РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.09.2015Справа №910/24993/13
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Науково Виробниче

Об'єднання "Інформаційні технології"

До Відкритого акціонерного товариства "НТВ-ПЛЮС"

3-тя особа, яка не заявляє

самостійних вимог на предмет спору,

на стороні позивача Національна рада з питань телебачення і радіомовлення

3-тя особа, яка не заявляє

самостійних вимог на предмет спору,

на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «Рекламна

телевізійна група»

Про визнання договору доручення удаваним та визнання ліцензійного

договору недійсним

Судді: Картавцева Ю.В. (гол.)

Привалов А.І.

Борисенко І.І.

Представники сторін:

від позивача Черній Т.П. - представник (дов. № б/н від 10.09.2014 р.)

Рабишко О.В. - представник (до. № б/н від 07.08.2015 р.)

від відповідача Яременко Л.С. - представник (дов. № 142-2014 від 10.11.2014 р.)

від 3-ої особи 1 Ніколаєнко О.С. - представник (дов. № 11/411/25 від 23.02.2015 р.)

від 3-ої особи 2 Милосердов Д.М. - представник (дов. № б/н від 07.08.2015 р.)

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче об'єднання "Інформаційні технології" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до відкритого акціонерного товариства "НТВ-плюс" про визнання ліцензійного договору недійсним та визнання договору доручення удаваним.

Так, позивач у поданому до суду позові, просив суд визнати удаваним договір доручення № 133/VIP від 1 січня 2011 року, укладений між Позивачем, TOB "НВО "Інформаційні технології" та Відповідачем, ВАТ "НТВ - ПЛЮС", який був здійснений з метою приховання іншого правочину, ліцензійного договору про надання прав на розповсюдження через кабельну мережу каналів пакету ВІП -КІНО" на території України. Також, просив суд визнати недійсним ліцензійний договір про надання прав на розповсюдження через кабельну мережу каналів пакету "ВІП-КІНО", який насправді був укладений між Позивачем, ТОВ "НВО "Інформаційні технології" та Відповідачем, ВАТ "НТВ - ПЛЮС".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.03.2014р. порушено провадження у справі №910/24993/13 та прийнято позовну заяву до розгляду.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 07.10.2014р. у справі №910/24993/13, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 12.11.2014р., у задоволенні позовних вимог позивача відмовлено повністю.

Постановою Вищого господарського суду України від 23.03.2015р. у справі №910/24993/13 задоволено касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче об'єднання "Інформаційні технології". Постанову Київського апеляційного господарського суду від 12.11.2014 та рішення господарського суду міста Києва від 07.10.2014 скасовано та направлено справу №910/24993/13 для нового розгляду до суду першої інстанції.

Розпорядженням керівника апарату Господарського суду міста Києва № 04-23/338 від 08.04.2015 р. призначено повторний автоматичний розподіл справи №910/24993/13.

У результаті повторного автоматичного розподілу справи №910/24993/13, останню передано до розгляду судді Картавцевій Ю.В.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 10.04.2015 р. справу № 910/24993/13 прийнято до провадження суддею Картавцевою Ю.В. та призначено справу до розгляду на 19.05.2015 р.

15.05.2015 р. відділом діловодства суду отримано від відповідача додаткові документи, в тому числі письмові пояснення стосовно висновків, наведених у постанові ВГСУ від 23.03.2015 р.

19.05.2015 р. відділом діловодства суду отримано від позивача пояснення по справі та клопотання про фіксацію судового процесу. Дане клопотання судом задоволено, у зв'язку з чим суд здійснює фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ст. 81-1 ГПК України.

19.05.2015 р. відділом діловодства суду отримано від позивача два клопотання про витребування доказів, відповідно до яких позивач просить суд витребувати у відповідача:

- договори з правовласниками аудіовізуальних творів, що використовувалися в межах телеканалів «Киноклуб», «Кинохит», «Премьера» в період з 01.01.2011 р. по 31.12.2011 р. на території України шляхом розповсюдження в багатоканальних мережах або з особами, які діють в інтересах правовласників (організаціями колективного управління) аудіовізуальні твори яких використовувалися в межах телеканалів «Киноклуб», «Кинохит», «Премьера» в період з 01.01.2011 р. по 31.12.2011 р. на території України шляхом ретрансляції в багатоканальних мережах;

- оригінали звітів, а саме Звіт ТОВ «РТГ» № 8 по Агентському договору, Звіт ТОВ «РТГ» № 7 по Агентському договору, Звіт ТОВ «РТГ» № 6 по Агентському договору, Звіт ТОВ «РТГ» № 5 по Агентському договору, Звіт ТОВ «РТГ» № 4 по Агентському договору, Звіт ТОВ «РТГ» № 3 по Агентському договору, Звіт ТОВ «РТГ» № 2 по Агентському договору.

Розглянувши у судовому засіданні 19.05.2015 р. вказані клопотання, суд зазначає таке.

Відповідно до приписів ст. 38 ГПК України, сторона або прокурор у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування господарським судом доказів.

За таких обставин, суд приходить до висновку про обґрунтованість клопотань позивача, а тому з метою повного, всебічного та об'єктивного розгляду спору, а також враховуючи висновки Вищого господарського суду України, викладені у постанові від 23.03.2015 р., суд вважає за доцільне задовольнити клопотання про витребування доказів та витребувати у відповідача оригінали зазначених у клопотаннях документів.

Окрім того, 19.05.2015 р. відділом діловодства суду отримано від позивача клопотання про залучення 3-ої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Спілки об'єднань громадян «Асоціація по управлінню аудіовізуальними правами «АРМА-Україна». Разом з тим, у судовому засіданні 19.05.2015 р. представник позивача просив суд відкласти розгляд даного клопотання до наступного судового засідання. Дане клопотання задоволено, розгляд клопотання про залучення 3-ої особи - Спілки об'єднань громадян «Асоціація по управлінню аудіовізуальними правами «АРМА-Україна» відкладено до наступного судового засідання.

Разом з тим, у даному судовому засіданні позивачем подано клопотання про залучення 3-ої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Національну раду з питань телебачення і радіомовлення.

Суд, розглянувши дане клопотання у судовому засіданні 19.05.2015 р., задовольняє його з огляду на таке.

Відповідно до ст. 27 ГПК України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського суду може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за клопотанням сторін, прокурора або ініціативи господарського суду.

Таким чином, з метою з'ясування в повному обсязі всіх обставин справи, враховуючи висновки Вищого господарського суду України, викладені у постанові від 23.03.2015 р. у даній справі, що є обов'язковими для суду першої інстанції в силу приписів ст. 111-12 ГПК України, суд залучає дану особу в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача.

При цьому, в процесі судового розгляду суд дійшов висновку про доцільність залучення до участі у справі також Товариства з обмеженою відповідальністю «Рекламна телевізійна група», в особі якого зі сторони відповідача було укладено оспорюваний договір доручення № 133/VIP, в якості 3-ої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, оскільки рішення суду у даній справі може вплинути на права та обов'язки зазначеної юридичної особи у випадку задоволення позовних вимог.

Також у судовому засіданні 19.05.2015 р. сторонами подано клопотання про продовження строків розгляду спору.

Розглянувши вказане клопотання, суд зазначає, що дане клопотання підлягає задоволенню з огляду на те, що відповідно до ч. 3 ст. 69 ГПК України у виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду спору, господарський суд ухвалою може продовжити строк розгляду спору, але не більш як на п'ятнадцять днів.

Враховуючи вищевикладене, у зв'язку з необхідністю витребування доказів, залученням до участі у справі 3-іх осіб, суд, відповідно до ст. 77 ГПК України, відклав розгляд справи на 15.06.2015 р., про що виніс відповідну ухвалу.

04.06.2015 р. відділом діловодства суду отримано від 3-ої особи 2 пояснення по справі із запереченнями проти позовних вимог.

12.06.2015 р. відділом діловодства суду отримано від позивача заперечення на пояснення позивача та заперечення проти клопотання про залучення 3-ої особи - Спілки об'єднань громадян "Асоціація по управлінню аудіовізуальними правами"Арма-Україна".

Представник 3-ої особи 1 у судовому засіданні 15.06.2015 р. подав суду пояснення по справі із викладеною процесуальною позицією у спорі.

Розглянувши у судовому засіданні 15.06.2015 р. клопотання позивача про залучення 3-ої особи - Спілки об'єднань громадян "Асоціація по управлінню аудіовізуальними правами"Арма-Україна", заявленого 19.05.2015р., заслухавши пояснення учасників судового процесу, суд зазначає таке.

Заявляючи про необхідність залучення 3-ої особи, позивач вказує на те, що Спілка об'єднань громадян "Асоціація по управлінню аудіовізуальними правами"Арма-Україна" є організацією колективного управління авторськими майновими правами, що належать правовласникам спірних аудіовізуальних творів, що містяться в телеканалах «Кіноклуб», «Кінохіт», «Прем'єра» пакету «ВІП-КІНО» та були ретрансльовані без отримання відповідного дозволу ВАТ «НТВ-Плюс».

Відповідно до ст. 27 ГПК України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського суду може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за клопотанням сторін, прокурора або ініціативи господарського суду.

Разом з тим, позивачем не надано суду доказів на підтвердження викладеного у клопотанні про залучення 3-ої особи, а саме належних доказів передання відповідних прав інтелектуальної власності в управління зазначеної організації, у зв'язку з чим у суду відсутні обґрунтовані підстави вважати, що рішення суду у даній справі може вплинути на права та обов'язки Спілки об'єднань громадян "Асоціація по управлінню аудіовізуальними правами"Арма-Україна". За таких обставин, в задоволенні даного клопотання судом відмовлено.

Разом з тим, суд звертає увагу, що позивач не позбавлений права заявляти клопотання про залучення до участі у справі 3-ої особи з достатнім обґрунтуванням та посиланням на належні та допустимі в розумінні ст. 34 ГПК України докази.

Відповідно до ч. 1 ст. 4-6 Господарського процесуального кодексу України справи у місцевих господарських судах розглядаються суддею одноособово. Будь-яка справа, що відноситься до підсудності цього суду, залежно від категорії і складності справи, може бути розглянуто колегіально у складі трьох суддів.

Зважаючи на ту обставину, що справа № 910/24993/13 відноситься до категорії складних, з метою забезпечення повного та об'єктивного розгляду справи, суд в судовому засіданні 15.06.2015 р. прийшов до висновку про доцільність розгляду справи № 910/24993/13 колегіально у складі трьох суддів, відповідно до ч. 1 ст. 4-6 ГПК України, про що виніс відповідну ухвалу від 15.06.2015 р.

В результаті проведеного повторного автоматичного розподілу справи № 910/24993/13 для розгляду вказаної справи визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Картавцева Ю.В., судді: Демидов В.О. та Борисенко І.І.

Ухвалою суду від 16.06.2015 р. справу № 910/24993/13 прийнято до провадження колегією суддів у складі головуючий суддя Картавцева Ю.В., судді: Демидов В.О. та Борисенко І.І., розгляд справи призначено на 03.07.2015 р.

У судове засіданні 03.07.2015 р. представники позивача та 3-ої особи не з'явились, про поважність причин неявки суд не повідомили, вимоги ухвали суду не виконали, про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином.

Натомість 02.07.2015 р. відділом діловодства суду отримано від позивача пояснення по суті спору та клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з неможливістю обох представників позивача забезпечити явку у судове засідання 03.07.2015 р. На підтвердження неможливості присутності представників позивача ОСОБА_10 ТА ОСОБА_11 надано наказ № 4-в про відрядження з 01.07.2015 р. по 10.07.2015 р. ОСОБА_10, а також довіреність від 02.07.2015 р. на ім'я ОСОБА_11, якою останній уповноважується на проведення переговорів протягом 03.07.2015 р. - 04.07.2015 р.

Розглянувши вказане клопотання позивача у судовому засіданні 03.07.2015 р., суд приходить до висновку про його обґрунтованість, та наявність відповідно до ст. 77 ГПК України підстав для відкладення розгляду справи, у зв'язку з чим клопотання позивача задоволено.

При цьому, відповідач у даному судовому засіданні подав суду заперечення на пояснення 3-ої особи 1.

У зв'язку з нез'явленням в судове засідання представників позивача та 3-ої особи 1, невиконанням вимог ухвали суду, суд, відповідно до ст. 77 ГПК України, відклав розгляд справи на 20.07.2015 р., про що виніс відповідну ухвалу.

У зв'язку з лікарняним судді Демидова В.О. в результаті повторного автоматичного розподілу справи № 910/24993/13, для розгляду вказаної справи визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Картавцева Ю.В., судді: Привалов А.І. та Борисенко І.І.

Ухвалою суду від 20.07.2015 р. справу № 910/24993/13 прийнято до провадження колегією суддів у складі головуючий суддя Картавцева Ю.В., судді: Привалов А.І. та Борисенко І.І., розгляд справи призначено на 20.07.2015 р.

20.07.2015 р. відділом діловодства суду отримано від позивача клопотання про залучення 3-ої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Спілки об'єднань громадян «Асоціація по управлінню аудіовізуальними правами «АРМА-Україна» як організації колективного управління правами інтелектуальної власності на аудіовізуальні твори, що ретранслювались в телеканалах «Кіноклуб», «Кінохіт», «Прем'єра» пакету «ВІП-КІНО».

Розглянувши у судовому засіданні 20.07.2015 р. клопотання позивача про залучення 3-ої особи - Спілки об'єднань громадян "Асоціація по управлінню аудіовізуальними правами"Арма-Україна", заслухавши пояснення учасників судового процесу, суд зазначає таке.

Заявляючи про необхідність залучення 3-ої особи, позивач вказує на те, що Спілка об'єднань громадян "Асоціація по управлінню аудіовізуальними правами"Арма-Україна" є організацією колективного управління авторськими майновими правами, що належать правовласникам спірних аудіовізуальних творів, що містяться в телеканалах «Кіноклуб», «Кінохіт», «Прем'єра» пакету «ВІП-КІНО» та були ретрансльовані ВАТ «НТВ-Плюс» без отримання відповідного дозволу.

Відповідно до ст. 27 ГПК України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського суду може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за клопотанням сторін, прокурора або ініціативи господарського суду.

Разом з тим, позивачем не надано суду доказів на підтвердження викладеного у клопотанні про залучення 3-ої особи, а саме належних доказів передання відповідних прав інтелектуальної власності в управління зазначеної організації, у зв'язку з чим у суду відсутні обґрунтовані підстави вважати, що рішення суду у даній справі навіть імовірно може вплинути на права та обов'язки Спілки об'єднань громадян "Асоціація по управлінню аудіовізуальними правами"Арма-Україна". За таких обставин, в задоволенні даного клопотання судом відмовлено.

У судовому засіданні 20.07.2015 р. оголошено перерву до 02.09.2015 р.

01.09.2015 р. відділом діловодства суду втретє отримано від позивача клопотання позивача про залучення 3-ої особи - Спілки об'єднань громадян "Асоціація по управлінню аудіовізуальними правами"Арма-Україна".

Розглянувши вказане клопотання у судовому засіданні 02.09.2015 р., суд відмовив в задоволенні даного клопотання з підстав його необґрунтованості.

В судовому засіданні 02.09.2015 р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення учасників судового процесу, всебічно і повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд, -

ВСТАНОВИВ:

1 січня 2011 між TOB «Науково - виробниче об'єднання «Інформаційні технології», (далі - позивач ) та BAT «НТВ - ПЛЮС», нерезидентом України, (далі - відповідач), був укладений договір доручення № 133/VIP - (далі - Договір доручення), який був підписаний від імені відповідача його агентом, TOB «Рекламна телевізійна група» (3-тя особа 2), повноваження якого були передані за агентським договором № 59/1-06 від 01.04.2006р. (далі - Агентський договір), умовами якого передбачено, що TOB «Рекламна телевізійна група» зобов'язується здійснювати наступні дії:

- від імені та за рахунок відповідача укладати абонентські договори в частині зобов'язань відповідача по формі, погодженої сторонами в додатку №1 до договору;

- від імені відповідача приймати абонентську плату згідно з умовами абонентських договорів;

- перераховувати відповідачу абонентську плату, отриману від абонентів протягом календарного місяця;

- передати права та обов'язки щодо укладення абонентських договорів та прийому абонентської плати іншим особам (операторам), які відповідно до форми абонентського договору, затвердженого Агентським договором, здійснюють доставку сигналу телерадіопрограм пакета абонентам за допомогою кабельної мережі.

01.01.2011 р. сторонами укладено договір доручення від 01.01.2011 № 133/VIP (далі - Договір доручення), відповідно до умов якого позивач зобов'язався виконувати від імені та за рахунок відповідача-довірителя в особі товариства з обмеженою відповідальністю «Рекламна телевізійна група» дії, викладені в п. 2.1, зокрема:

- укладати із Абонентами Абонентські договори у відповідності із формою, затвердженою у додатку № 1 до цього договору, що підписані з боку довірителя, та надсилати два примірника оригінала абонентського договору на адресу довірителя;

- здійснювати розкодування та надання можливості перегляду телерадіопрограм («Кинохит», «Киноклуб», «Премьера») пакета VIP-кіно за допомогою багатоканальної телемережі Абонентам, з якими укладено Абонентські договори. Розкодування сигналу пакета здійснюється повіреним із застосуванням карток доступу, які придбані та

активовані виключно у довірителя на підставі відповідної окремої угоди сторін;

- здійснювати збір абонентської плати з абонентів.

Як встановлено судом, Договір доручення підписано від імені відповідача його агентом - товариством з обмеженою відповідальністю «Рекламна телевізійна група», який діяв на підставі укладеного з відповідачем агентського договору від 01.04.2006 № 59/1-06.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач зазначає, що Договір доручення № 133/VIP від 1 січня 2011 року, укладений між позивачем та відповідачем було вчинено з метою приховання іншого правочину ліцензійного договору про надання прав на розповсюдження через кабельну мережу каналів пакету «ВІП-КІНО» (об'єкта інтелектуальної власності) на території України, а тому Договір доручення є удаваним, а сторони у своїх правовідносинах по суті керувалися правилами, які встановлені для ліцензійних договорів. Посилаючись на ст.ст. 203, 235, 420, 426, 1107, 1109 ЦК України, позивач просить суд визнати удаваним договір доручення № 133/VIP від 1 січня 2011 року, укладений між позивачем та відповідачем, який був здійснений з метою приховання іншого правочину, ліцензійного договору про надання прав на розповсюдження через кабельну мережу каналів пакету «ВІП-КІНО» на території України, а також відповідно визнати недійсним ліцензійний договір про надання прав на розповсюдження з кабельну мережу каналів пакету «ВІП-КІНО», який насправді був укладений між позивачем та відповідачем.

Відповідач та 3-тя особа 2 заперечують проти позову з підстав того, що насправді права, що надані позивачеві за Договором доручення, не стосуються предмету регулювання ліцензійного договору, а отже відносини, що виникли між сторонами, регулюються виключно договором доручення, у зв'язку з чим підстав для задоволення позовних вимог немає.

3-тя особа 1 у судових засіданнях вказувала на те, що остання не наділена правами щодо участі у даній справі, більше того, жодного переліку аудіовізуальних творів, що ретранслювались у період з 01.01.2011 р. по 31.12.2011 р. у межах телеканалів «Киноклуб», «Киноклуб», «Премьера» надати не може.

Проаналізувавши матеріали справи та пояснення учасників судового процесу, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають до задоволення з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

У відповідності до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 Цивільного кодексу України).

Щодо визнання договору доручення удаваним.

Відповідно до ч. 1 ст.235 ЦК України, удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили.

Згідно з п. 25 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року № 9 за удаваним правочином (стаття 235 ЦК) сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину.

Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним.

Позивач вважає, що Договір доручення № 133/VIP від 1 січня 2011 року, укладений між позивачем та відповідачем було вчинено з метою приховання іншого правочину ліцензійного договору про надання прав на розповсюдження через кабельну мережу каналів пакету «ВІП-КІНО».

Відповідно до ст. 1109 ЦК України, за ліцензійним договором одна сторона (ліцензіар) надає другій стороні (ліцензіату) дозвіл на використання об'єкта права інтелектуальної власності (ліцензію) на умовах, визначених за взаємною згодою сторін з урахуванням вимог цього Кодексу та іншого закону. У ліцензійному договорі визначаються вид ліцензії, сфера використання об'єкта права інтелектуальної власності (конкретні права, що надаються за договором, способи використання зазначеного об'єкта, територія та строк, на які надаються права, тощо), розмір, порядок і строки виплати плати за використання об'єкта права інтелектуальної власності, а також інші умови, які сторони вважають за доцільне включити у договір.

В свою чергу, за змістом ст. 1000 ЦК України, за договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки довірителя.

Змістом Оскаржуваного Договору доручення є виконання повіреним (позивачем) від імені та за рахунок довірителя (ВАТ «НТВ-ПЛЮС» в особі TOB «РЕКЛАМНА ТЕЛЕВІЗІЙНА ГРУПА») певних дій, викладених в п. 2.1. оскаржуваного Договору, зокрема:

1. укладати із Абонентами Абонентські договори у відповідності із формою, затвердженою у Додатку № 1 до цього Договору, що підписані з боку Довірителя, та надсилати два примірника оригінала Абонентського договору в адресу Довірителя.

2. здійснювати розкодування та надання можливості перегляду Телерадіопрограм («Кинохит», «Киноклуб», «Премьера») Пакета VIP-кіно за допомогою Багатоканальної телемережі Абонентам, з якими укладено Абонентські договори. Розкодування сигналу Пакета здійснюється Повіреним із застосуванням карток доступу, які придбані та активовані виключно у Довірителя на підставі відповідної окремої угоди Сторін;

3. здійснювати збір Абонентської плати з Абонентів.

Як вбачається з предмету оскаржуваного Договору доручення та Агентського договору, повноваження сторін за такими договорами відповідають одне одному, фактично дублюючи зміст.

Відтак, основною правовою метою оспорюваного Договору доручення є вчинення позивачем від імені та за рахунок відповідача відповідних дій, зокрема, укладення підписаних з боку довірителя абонентських договорів з абонентами про надання послуг відповідача за допомогою багатоканальної телемережі, здійснення розкодування та надання можливості перегляду Телерадіопрограм, здійснення збору абонентської плати.

При цьому, суд звертає увагу на таке.

Пунктом 1 Договору доручення сторони погодили, що провайдером програмної послуги, яким є повірений, є суб'єкт господарювання, який на підставі ліцензії, виданої Національною радою телебачення і радіомовлення, на договірних засадах надає абонентам можливість перегляду телерадіопрограм пакета (VIP Кіно), використовуючи для цього ресурси багатоканальних телемереж шляхом передачі на відстань сигналу за допомогою будь-якого виду наземного, підземного або підводного кабелю (оптико-волоконного або будь-якого іншого виду), а також систем MMDS, CATV, SMATV, Мітріс.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про телебачення і радіомовлення» провайдер програмної послуги - суб'єкт господарювання, який на підставі ліцензії, виданої Національною радою України з питань телебачення та радіомовлення, на договірних засадах надає абонентам можливість перегляду пакетів програм, використовуючи для передавання цих програм ресурси багатоканальних телемереж.

При цьому, ретрансляція - прийом і одночасна передача, незалежно від використаних технічних засобів, повних і незмінних телерадіопрограм або істотних частин таких програм, які транслюються мовником.

З огляду на сукупний зміст положень Договору доручення, сторони погодили, що провайдер програмної послуги (позивач) фактично здійснює ретрансляцію на території України (м. Київ, м. Миколаїв) програм, що транслюються Телекомпанією (відповідачем).

Відповідно до пп. «в» ч. 1 ст. 35 Закону України «Про авторське право і суміжні права» об'єктами суміжних прав є передачі (програми) організацій мовлення. Згідно зі ст. 36 зазначеного Закону, одним із суб'єктів суміжних прав є організації мовлення.

Під "мовленням (телерадіомовленням)" ст. 1 Закону України «Про телебачення і радіомовлення» розуміє створення (комплектування та/або пакетування) і розповсюдження програм, пакетів програм, передач з використанням технічних засобів телекомунікацій для публічного приймання за допомогою побутових теле- та радіоприймачів у відкритий спосіб чи за абонентну плату на договірних засадах.

Закон України «Про авторське право і суміжні права» у статті 1 розрізняє дві організації мовлення - організація ефірного мовлення та організація кабельного мовлення.

Організація ефірного мовлення - телерадіоорганізація, що здійснює публічне сповіщення радіо- чи телевізійних передач і програм мовлення (як власного виробництва, так і виробництва інших організацій) шляхом передачі в ефір за допомогою радіохвиль (а також лазерних променів, гама-променів тощо) у будь-якому частотному діапазоні (у тому числі й з використанням супутників).

Організація кабельного мовлення - телерадіоорганізація, що здійснює публічне сповіщення радіо- чи телевізійних передач і програм мовлення (як власного виробництва, так і виробництва інших організацій) шляхом передачі на віддаль сигналу за допомогою того чи іншого виду наземного, підземного чи підводного кабелю (провідникового, оптоволоконного чи іншого виду).

Телерадіоорганізація - зареєстрована у встановленому законодавством порядку юридична особа, яка на підставі виданої Національною радою України з питань телебачення і радіомовлення ліцензії на мовлення створює або комплектує та/чи пакетує телерадіопрограми і/або передачі та розповсюджує їх за допомогою технічних засобів мовлення (ст. 1 Закону України «Про телебачення і радіомовлення»).

Частиною 2 ст. 41 Закону України «Про авторське право і суміжні права» передбачено, що майнові права організації мовлення можуть передаватися (відчужуватися) іншим особам на підставі договору, в якому визначаються спосіб і строк використання програми мовлення, розмір і порядок виплати винагороди, територія, на яку розповсюджуються передані права, тощо.

За змістом ст. 41 Закону України «Про авторське право і суміжні права» до майнових прав організацій мовлення належить їх виключне право на використання своїх програм будь-яким способом і виключне право дозволяти чи забороняти іншим особам, зокрема, публічне сповіщення своїх програм шляхом трансляції і ретрансляції.

При цьому, відповідно до ст. 45 зазначеного Закону, суб'єкти авторського права і суміжних прав можуть управляти своїми правами: особисто; через свого повіреного; через організацію колективного управління.

За змістом ст. 1107 Цивільного кодексу України розпоряджання майновими правами інтелектуальної власності здійснюється на підставі таких договорів:

1) ліцензія на використання об'єкта права інтелектуальної власності;

2) ліцензійний договір;

3) договір про створення за замовленням і використання об'єкта права інтелектуальної власності;

4) договір про передання виключних майнових прав інтелектуальної власності;

5) інший договір щодо розпоряджання майновими правами інтелектуальної власності.

Договір щодо розпоряджання майновими правами інтелектуальної власності укладається у письмовій формі.

За змістом ст. 46 Закону України «Про авторське право і суміжні права» суб'єкт авторського права і (або) суміжних прав може доручити управління своїми майновими правами повіреному на підставі укладеного з ним договору-доручення. Здійснюючи управління майновими правами, ця особа діє у межах повноважень, переданих їй суб'єктом авторського права і (або) суміжних прав.

Відтак, Закон фактично дозволяє повіреному здійснювати управління майновими суміжними правами організації мовлення в тому числі розпорядження ними, зокрема вирішення питання щодо використання повіреним програм організації мовлення як об'єкта суміжних прав у вигляді їх сповіщення шляхом ретрансляції на підставі укладеного між ним та телеорганізацією як суб'єктом суміжних прав договору-доручення.

За таких обставин, з сукупного аналізу матеріалів справи, враховуючи при цьому норми вищенаведеного законодавства, судом вбачається намір сторін оформити свої правовідносини стосовно здійснення ретрансляції телерадіопрограм пакета (VIP Кіно), що транслюються відповідачем, а також виконання позивачем інших обов'язків саме шляхом укладення договору доручення.

Більше того, до матеріалів справи надано укладений 01.01.2008 р. між позивачем та відповідачем договір доручення № 133/VIP, умови якого відповідають умовам спірного Договору доручення, строк дії якого, за твердженням сторін, закінчився, та який діяв у період, що передував спірному.

За таких обставин, зазначені докази підтверджують факт регулювання спірних відносин сторін протягом тривалого часу за допомогою договору доручення, а отже однозначно свідчать про свідоме укладення 01.01.2011 р. сторонами договору, який міститиме істотні ознаки саме договору доручення, що в повному обсязі відповідає приписам наведеного законодавства.

Таким чином, оскаржуваний договір створив для позивача та відповідача конкретні права та обов'язки, які відповідали їх волевиявленню та створювали для сторін певні правові наслідки.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позивача правомірно уповноважено за оспорюваним Договором доручення на управління майновими суміжними правами відповідача на передачі (програми) організацій мовлення зокрема на розпорядження ними шляхом вирішення питання щодо самостійного здійснення ретрансляції програм відповідача.

Інші положення предмету Договору доручення, зокрема обов'язок відповідача щодо укладення підписаних з боку довірителя абонентських договорів з абонентами про надання послуг відповідача за допомогою багатоканальної телемережі, здійснення збору абонентської плати, повністю відповідають приписам ст. 1000 ЦК України, у зв'язку з чим підстав вважати, що сторони навмисне приховали під умовами Договору доручення умови ліцензійного договору у суду відсутні.

Доводи позивача про сплату на користь відповідача платежів, що згідно Звітів 3-ої особи, є роялті, то суд зазначає таке.

Роялті, виходячи з його правової природи, - вид ліцензійної винагороди за право використання об'єкта інтелектуальної власності, що виплачуються ліцензіатом ліцензіару у вигляді періодичних або поточних відрахувань, які встановлюються як фіксовані ставки.

При цьому, роялті розраховується у відповідні періоди у вигляді функції від економічної користі або результату комерційного використання ліцензії (одиниць продукції, послуг, продажу продукту, прибутку).

В свою чергу, умовами Договору доручення, а саме п. 3.2., передбачено обов'язок повіреного (позивача) вчасно перераховувати довірителю (відповідачу) суми абонентських плат, сплачених абонентами повіреному, за надання їм послуг Телекомпанії. При цьому, п. 4.4. Договору доручення, до особливих прав повіреного належить право на оплату за виконання свого обов'язку за Договором.

За змістом ст. 1002 ЦК України, повірений має право на плату за виконання свого обов'язку за договором доручення, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо в договорі доручення не визначено розміру плати повіреному або порядок її виплати, вона виплачується після виконання доручення відповідно до звичайних цін на такі послуги.

За таких обставин, передання позивачем відповідачу фактично отриманих від абонентів коштів, сплачених за укладення останніми відповідних абонентських договорів, жодним чином не свідчить про сплату роялті, адже розмір таких перерахувань повинен відповідати загальній сумі укладених абонентських договорів, у зв'язку з чим позивач фактично сплачує відповідачу не винагороду за кожне використання об'єкту права інтелектуальної власності, що обумовлена економічним результатом, а власне суму так званої абонентської плати за абонентськими договорами.

Зазначення у відповідних звітах 3-ої особи розміру абонентської плати в якості роялті не є тією достатньою підставою вважати такі платежі винагородою за використання об'єкта права інтелектуальної власності, оскільки правова природа таких платежів не відповідає сутності змісту поняття «роялті».

Відповідно до ст. 235 ЦК України, якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Таким чином, з огляду на вищенаведене, відсутні підстави вважати спірний Договір доручення укладеним з метою приховання іншого правочину, а саме договору, що за своїм змістом є ліцензійним договором, у зв'язку з чим у задоволенні вимоги про визнання Договору доручення удаваним судом відмовлено.

У силу припису частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, встановлених частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 названого Кодексу, саме на момент вчинення правочину (зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей).

Позивач вважає, що відповідач насправді не мав майнових прав на використання об'єктів, а саме творів, що транслювались протягом 01.01.2011 р. по 31.12.2011 р. через кабельну мережу каналів пакету «ВІП -КІНО», у зв'язку з чим просить суд визнати насправді укладений ліцензійний договір недійсним.

Разом з тим, з огляду на висновки суду щодо дійсного наміру сторін укласти спірний Договір доручення та відсутність мети приховати ліцензійний договір, оскільки така вимога є похідною від вимоги про визнання удаваним Договору доручення, підстав для її задоволення немає.

Доводи стосовно відсутності у відповідача прав на трансляцію та відповідно на дозвіл на ретрансляцію на території України аудіовізуальних творів, що транслювались протягом 01.01.2011 р. по 31.12.2011 р. через кабельну мережу каналів пакету «ВІП -КІНО», то суд зазначає, що позивачем не доведено належними та допустимими в розумінні ст. 34 ГПК України доказами, які саме фільми були об'єктом трансляції відповідачем протягом 01.01.2011 р. по 31.12.2011 р. через кабельну мережу каналів пакету «ВІП -КІНО».

Даної інформації не було надано і 3-ою особою 1, яка неодноразово в судових засіданнях вказувала на те, що остання не наділена правами щодо участі у даній справі, та переліку аудіовізуальних творів, що ретранслювались у період з 01.01.2011 р. по 31.12.2011 р. у межах телеканалів «Киноклуб», «Киноклуб», «Премьера» надати не може.

Подані позивачем матеріали, що названі ним «програми передач каналу «Киноклуб», «Кинохит», «Премьера», не можуть бути прийняті в якості належного та допустимого доказу, оскільки з цих списків найменувань передач жодним чином не вбачається джерело їх походження. Так, з цього приводу позивач вказує, що вказані програми передач були запитані у компанії «ВсёТВ», яка веде і розміщує на своєму сайті телепрограми України і Росії. Разом з тим, окрім письмових пояснень позивача, вказані обставини не підтверджуються жодними доказами, у зв'язку з чим суд не може із відповідною достовірністю встановити обставини щодо об'єктів трансляції та ретрансляції у період з 01.01.2011 р. по 31.12.2011 р. у межах телеканалів «Киноклуб», «Киноклуб», «Премьера».

Крім того, позивач наголошує на тому, що телерадіопрограми «Кинохит» та «Премьера» є неадаптованими, а саме не внесеними до Переліку іноземних програм, зміст яких відповідає вимогам Європейської конвенції про транскордонне телебачення і ретрансляція яких на території України не обмежується згідно з ч. 1. ст. 42 Закону України "Про телебачення і радіомовлення", що прийнятий Національною радою України з питань телебачення та радіомовлення.

Слід зазначити, що питання не адаптованості телерадіопрограм відповідача в будь-якому разі не може бути підставою недійсності договору за відсутності у законодавстві України норм про можливе визнання договору недійсним через відсутність адаптації телепрограми.

Згідно з ч. 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ч. 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Положеннями статті 34 ГПК України встановлено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 43 ГПК України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Позивачем не доведено наявність законних підстав для задоволення позовних вимог, у зв'язку з чим суд не вбачає підстав для визнання удаваним Договору доручення, а ліцензійного - недійсним, а тому в задоволенні позовних вимог судом відмовлено.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

2. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення

складено 07.09.2015 р.

Судді: Ю.В. Картавцева (гол.)

А.І. Привалов

І.І. Борисенко