ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" вересня 2015 р. Справа № 922/4103/14

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Сіверін В. І., суддя Терещенко О.І. , суддя Тихий П.В.

при секретарі Новіковій Ю.В.

за участю представників сторін:

позивача не зявився;

1-го відповідача не зявився;

2-го відповідача не зявився.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача (вх. №3492 Х/1-18) на рішення господарського суду Харківської області від 01.12.2014р. у справі №922/4103/14

за позовом Департаменту транспорту Харківської міської ради, м. Харків;

до відповідачів:

1) Харківської міської ради, м. Харків;

2) Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, м. Харків;

про визнання незаконним пунктів рішення, визнання недійсним договору

ВСТАНОВИЛА:

Департамент транспорту Харківської міської ради (позивач) звернувся до господарського суду Харківської області із позовною заявою до відповідачів: 1) Харківської міської ради; 2) Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, в якій просить визнати незаконними пунктів 8.2., 8.3, 8.4., 8.5. рішення Харківської міської ради від 25.11.2009 р. №281/09 "Про надання юридичним та фізичним особам у користування земельних ділянок для експлуатації та обслуговування будівель і споруд" та визнати недійсним договір оренди землі від 21.04.2011 р. №00277, укладений між Харківською міською радою та ФОП ОСОБА_1 на земельну ділянку по АДРЕСА_1, площею 0,0090 га для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі.

Позовні вимоги мотивовано тим, що рішенням Харківської міської ради від 25.11.2009 р. № 281/09 ФОП ОСОБА_1 було надано в оренду строком до 01.11.2014р. земельну ділянку площею 0,0090 га за рахунок земель житлової та громадської забудови, земель транспорту по АДРЕСА_1 для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі літ. «А-1» загальною площею 61,8 кв.м., право власності на яке виникло на підставі договору купівлі-продажу від 07.08.2008р., укладеного між Приватним підприємством «Норк» та ОСОБА_1.

На виконання вказаного рішення з ФОП ОСОБА_1 було укладено договір оренди землі від 21.04.2011р.№ 00277 строком до 01.11.2014 р. відповідно до п. 7 якого, земельна ділянка розташована в межах "червоних ліній" просп. Героїв Сталінграду і в разі початку реконструкції проспекту повинна бути звільнена при першій вимозі міської ради без компенсації витрат.

Також, посилається на те, що підставою для надання в оренду вказаної земельної ділянки став розроблений ПП фірмою «Норк» проект відведення земельної ділянки 2004 року, в якому міститься висновок управління містобудування та архітектури Харківської міської ради від 26.01.2004р., відповідно до якого земельна ділянка за вказаною адресою має обмеження містобудівного характеру, а саме без права капітальної забудови.

Вказані обмеження були передбачені у звязку з находженням зазначеної земельної ділянки в межах «червоних ліній» проспекту Героїв Сталінграду, в межах яких, відповідно до затвердженого Генерального плану була запланована реконструкція обєктів транспортного комплексу.

Тому, обґрунтовуючи свої вимоги ст. ст. 13, 144 Конституції України, ст. ст. 12, 93, 125, 126, 189 Земельного кодексу України, ст. ст. 15, 30 Закону України «Про оренду землі», ст. 14 Закону України «Про врегулювання містобудівної діяльності», ст. 18 Закону України «Про автомобільні дороги», ст. ст. 179, 188, 193 Господарського кодексу України, вважає, що пункти 8.2., 8.3, 8.4., 8.5. рішення Харківської міської ради від 25.11.2009 р. №281/09 "Про надання юридичним та фізичним особам у користування земельних ділянок для експлуатації та обслуговування будівель і споруд" є незаконними, а договір оренди землі від 21.04.2011 р. №00277, укладений між Харківською міською радою та ФОП ОСОБА_1 на земельну ділянку по АДРЕСА_1, площею 0,0090 га для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі підлягає визнанню недійсним.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 01 грудня 2014 року у справі №922/4103/14 (суддя Светлічний Ю.В.) в задоволенні позову було відмовлено. Оскаржуване рішення місцевого господарського суду мотивоване ненаданням позивачем проектної документації того, що ним проводилась реконструкція обєктів транспортного комплексу та не зазначено жодних правових підстав для визнання договору оренди землі від 21.04.2011р. недійсним.

Департамент транспорту Харківської міської ради з рішенням місцевого господарського суду не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати вищезазначене рішення, та прийняте нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

18.02.2015р. на адресу суду від Харківської міської ради надійшли письмові пояснення на апеляційну скаргу, в яких останній зазначає, що проти апеляційної скарги Департаменту транспорту Харківської міської ради не заперечує. (вх.№2686).

18.02.2015р. на адресу суду від 2-го відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення господарського суду Харківської області від 01.12.2014р. у справі №922/4103/14 залишити без змін. (вх.№2684).

10.03.2015р. на адресу суду від 2-го відповідача ФОП ОСОБА_1 надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи копії ухвали Харківського апеляційного адміністративного суду від 01.10.2014р. у справі №641/3200/14-а, якою залишено без змін постанову Комінтернівського районного суду міста Харкова від 08.07.2014р. по справі №641/3200/14-а за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Харківської міської ради про часткове скасування рішення, якою рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 02.10.2013р. №605 «Про відновлення, належне утримання та приведення міської території у придатний для використання територіальною громадою міста стан» скасовано, в решті позову про визнання незаконних дій Харківської міської ради щодо знесення нежитлової будівлі літ. «А-1», загальною площею 61,8 кв.м., розташованої за адресою: м. Харків, АДРЕСА_1 відмовлено та копії рішення апеляційного суду Харківської області від 09.12.2014р. у справі №2-641/415/14 за позовом ОСОБА_3 до Харківської міської ради про визнання права власності.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 10.03.2015р. рішення господарського суду Харківської області від 01.12.2014р. у справі №922/4103/14 залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 26.05.2015 року постанову Харківського апеляційного господарського суду від 10.03.2015р. у справі №922/4103/14 скасовано та справу № 922/4103/14 направлено на новий розгляд до Харківського апеляційного господарського суду.

Автоматизованою системою документообігу Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу призначено до розгляду судді-доповідачу Терещенко О.І.

Розпорядженням секретаря першої судової палати Харківського апеляційного господарського суду від 25.06.2015р., для розгляду даної справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Сіверін В.І., суддя Терещенко О.І., суддя Тихий П.В.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 25.06.2015р. (колегія суддів у складі: головуючий суддя Сіверін В.І., суддя Терещенко О.І., суддя Тихий П.В.) прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено до розгляду на 15.07.2015р.

14.07.2015р. на адресу суду від представника 2-го відповідача надішли пояснення, в яких останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення місцевого господарського суду без змін. (вх.№10646).

Також, просить долучити до матеріалів справи копію рішення господарського суду Харківської області від 03.03.2015р. у справі №922/5827/14 за позовом ФОП ОСОБА_1 до Харківської міської ради, про визнання недійсним та скасування рішення та копію постанови Харківського апеляційного господарського суду від 28.05.2015р., якою залишено без змін рішення господарського суду Харківської області від 03.03.2015р. у справі №922/5827/14, яким визнано недійсним та скасовано рішення 31 сесії Харківської міської ради 6 скликання №1473/14 від 26.02.2014р. «Про надання юридичним та фізичним особам у користування земельних ділянок для експлуатації та обслуговування будівель та споруд" в частині пункту 1 Додатку №2 "Перелік юридичних та фізичних осіб, яким припиняється право користування землею та яким надаються земельні ділянку в оренду та у постійне користування (в т.ч. у зв'язку зі зміною власника (користувача) нерухомого майна)", а саме: пункт Фізична особа підприємець ОСОБА_1: припинено фізичній особі підприємцю ОСОБА_1 право користування земельною ділянкою площею 0,0090 га (кадастровий номер НОМЕР_1) по АДРЕСА_1 за її добровільною відмовою (лист від 01.11.2013р. б/н); договір оренди земельної ділянки, реєстраційний №002777 від 21.04.2011р., вважати таким, що припинив дію з дня реєстрації угоди про його розірвання.»

Вказані документи долучені до матеріалів справи.

15.07.2015р. на адресу суду від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у звязку з відрядженням представника до м. Києва (вх.№10661).

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 15.07.2015р. продовжено строк розгляду справи на 15 днів, відкладено розгляд справи на 02.09.2015р., у звязку з задоволенням клопотання представника 2-го відповідача про продовження строку розгляду апеляційної скарги та відкладення розгляду справи.

01.09.2015р. на адресу суду від позивача надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника, у звязку з перебуванням останнього у щорічній відпустці. (вх.№12545). Крім того, просить задовольнити апеляційну скаргу Департаменту транспорту Харківської міської ради.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 02.09.2015р. розгляд справи відкладено на 08.09.2015р., у звязку з неявкою в судове засідання представників позивача та 1-го відповідача.

З метою повідомлення позивача та 1-го відповідача про час та місце розгляду справи, працівники суду з 02.09.2015р. по 04.09.2015р. протягом робочого часу неодноразово намагалися звязатися з ними за номерами телефонів, які зазначені в якості засобів їх звязку. Проте, за вказаними номерами ніхто не відповідав, про що Харківським апеляційним господарським судом було складено акти №13-44 від 04.09.2015 року, №13-44 від 04.09.2015р.

У судовому засіданні 15.07.2015р. та 02.09.2015р. присутній представник 2-го відповідача заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив рішення господарського суду Харківської області від 01.12.2014р. у справі №922/4103/14 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

У судове засідання 08.09.2015р. представники позивача, 1-го та 2-го відповідача не зявились, про причини неявки суд не повідомили, хоча належним чином повідомлялися про час та місце розгляду справи, про що свідчать повідомлення про вручення поштових відправлень №203, №190, №181. (т.2, а.с. 183-185)

08.09.2015р. на адресу суду від ФОП ОСОБА_1 надійшла заява про відкладення розгляду справи, у звязку з її хворобою. (вх.№12792).

Дана заява відхиляється колегією суддів у звязку з закінченням строку, встановленого ч.1 ст.102 ГПК України для розгляду апеляційної скарги на рішення місцевого суду.

Крім того, сторони у даній справі належним чином повідомлялись про час та місце розгляду справи, про що свідчить штамп на зворотньому боці ухвали, якою було призначено розгляд апеляційної скарги до провадження, ухвали про відкладення розгляду справи від 15.07.2015р. та ухвали про відкладення розгляду справи від 02.09.2015р. про відправлення її копій сторонам і є доказом належного повідомлення учасників спору про дату, час та місце судового засідання відповідно до пунктів 3.5.2., 3.5.11 Інструкції з діловодства в господарських судах України та відповідно до пункту 3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції".

Враховуючи, що представник позивача, 1-го та 2-го відповідача належним чином повідомлені про час та місце судового засідання, колегія суддів вважає можливим розглядати справу за їх відсутності за наявними в ній матеріалами, відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

Перевіривши матеріали справи, правильність їх юридичної оцінки та застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до статті 80 Земельного кодексу України, субєктами права власності на землю є, зокрема, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування на землі комунальної власності.

Відповідно до ст. 83 Земельного кодексу, землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю.

Статтею 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Відповідно до ст. 140 Конституції України місцеве самоврядування є правом територіальної громади - жителів міста самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.

Згідно зі ст. 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обовязковими до виконання на відповідній території.

Рішення органів місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції чи законам України зупиняються у встановленому законом порядку з одночасним зверненням до суду.

Пунктом 42 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що до повноважень органів місцевого самоврядування віднесено затвердження в установленому порядку місцевих містобудівних генеральних планів забудови відповідних населених пунктів, іншої містобудівної документації.

За статтею 31 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», до повноважень органів місцевого самоврядування в галузі будівництва віднесено, організація за рахунок власних коштів і на пайових засадах будівництва, реконструкції і ремонту об'єктів комунального господарства та соціально- культурного призначення, жилих будинків, а також шляхів місцевого значення.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Харківської міської ради від 25.11.2009 р. № 281/09 (пункти 8.2, 8.3, 8.4, 8.5) ФОП ОСОБА_1 було надано в оренду строком до 01.11.2014р. земельну ділянку площею 0,0090 га за рахунок земель житлової та громадської забудови, земель транспорту по АДРЕСА_1 (Комінтернівський район) для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі. Цим же рішенням ФОП ОСОБА_1 було попереджено, що надана земельна ділянка розташована в межах «червоних ліній» просп. Героїв Сталінграду.

На виконання вказаного рішення з ФОП ОСОБА_1 було укладено договір оренди землі від 21.04.2011р. № 00277 строком до 01.11.2014 р.

Відповідно до п. 7 цього договору, земельна ділянка розташована в межах "червоних ліній" просп. Героїв Сталінграду і в разі початку реконструкції проспекту повинна бути звільнена при першій вимозі міської ради без компенсації витрат.

Вказана земельна ділянка була надана ФОП ОСОБА_1 для обслуговування та експлуатації нежитлової будівлі літ. «А-1» загальною площею 61,8 кв.м., право власності на яке виникло на підставі договору купівлі-продажу від 07.08.2008р., укладеного між Приватним підприємством «Норк» та ОСОБА_1.

Право власності на нежитлову будівлю літ. «А-1» площею 61,8 кв.м виникло у ПП фірми «Норк» на підставі рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 29.05.2008р. у справі №2-2163/2008.

Відповідно до договору оренди землі, укладеного з ПП фірмою «Норк» №6935/05 від 31.03.2005р., земельна ділянка по просп. Героїв Сталінграду 134-Г надавалась для будівництва тимчасового торговельного павільйону у складі тимчасового торговельного комплексу.

Підставою для надання в оренду вказаної земельної ділянки став розроблений ПП фірмою «Норк» проект відведення земельної ділянки 2004 року, в якому міститься висновок управління містобудування та архітектури Харківської міської ради від 26.01.2004р., відповідно до якого земельна ділянка за вказаною адресою, що була надана ПП фірмі «Норк» має обмеження містобудівного характеру, а саме без права капітальної забудови, розміщення обєкту погоджується до початку реконструкції проспекту Героїв Сталінграду.

Вказані обмеження були передбачені у звязку з находженням зазначеної земельної ділянки в межах «червоних ліній» проспекту Героїв Сталінграду, в межах яких, відповідно до затвердженого Генерального плану була запланована реконструкція обєктів транспортного комплексу.

Рішенням Харківської міської ради від 25.09.2013р. №1253/13 Департаменту транспорту Харківської міської ради було надано дозвіл на реконструкцію обєктів транспортного комплексу території обмеженої: проїздом Садовим, проспектом Маршала Жукова, проспектом Героїв Сталінграду, вул. Ньютона, вул. Холмогорського, вул. Киргизькою. Реконструкцію виконати до 31.12.2015р.

В ході підготовчих дій щодо проведення зазначеної реконструкції Департамент транспорту Харківської міської ради повідомлено, що в зоні реконструкції розміщена нежитлова будівля по проспекту Героїв Сталінграду, 134-Г.

Зі змісту постанови Комінтернівського районного суду міста Харкова від 08.07.2014р. по справі №641/3200/14-а вбачається, що судом відмовлено ОСОБА_1 у визнанні незаконних дій Харківської міської ради щодо знесення нежитлової будівлі літ. «А-1», розташованої за адресою: м. Харків, АДРЕСА_1.

Відповідно до п.14 ст.1 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", "червоні лінії" - визначені в містобудівній документації щодо пунктів геодезичної мережі, межі існуючих та запроектованих вулиць, доріг, майданів, які розділяють території забудови та території іншого призначення.

Приписами статті 18 Закону України «Про автомобільні дороги», складовими вулиць і доріг міст є: проїзна частина вулиць і доріг, трамвайне полотно, дорожнє покриття, штучні споруди, споруди дорожнього водовідводу, технічні засоби організації дорожнього руху, зупинки міського транспорту, стоянки таксі, тротуари, пішохідні та велосипедні доріжки, зелені насадження, наземні та підземні мережі, майданчики для паркування.

Межі вулиці за її шириною визначаються «червоними лініями». Розташування будь-яких обєктів, будівель, споруд або їх частин у межах «червоних ліній» вулиці не допускається.

Відповідно до Державних будівельних норм України, розміщення і будівництво наземних обєктів житлово-цивільного, промислового призначення та інших капітальних споруд, крім обєктів транспорту та інженерних мереж, в межах червоних ліній вулиць і доріг забороняється.

Частиною 1 статті 124 Земельного кодексу передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Приписами статті 125 Земельного кодексу України встановлено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про оренду землі», зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору оренди землі спір вирішується в судовому порядку.

Рішенням Конституційного суду України від 16.04.2009р. №7-рп/2009 щодо офіційного тлумачення положень частини 2 статті 19, статті 144 Конституції України, статті 25, частини 14 статті 46, частин 1, 10 статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) встановлено, що органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами (стаття 74 Закону).

Отже, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, повязані з реалізацією певних субєктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і субєкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є «гарантією стабільності суспільних відносин» між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршено прийняттям більш пізнього рішення, що узгоджується з правовою позицією, викладеною в абзаці 2 п. 5 мотивувальної частини рішення Конституційного суду України від 13.05.1997 року №1-зп у справі щодо несумісності депутатського мандата.

Відповідно до приписів статті 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

За частиною 1 статті 216 Цивільного кодексу України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. Нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. (ч.1 ст. 236 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 207 Господарського кодексу України передбачено, що господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Згідно п.1, абз.1 постанови пленуму Верховного суду України від 06.11.2009р. №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», цивільні відносини щодо недійсності правочинів регулюються Цивільним кодексом України, Земельним кодексом України, Сімейним кодексом України, Законом України від 12 травня 1991 року N 1023-XII "Про захист прав споживачів" (в редакції Закону від 1 грудня 2005 року N 3161-IV), Законом України від 6 жовтня 1998 року N 161-XIV "Про оренду землі" (в редакції Закону від 2 жовтня 2003 року N 1211-IV) та іншими актами законодавства.

Відповідно до п. 2, абз. 1 постанови пленуму Верховного суду України від 06.11.2009р. №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства.

У абзацах 1,2 пункту 5 постанови пленуму Верховного суду України від 06.11.2009р. №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» закріплено, що відповідно до статей 215 та 216 ЦК суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред'являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

Відповідно до абзаців 1, 2, 3 пункту 2.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. №11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними», правовідносини, пов'язані з визнанням правочинів (господарських договорів) недійсними, регулюються ЦК України, ГК України, Земельним кодексом України, Законами України "Про оренду землі" та іншими актами законодавства. Правочин може бути визнаний недійсним з підстав, передбачених законом. Загальні підстави і наслідки недійсності правочинів (господарських договорів) встановлені статтями 215, 216 ЦК України, статтями 207, 208 ГК України. Правила, встановлені цими нормами, повинні застосовуватися господарськими судами в усіх випадках, коли правочин вчинений з порушенням загальних вимог частин першої - третьої, п'ятої статті 203 ЦК України і не підпадає під дію інших норм, які встановлюють підстави та наслідки недійсності правочинів.

В абзаці 1 пункту 2.6 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. №11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» вказано, що нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, вважається таким з моменту його вчинення (частина перша статті 236 ЦК України).

У абзаці 1 пункту 2.9 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. №11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» зазначено, що на підставі статті 215 ЦК України недійсними можуть визнаватися не лише правочини, які не відповідають цьому Кодексу, а й такі, що порушують вимоги інших законодавчих актів України, указів Президента України, постанов Кабінету Міністрів України, інших нормативно-правових актів, виданих державними органами, у тому числі відомчих, зареєстрованих у встановленому порядку.

Пунктом 2 статті 152 Земельного кодексу України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Згідно з пунктами 1.2.4., 2.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011р. №6 «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин», індивідуальні акти органів держави або місцевого самоврядування, якими реалізовуються волевиявлення держави або територіальної громади як учасника цивільно-правових відносин і з яких виникають, змінюються, припиняються цивільні права і обовязки не належать до правових актів управління, а спори щодо їх оскарження мають приватноправовий характер, тобто справи у них підвідомчі господарським судам.

У спорах, пов'язаних з правом власності або постійного користування земельними ділянками, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти про право власності чи постійного користування.

Разом з тим господарським судам слід враховувати, що право, посвідчене державними актами, є похідним від відповідного рішення органу державної влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність чи в користування, а тому з огляду на приписи частини першої статті 16 Цивільного кодексу України та статті 152 Земельного кодексу України захист прав осіб на земельні ділянки не може здійснюватися лише шляхом визнання відповідного державного акта недійсним, якщо рішення, на підставі якого видано цей державний акт, не визнано недійсним у встановленому порядку.

Відповідно до п.4 статті 268 Цивільного кодексу України (в редакції станом на 19.12.2011р.) позовна давність не поширюється: на вимогу власника або іншої особи про визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено його право власності або інше речове право.

Окрім того, відповідно до абзацу 2 пункту 28 постанови пленуму Верховного суду України від 06.11.2009р. №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», перебіг позовної давності щодо вимог про визнання правочинів недійсними обчислюється не з моменту вчинення правочину, а відповідно до частини першої статті 261 ЦК - від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Отже, позовні вимоги заявлені в межах встановленого законодавством строку позовної давності.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що Харківська міська рада, прийнявши рішення від 25.11.2009 р. № 281/09 про надання в оренду ФОП ОСОБА_1 строком до 01.11.2014р. земельну ділянку площею 0,0090 га за рахунок земель житлової та громадської забудови, земель транспорту по АДРЕСА_1 порушила зазначені вище приписи Конституції України, Цивільного кодексу України, Законів України «Про регулювання містобудівної діяльності», «Про автомобільні дороги», «Про оренду землі», Земельного кодексу України, а тому пункти 8.2., 8.3, 8.4., 8.5 рішення Харківської міської ради від 25.11.2009 р. № 281/09 є незаконними, а договір оренди землі від 21.04.2011 р. №00277, укладений між Харківською міською радою та ФОП ОСОБА_1 на земельну ділянку по АДРЕСА_1, площею 0,0090 га для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі підлягає визнанню недійсним.

Статтею 32 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського суду.

Відповідно до частини 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, колегія суддів вважає, що господарський суд першої інстанції неповно зясував обставини, що мають значення для справи та дійшов висновків, які не відповідають фактичним обставинам справи, а тому рішення господарського суду Харківської області від 01.12.2014 року у справі №922/4103/14 підлягає скасуванню, з прийняттям нового рішення, яким позов слід задовольнити повністю.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі Департаменту транспорту Харківської міської ради є обґрунтованими та такими, що підтверджуються матеріалами справи та підлягають до задоволення.

Керуючись ст. 99, 101, ч.2 ст. 103, п.1,3 ч.1 ст. 104, ст.105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Департаменту транспорту Харківської міської ради задовольнити.

Рішення господарського суду Харківської області від 01.12.2014 року у справі №922/4103/14 скасувати.

Прийняти нове рішення.

Позов задовольнити повністю.

Визнати незаконними пункти 8.2., 8.3, 8.4., 8.5. рішення Харківської міської ради від 25.11.2009 р. №281/09 "Про надання юридичним та фізичним особам у користування земельних ділянок для експлуатації та обслуговування будівель і споруд".

Визнати недійсним договір оренди землі від 21.04.2011 р. №00277, укладений між Харківською міською радою та ФОП ОСОБА_1 на земельну ділянку по АДРЕСА_1, площею 0,0090 га для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складено 11.09.2015 року.

Головуючий суддя Сіверін В. І.

Суддя Терещенко О.І.

Суддя Тихий П.В.