Цивільного кодексу України, продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або у інших цілях, не повязаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним и використанням, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобовязаний оплатити товар після прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

У судовому засіданні встановлено, що між сторонами по справі 27 серпня 2013 року було укладено Договір поставки насіння №5-21, в порядку та на умовах якого, Постачальник зобовязується передати у власність Покупця насіння сільськогосподарських рослин, а Покупець зобовязується прийняти це насіння та оплатити його вартість відповідно до умов, вказаних у договорі (п. 1.1. Договору).

Згідно пункту 2.1.1 Постачальник зобов'язується передати у власність Покупця протягом 10 (десяти) днів після виконання ним п.3.2.1 даного договору та після укладення договору застави і страхування предмету застави Насіння озимої пшениці "Вінничанка" еліта у кількості 12,0т. по ціні 32 00 грн.

Пунктом 3.1 сторони встановили, що загальна вартість Договору становить 38 400,05 грн., у тому числі ПДВ 64 00,01 грн.

На виконання умов Договору №5-21 від 27.08.2013 року ДП "Державний резервний насіннєвий фонд України" поставило відповідачу товарно-матеріальні цінності, а Приватне підприємство "ПСП "Аметист" отримало товар на суму 38 400 грн. (пшениця озима "Вінничанка" еліта в кількості 12 тонн), що підтверджується видатковою накладною №РН-5-19 від 17.09.2013р. з підписом уповноваженої особи відповідача на накладній.

Уповноваженою особою відповідача на отримання товару виступив ОСОБА_1 згідно Довіреності №54 від 17.09.2013 року.

Пунктом 3.2. Договору було затверджено графік розрахунків за поставлене насіння, згідно якого Покупець зобовязувався провести розрахунок за отриманий товар поетапно:

- суму у розмірі 11520,00 грн. на умовах 100% передоплати;

- суму у розмірі 26880,05 грн. сплачує згідно графіку, з остаточним розрахунком до 01 вересня 2014 року.

Отже, відповідач у справі зобовязувався провести остаточний розрахунок з Постачальником до 01 вересня 2014 року.

Станом на 09 вересня 2014 року ПП "ПСП "Аметист" свої зобовязання відповідно до умов Договору виконало частково, а саме оплатило на р/рахунок позивача 12 970,00 грн.; борг в сумі 25 430,05 грн. був непогашений.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. З наведеною правовою нормою кореспондуються і положення ч.1 ст. 193 ГК України.

У відповідності до статті 193 Господарського кодексу України субєкт господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До вимог господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з врахуванням особливостей, передбачених господарським кодексом України.

У відповідності до ст. 509 Цивільного Кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України, в силу господарського зобовязання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Беручи до уваги доводи позивача, оцінені докази, суд дійшов висновку про те, що, між позивачем та відповідачем виникли зобовязання з договору поставки, згідно якого, в силу ст. 712 ЦК України, продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк (строки) товари у власність покупця для виконання його підприємницької діяльності або в інших цілях, не повязаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобовязується прийняти товар та сплатити за нього певну грошову суму, що підтверджується документами, копії яких знаходяться у матеріалах справи.

Пунктом 1 статті 202 Господарського кодексу України встановлено, що господарські зобовязання припиняються: виконанням, проведеним належним чином; зарахуванням зустрічної однорідної вимоги або страхового зобовязання; у разі поєднання управленої та зобовязаної сторін в одній особі; за згодою сторін; через неможливість виконання та в інших випадках, передбачених цим Кодексом або іншими законами.

Державне підприємство "Державний резервний насіннєвий фонд", м. Київ надало суду копії платіжних доручень про перерахування відповідачем на його рахунок коштів, а саме: № 28 від 02 вересня 2013 року на суму 11 520,00 грн. ; № 302 від 24.10.2013 року на суму 200,00 грн.; № 71 від 28.11.2013 року на суму 200,00 грн. ; № 90 від 12.12.2013 року на суму 200 грн. ; № 27 від 24.01.2014 року на суму 200,00 грн.; № 52 від 24.02.2014 року на суму 200,00 грн.; № 20 від 20.03.2014 року на суму 200,00 грн.; № 53 від 28 квітня 2014 року на суму 250,00 грн. ; № 79 від 02.06.2014 року на суму 200,00 грн.; № 36 від 23.07.2014 року на суму 600,00 грн.; № 159 від 30.12.2014 року на суму 24 630,00 грн..

Пунктом 1 статті 692 ЦК України встановлено, що покупець зобовязаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзподільних документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Отже, останній платіж ПП "ПСП "Аметист" здійснило 30 грудня 2014 року, перерахувавши на рахунок позивача 24 630,00 грн., чим порушило п.3.2. Договору.

Ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України визначено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим кодексом, іншими законами та договором.

Статтею 209 ЦК України встановлено, що особа, яка не виконала зобовязання або виконала його неналежним чином несе майнову відповідальність на умовах, передбачених законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського Кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Згідно з ч. 4 статті 231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Відповідно до ст. 610,611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

В силу статей 546-551 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Виконання зобовязання (основного зобовязання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. При цьому, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пеня, як неустойка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання і її розмір (ч.2 ст. 551 ЦК України) встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання (ч. 2 ст. 549 ЦУК України).

Штрафні санкції за порушення зобовязання застосовуються у розмірі, передбаченому сторонами у договорі (ч. 4, 6 ст. 231 Господарського кодексу України).

Так, відповідно до п. 4.2. Договору сторони встановили, що за несвоєчасне проведення розрахунків у відповідності до розділу 3 договору Покупець сплачує постачальнику штраф в розмірі 30 % від всього залишку заборгованості.

Розглянувши представлений розрахунок, суд вважає вимоги позивача в частині стягнення 7 629,02 грн. штрафу (25 430,05 грн. боргу х 30%), обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволення.

Враховуючи вищенаведені обставини, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги Державного підприємства "Державний резервний насіннєвий фонд України" ґрунтуються на вимогах чинного законодавства,підтверджуються належними та допустимими доказами, а відтак підлягають до задоволення.

Відшкодування судового збору покладається судом на відповідача: Приватне підприємство "ПСП "Аметист", згідно приписів ст.ст. 44,49 Господарського процесуального кодексу України, але враховуючи його сплату відповідачем згідно платіжного доручення №15 від 10 лютого 2015 року в сумі 1 827,00 грн. не стягується.

На підставі наведеного, керуючись ст. 129 Конституції України, ст. ст. 1, 2, 32, 33, 43, 54, 82, 84,85, 116, 117 ГПК України, ст.ст. 20, 193,202,232 Господарського Кодексу України, ст. ст. 11,207, 241,546, 625, 712 Цивільного Кодексу України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

1.Позов задовольнити.

2.Стягнути з Приватного підприємства "ПСП "Аметист" с. Полупанівка, пров. Бригадний, 2, Підволочиського району, Тернопільської області, ідентифікаційний код 32146891 на користь Державного підприємства "Державний резервний насіннєвий фонд України", м. Київ, вул. Ямська, 32, ідентифікаційний код 30518866 7 629,02 грн. штрафу. Видати наказ.

3.Рішення набуває законної сили в десятиденний строк з дня його прийняття (підписання).

На рішення суду, яке не набрало законної сили, сторони мають право подати апеляційну скаргу, а прокурор - апеляційне подання, протягом десяти днів з дня підписання рішення, через місцевий господарський суд.

4.Наказ видати стягувачеві після набрання рішенням законної сили.

5.Повне рішення складене та підписане 28 лютого 2015 року.

Суддя М.Є. Півторак