РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.09.2015Справа №910/17525/15

За позовом Військового прокурора Білоцерківського гарнізону в інтересах держави в особі Державної прикордонної служби України в особі Військової частини НОМЕР_1
До Товариства з обмеженою відповідальністю «Альфа-Контракт»
Про стягнення 46 160,44 грн.
Суддя Ващенко Т.М.
Представники учасників судового процесу:
Від прокуратури: Дубченко О.В. посвідчення № 035307 від 31.08.15.
Від позивача: Пигиця С.Г. представник за довіреністю № 14/759 від 21.04.15.
Від відповідача: не з`явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Військовий прокурор Білоцерківського гарнізону звернувся до Господарського суду з позовом в інтересах держави в особі Державної прикордонної служби України в особі Військової частини НОМЕР_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Альфа-Контракт» про стягнення 46 160,44 грн.
Позовні вимоги обґрунтовано порушенням відповідачем умов Договору № 27-14 від 11.03.14. щодо строку поставки продукції.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.07.15. порушено провадження у справі № 910/17525/15 та призначено її до розгляду на 20.08.15.
20.08.15. позивачем через відділ діловодства суду було подано письмові пояснення по справі.
В судовому засіданні 20.08.15. прокуратурою було подано заяву, відповідно до якої прокуратура просить суд стягнути з відповідача на користь позивача 46 160,44 грн., а саме: 23 347,30 грн. пені та 22 813,14 грн. штрафу.
Судом встановлено, що матеріально-правова вимога викладена у позові та підстави позову залишились незмінними, а тому розгляд справи здійснюється щодо вимог заявлених у позові з урахуванням зазначеної заяви.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.08.15. на підставі ст. 77 ГПК України розгляд справи було відкладено на 08.09.15.
В судовому засіданні 08.09.15. прокуратурою підтримано свої позовні вимоги.
Позивачем в судовому засіданні 08.09.15. підтримано позовні вимоги прокуратури.
Відповідач в судове засідання 08.09.15. повторно не з`явився, письмового відзиву на позов та контррозрахунку ціни позову не надав, вимоги попередніх ухвал суду в даній справі не виконав, заяв чи клопотань не подав і не надіслав, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином.
Відповідно до п. 3.9. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з`явилися у засідання.
Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.
За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв`язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.
У випадку нез`явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору (п. 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції).
Зважаючи на те, що неявка представника відповідача не перешкоджає всебічному, повному та об`єктивному розгляду всіх обставин справи, враховуючи предмет спору, а також доказове наповнення матеріалів справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.
При цьому, оскільки суд відкладав розгляд справи, надаючи можливість учасникам судового процесу реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд, враховуючи процесуальні строки розгляду спору, встановлені ст. 69 ГПК України, не знаходить підстав для повторного відкладення розгляду справи.
За результатами дослідження доказів, наявних в матеріалах справи, суд в нарадчій кімнаті, у відповідності до ст. ст. 82-85 ГПК України, ухвалив рішення у справі № 910/17525/15.
В судовому засіданні 08.09.15. судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників прокуратури та позивача, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до з п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про прокуратуру», на прокуратуру України покладено функції представництва інтересів держави в суді.
Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про прокуратуру», органи прокуратури України вживають заходів до усунення порушень закону, від кого б вони не виходили, поновлення порушених прав і притягнення у встановленому законом порядку до відповідальності осіб, які допустили ці порушення.
Приписами ст. 20 Закону України «Про прокуратуру», визначено що при здійсненні прокурорського нагляду за додержанням і застосуванням законів прокурор має право звертатись до суду в передбачених законом випадках.
Статтею 121 Конституції України на органи прокуратури України покладено функції представництва інтересів громадян та держави в судах.
Відповідно до ст. 36-1 Закону України «Про прокуратуру», представництво прокуратурою інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні прокурорами від імені держави процесуальних та інших дій, спрямованих на захист у суді інтересів громадянина або держави у випадках, передбачених законом. Підставою представництва в суді інтересів держави є наявність порушень або загрози порушень інтересів держави. За наявності підстав, передбачених частинами другою - четвертою цієї статті, з метою представництва громадянина або держави прокурор має право в порядку, передбаченому процесуальним законом: звертатися до суду з позовами (заявами, поданнями); вступати у справу, порушену за позовами (заявами, поданнями) інших осіб, на будь-якому етапі розгляду; ініціювати перегляд судових рішень, у тому числі у справі, порушеній за позовом (заявою, поданням) іншої особи; брати участь у розгляді справ. Обираючи форму представництва, передбачену частиною п`ятою цієї статті, прокурор визначає, в чому полягає порушення або загроза порушення інтересів держави чи громадянина, обґрунтовує необхідність їх захисту.
На підставі зазначених положень Військовий прокурор Білоцерківського гарнізону звернувся з даним позовом до суду.
11.03.14. між позивачем (далі Покупець) та відповідачем (далі Постачальник) було укладено Договір № 27-14 (далі Договір), відповідно до умов якого (п. 1.1) Постачальник зобов`язався передати Замовнику у власність код 10.61.3 крупи, крупку, гранули та інші продукти з зерна зернових культур (крупу рисову, гречану) (далі товар), якість, кількість,асортимент і ціна якого зазначені в специфікації, яка є невід`ємною частиною Договору (додаток 1), а Замовник зобов`язався прийняти товар та оплатити на умовах Договору.
Відповідно до п. 3.1 Договору, загальна сума Договору складає 696 351,82 грн. в т.ч. ПДВ.
Строк дії Договору сторонами погоджено п. 10.1 з моменту підписання і діє до 31.12.14.
Згідно з п. 5.2 Договору строк поставки товару за Договором до товароодержувача складає п`ятнадцять робочих днів з моменту подання заявки Замовником.
Заявкою № 46-14 від 06.08.14. на постачання продовольства за Договором позивач звернувся до відповідача, шляхом її направлення електронною поштою. Вказана заявка була прийнята відповідачем до виконання 06.08.14. Зазначеного відповідачем не спростовано.
В порушення умов Договору відповідачем здійснені поставки за Договором з порушенням строку поставки, встановленого Договором.
Додатковою угодою № 2 від 03.11.14. до Договору сторони дійшли згоди розірвати Договір.
Пунктом 2 зазначеної додаткової угоди сторони погодили, що з моменту набрання чинності цією угодою зобов`язання сторін, що виникли з Договору, припиняються, і сторони не вважають себе пов`язаними будь-якими правами та обов`язками, що виникли з Договором, за винятком сплати штрафних санкцій Замовнику за порушення строків поставки товару з боку Постачальника на умовах Договору станом на момент розірвання угоди.
Позивач, звертаючись до суду з позовом, проситься стягнути з відповідача 23 347,30 грн. пені та 22 813,14 грн. штрафу за порушення умов Договору щодо строку поставки продукції.
Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.12. «Про судове рішення» рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з`ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.
Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Згідно зі ст. ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
Відповідач своїм правом на подачу письмового відзиву не скористався, жодних доказів на обґрунтування своє правової позиції у справі не надав.
Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.
Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Аналогічні положення містяться і в Господарському кодексі України.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договорів, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
Приписами ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України встановлено, що в силу зобов`язання одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
За своєю правовою природою укладений між сторонами Договір є договором поставки.
Відповідно до ч. 1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб.
Відповідно до ст. 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.
Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Як відзначалось судом, між сторонами було укладено Договір та погоджено Специфікацію з встановленими і погодженими сторонами термінами та характеристиками поставки.
Як вбачається з наданих позивачем до матеріалів справи видаткових накладних та актів приймання-передачі товару для перевезення, товар відповідачем позивачу було поставлено з порушенням термінів, встановлених Договором.
Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.
Так, ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України передбачено господарсько-правову відповідальність учасників господарських відносин, яку останні несуть за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.
Господарськими санкціями ст. 217 Господарського кодексу України визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки, як-то відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.
Штрафні санкції визначаються ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України як господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Згідно з п. 7.3 Договору, за порушення строку поставки товару, зазначеного в п. 5.2 Договору, Постачальник сплачує Замовнику пеню в розмірі 0,1 % вартості недопоставленого товару за кожен день прострочення поставки. За прострочення поставки понад 30 календарних днів додатково стягується штраф в розмірі 7% вартості недопоставленого товару.
Відповідно до ч. 2 ст. 549 Цивільного кодексу України, штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.
Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
При цьому, суд відзначає, що приписами ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Свобода договору означає право громадян або юридичних осіб, та інших суб`єктів цивільного права вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначати умови такого договору. Однак під час укладання договору, визначаючи його умови, сторони повинні дотримуватись нормативно-правових актів.
Згідно зі ст. 6 Цивільного кодексу України, сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.
Таким чином, вказана стаття поширюється і на майнові відносини, що регулюються Господарським кодексом України. У зв`язку з цим на положення Господарського кодексу України про господарські договори також поширюються принцип свободи договору, крім випадків, передбачених абзацем другим ч. 3 ст. 6 Цивільного кодексу України (яка встановлює обмеження права сторін договору відступати від положень нормативно-правових актів).
Отже, суб`єкти господарських відносин при укладенні договору наділені законодавцем правом забезпечення виконання господарських зобов`язань встановленням окремого виду відповідальності договірної санкції, за невиконання чи неналежне виконання договірних зобов`язань.
Прокуратурою нараховано 46 160,44 грн. неустойки (пені та штрафу), відповідно до умов Договору, вимог чинного законодавства України та з урахуванням термінів порушення строків поставки, з яких пеня 23 347,30 грн., штраф 22 813,14 грн.
Перевіривши розрахунок суд вважає його обґрунтованим та арифметично вірним.
Таким чином, неналежне виконання відповідачем зобов`язання за Договором щодо своєчасної поставки товару є підставою для задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача 46 160,44 грн., а саме: 23 347,30 грн. пені та 22 813,14 грн. штрафу.
При цьому, позивач звертався до відповідача з вимогою від 30.01.15. щодо оплати нарахованих за несвоєчасну поставку товару пені та штрафу.
Відповіді на зазначену вимогу матеріали справи не містять, як і не містять доказів погашення відповідачем пред`явленої до стягнення заборгованості зі сплати неустойки (пені та штрафу).
За таких обставин, зважаючи на не здійснення відповідачем поставки у строки, обумовлені Договором та специфікаціями, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю.
Оскільки в силу вимог п. 11 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються, зокрема, органи прокуратури при здійсненні представництва інтересів громадян або держави в суді, то на підставі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача та стягуються в доход Державного бюджету України.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 49, 75, 82 85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва,

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.
2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Альфа-Контракт» (01133, м. Київ, вул. Кутузова, 18/7; ідентифікаційний код 37241879) на користь Військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України (09610, Київська область, Рокитянський район, с. Савинці; ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) 23 347 (двадцять три тисячі триста сорок сім) грн. 30 коп. пені, 22 813 (двадцять дві тисячі вісімсот тринадцять) грн. 14 коп. штрафу.
3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Альфа-Контракт» (01133, м. Київ, вул. Кутузова, 18/7; ідентифікаційний код 37241879) в доход спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір у розмірі 1 827 (одна тисяча вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп.
4. Після набрання рішенням законної сили видати накази.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 14.09.15.

Суддя Т.М. Ващенко