РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.09.2015Справа №910/16662/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича фірма «Транс-Консульт»

До Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка»

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача

Приватне підприємство «ТРТ Інтернешнл»

Про стягнення 49 634,77 Євро, що еквівалентно 1 211 584,73 грн. та 19 910,55 грн.

Суддя Ващенко Т.М.

Представники учасників судового процесу:

Від позивача: Іванов К.О. представник за довіреністю № 260 від 04.08.15.

Від відповідача: Квятківський О.В. представник за довіреністю № 718 від 18.11.14.

Від третьої особи: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича фірма «Транс-Консульт» (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» (далі - відповідач) про стягнення 49 634,77 Євро, що еквівалентно 1 211 584,73 грн. та 19 910,55 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.07.15. порушено провадження у справі № 910/16662/15, на підставі ст. 27 ГПК України залучено до участі в розгляді даної справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Приватне підприємство «ТРТ Інтернешнл», розгляд справи призначено на 20.08.15.

В судовому засіданні 20.08.15. на підставі ч. 3 ст. 77 ГПК України було оголошено перерву до 08.09.15., про що сторони були повідомлені під розписку.

03.09.15. відповідачем через відділ діловодства суду було подано письмовий відзив на позовну заяву, в якому він проти позову заперечує з підстав, викладених в відзиві.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.08.15. на підставі ст. 69 ГПК України було продовжено строк вирішення спору в даній справі на п'ятнадцять днів.

В судовому засіданні 08.09.15. позивачем заявлено усне клопотання про залучення до участі в розгляді даної справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Fixemer Logistics GmbH.

Суд відмовив в задоволенні даного клопотання з огляду на наступне.

Предметом спору в даній справі є стягнення з відповідача страхового відшкодування за Договором страхування відповідальності експедитора за відшкодування шкоди, заподіяної при наданні транспортно-експедиторських послуг.

Відносини між позивачем та Fixemer Logistics GmbH виникли на підставі договору на перевезення вантажів.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 Господарського процесуального кодексу України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за клопотанням сторін, прокурора або ініціативи господарського суду.

Метою участі третіх осіб у справі є обстоювання ними власних прав і законних інтересів, на які може справити вплив рішення чи ухвала суду. При цьому суд має з'ясовувати, чи буде у зв'язку з прийняттям судового рішення з даної справи таку особу наділено новими правами чи покладено на неї нові обов'язки, або змінено її наявні права та/або обов'язки, або позбавлено певних прав та/або обов'язків у майбутньому (п. 1.6 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції»).

Разом з тим, стягнення чи не стягнення з відповідача на користь позивача страхового відшкодування, жодним чином не вплине на права та обов'язки Fixemer Logistics GmbH, оскільки між ним і позивачем існують окремі договірні відносини на перевезення вантажів.

Далі, позивач в судовому засіданні 08.09.15. заявив усне клопотання про залишення позову без розгляду на підставі п. 5 ст. 81 ГПК України, оскільки на думку позивача ним не були подані додаткові докази по справі.

Відповідач проти залишення позову без розгляду заперечував та просив розгляд справи здійснювати за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши в судовому засіданні 08.09.15. усне клопотання позивача про залишення позову без розгляду, суд дійшов висновку про відмову в його задоволенні з огляду на наступне.

За приписами п. 5 ч. 1 ст. 81 ГПК України, Господарський суд залишає позов без розгляду, якщо позивач без поважних причин не подав витребувані господарським судом матеріали, необхідні для вирішення спору, або представник позивача не з'явився на виклик у засідання господарського суду і його нез'явлення перешкоджає вирішенню спору.

Відповідно до п. 3.13. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.11. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у разі неподання учасником судового процесу з неповажних причин або без повідомлення причин матеріалів та інших доказів, витребуваних господарським судом, останній може здійснити розгляд справи за наявними в ній матеріалами та доказами або, з огляду на обставини конкретної справи, залишити позов без розгляду на підставі пункту 5 частини першої статті 81 ГПК.

Суд відзначає, що документи витребовувались від позивача ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.07.15. про порушення провадження в даній справі та були надані позивачем на виконання вимог ухвали суду супровідним листом від 18.08.15. через відділ діловодства суду 20.08.15. Жодних інших додаткових доказів судом від позивача не витребовувались.

Крім того, повноважений представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича фірма «Транс-Консульт» був присутнім в судовому засіданні 20.08.15. та з'явився в дане судове засідання.

Враховуючи предмет спору, а також доказове наповнення матеріалів справи, суд вважає, що спір може бути вирішено по суті.

Відповідач в судовому засіданні 08.09.15. проти позову заперечував.

Третя особа в судове засідання 08.09.15. не з'явилась, про причини неявки суд не повідомила, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлена належним чином.

За результатами дослідження доказів, наявних в матеріалах справи, суд в нарадчій кімнаті, у відповідності до ст. ст. 82-85 ГПК України, ухвалив рішення у справі № 910/16662/15.

У судовому засіданні 08.09.15. судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

27.12.13. між позивачем (далі - Страхувальник) та відповідачем (далі - Страховик) було укладено Договір № 800011/3101/0000001 добровільного страхування відповідальності експедитора (далі - Договір), відповідно до умов якого (п. 2.1) його предметом є майнові інтереси, що не суперечать закону, пов'язані з відшкодуванням Страхувальник заподіяної шкоди життю, здоров'ю та/або майну потерпілих осіб при наданні транспортно-експедиторських послуг щодо вантажів, які перевозяться видами транспорту в напрямках, які зазначені в Договорі; майнові інтереси, пов'язані з витратами Страхувальника, що належать до відшкодування відповідно до умов Договору.

Строк дії Договору сторонами погоджено з 27.12.13. 00 годин 00 хвилин за київським часом і діє до 25.12.14. 23 години 59 хвилин за київським часом.

Спір у справі виник в зв'язку з відмовою відповідача сплатити позивачу страхове відшкодування за Договором.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. «Про судове рішення» рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною першою статті 626 ЦК України, визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі статями 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Укладений між позивачем і відповідачем Договір за своєю правовою природою є договором страхування.

Відносини, пов'язані із страхуванням, регулюються параграфом 2 глави 35 Господарського кодексу України, главою 67 Цивільного кодексу України, Законом України «Про страхування».

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про страхування», страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів громадян та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати громадянами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Згідно з п. 1 ст. 354 Господарського кодексу України, за договором страхування страховик зобов'язується у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній страхувальником у договорі страхування, а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ст. 979 Цивільного кодексу України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

30.05.14. між позивачем і Fixemer Logistics GmbH було укладено договір № 219/1/05/2014 на перевезення вантажів, за яким Товариство з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича фірма «Транс-Консульт» організувало перевезення вантажу (побутової техніки) за маршрутом м. Лодзь (Польща) - м. Дніпропетровськ (Україна).

Для виконання договір № 219/1/05/2014 від 30.05.14. позивач уклав договір з третьою особою від 13.10.14. № 326/10/2014, за яким компанією перевізником зазначеного вище вантажу стала третя особа, перевезення вантажу мало відбутись транспортним засобом з державним реєстраційним номером ВХ2560НС/ВХ4571ХХ.

Згідно наявної в матеріалах справи CMR навантаження зазначеного транспортного засобу відбулось в м. Лодзь 17.10.14.

Разом з тим, вантаж 22.10.14. на адресу митної очистки (Київська область, Петропавлівська Борщагівка, вул. Антонова,1) та адресу доставки вантажу (м. Дніпропетровськ, вул. Кринична, 30) не прибув.

Вважаючи зазначену подію страховим випадком, позивач звернувся до Страховика з повідомленням про настання події, що має ознаки страхової.

Відповідачем було відмовлено позивачу у виплаті страхового відшкодування в зв'язку з тим, що вказана подія не є страховим випадком відповідно умов Договору.

Вказане зумовило звернення позивача з даним позовом до суду.

Частиною 2 ст. 8 Закону України «Про страхування» передбачено, що страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Відповідно до п. 4.1 Договору страховим випадком за Договором є факт виникнення цивільної відповідальності Страхувальника за відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну третіх осіб внаслідок випадкових та непередбачуваних подій (страховик ризиків), що стались протягом строку дії Договору при здійсненні Страхувальником транспортно-експедиторської діяльності.

Згідно з підпунктом 5.1.13 п. 5.1 Договору не є страховим випадком та Страховик не здійснює виплату страхового відшкодування, якщо відповідальність Страхувальника виникла в разі не доставки вантажу на митницю призначення (митний ліцензійний склад, митний термінал тощо), яка зазначена в товаросупровідних документах, а також якщо місце призначення не зазначене в товаросупровідних документах. Дане виключення не застосовується якщо доставка вантажу або невиконання іншого митного правила неможливе через крадіжку вантажу, грабіж або розбійний напад.

Наявними матеріалами справи підтверджується, що доставка вантажу не відбулась на митний склад призначення внаслідок винних дій третьої особи за відсутності крадіжки, грабежу або розбійного нападу.

Отже, відсутній страховий випадок за Договором, що є відмовою для виплати страхового відшкодування.

Крім того, суд відзначає наступне.

Одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів (п. 4 Інформаційного листа Вищого господарського суду України № 01-8/1427 від 18.11.2003 року "Про Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та юрисдикцію Європейського суду з прав людини").

Рішенням Господарського суду Хмельницької області від 28.01.15 у справі № 924/1775/14, яке набрало законної сили, встановлено, що оскільки Приватне підприємство «ТРТ Інтернешнл» не здійснило доставку вантажу за договором № 219/1/05/2014 від 30.05.14. в місце призначення, то вантаж вважається втраченим, що призвело до заподіяння Товариству з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича фірма «Транс-Консульт» збитків в розмірі дійсної вартості вантажу 50 234,77 Євро.

На підставі зазначеного вказана сума була стягнута означеним рішенням з третьої особи на користь позивача.

При цьому судом враховано, що позивач отримав від Fixemer Logistics GmbH претензію за втрату вантажу на суму приблизно 50 151,00 Євро (вартість вантажу 64 044,31 долар США), що і зумовило звернення Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича фірма «Транс-Консульт» до суду з позовом до Приватного підприємства «ТРТ Інтернешнл» про відшкодування збитків.

Разом з тим, положеннями п. 7.12.2 Договору передбачено, що одержувачем страхового відшкодування може бути, зокрема, Страхувальник, якщо він самостійно компенсував передбачені умовами Договору страхування витрати або збитки та це підтверджено документально.

Статтею 26 Закону України «Про страхування» визначено, що підставою для відмови страховика у здійсненні страхових виплат або страхового відшкодування є, зокрема, отримання страхувальником повного відшкодування збитків за майновим страхуванням від особи, винної у їх заподіянні;

Підставою для відмови Страховика у здійсненні виплати страхового відшкодування є отримання Страхувальником повного відшкодування збитків від особи, винної у їх заподіянні (п. 8.1.4 Договору).

Разом з тим, як встановлено судом та не заперечувалось позивачем, Товариство з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича фірма «Транс-Консульт» самостійно не здійснювала компенсацію збитків, та крім іншого отримало повне відшкодування збитків від третьої особи (в тому числі і витрат по сплаті судового збору в розмірі 19 160,55 грн.), що є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування за Договором.

Додатково суд звертає увагу позивача на те, що він не позбавлений був права стягнути грошові кошти в розмірі 750,00 грн. в межах розгляду справи № 924/1775/14 в якості витрат, пов'язаних із розглядом справи.

Звертаючись до господарського суду, позивач вказує у позовній заяві предмет та підстави позову, тобто, самостійно визначає, яке його право, на його суб'єктивну думку, є порушеним, та в який спосіб належить здійснити судовий захист порушеного права.

Натомість, вирішуючи спір, судам належить з'ясувати наявність порушеного права позивача та відповідність обраного ним способу захисту порушеного права способам, визначеним у законодавстві.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

При цьому, господарський суд зазначає, що під порушенням права слід розуміти такий стан суб'єктивного права, при якому воно зазнавало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок якого суб'єктивне право уповноваженої особи зазнало зменшення або ліквідації як такого. Порушення права пов'язане з позбавленням його носія можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Проте, обставини, на які посилається позивач, не свідчать про наявність у нього порушеного суб'єктивного права з боку відповідача.

Відповідно до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Відповідно до ст. 2 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд порушує справи за позовними заявами підприємств та організацій, які звертаються до господарського суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення невизнання або оспорювання.

Отже, необхідною умовою для звернення до суду із відповідним позовом є порушення прав та охоронюваних законом інтересів особи - позивача у справі.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, Товариством з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича фірма «Транс-Консульт» належними засобами доказування не доведено суду порушення з боку відповідача його законних та охоронюваних інтересів.

Враховуючи все викладене вище в сукупності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

При цьому, на підставі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 49, 82- 85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

В задоволені позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 14.09.15.

Суддя Т.М. Ващенко