КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" вересня 2015 р. Справа№ 910/11981/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ільєнок Т.В.

суддів: Куксова В.В.

Яковлєва М.Л.

при секретарі

судового засідання: Колеснік М.П.

за участі представників сторін:

позивача Василенко К.Ю. дов. від 21.11.2014 №3577/18

відповідача не з'явився, про день, час та місце розгляду справи

повідомлений належним чином;

розглянувши матеріали

апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства

"Страхова компанія "Нова"

на рішення Господарського суду міста Києва від 24.06.2015

у справі № 910/11981/15 (суддя Літвінова М.Є.)

за позовом Приватного акціонерного товариства

"Страхова компанія "АХА Страхування"

до відповідача Приватного акціонерного товариства

"Страхова компанія "Нова"

про відшкодування матеріальної шкоди в порядку

регресу 15 452, 55 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позивач ПрАТ «Страхова компанія «АХА Страхування» звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до відповідача ПрАТ «Страхова компанія «Нова» про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу за Договором добровільного страхування № 3640961 від 08.01.2013 в розмірі 15 452,55 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 24.06.2015 №910/11981/15 позов задоволено повністю, стягнуто з відповідача ПрАТ "Страхова компанія "Нова" на користь позивача ПрАТ "Страхова компанія "АХА Страхування" кошти у розмірі 15 452,55 грн..

Не погоджуючись з прийнятим Рішенням, відповідач ПрАТ "Страхова компанія "Нова" звернувся до Київського апеляційного господарського суду зі скаргою, в якій просив Рішення Господарського суду міста Києва від 24.06.2015 №910/11981/15 скасувати частково та прийняти нове судове рішення, за яким у задоволенні позовних вимог в частині стягнення 3 735,07 грн. відмовити, в іншій частині щодо відшкодування шкоди в порядку регресу у сумі 11 717,48 грн. судове рішення залишити без змін.

Доводи апеляційного оскарження відповідача зводяться до того, що позивачем не правильно визначено розмір страхового відшкодування, оскільки ним не враховано коефіцієнт фізичного зносу застрахованого автомобіля, а тому, за його розрахунком наведеним в апеляційній скарзі, відшкодування шкоди в порядку регресу повинно становити 11717,48 грн. При цьому скаржник посилається на положення ст.29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Позивач ПрАТ "Страхова компанія "АХА Страхування" у своєму Відзиві на апеляційну скаргу від 14.09.2015 №СУ/10900/5-4 просить колегію суддів залишити апеляційну скаргу відповідача без задоволення, Рішення Господарського суду міста Києва від 24.06.2015 №910/11981/15 залишити без змін, як таке, що прийнято у повній відповідності до вимог діючого законодавства України.

Ухвалою КАГС від 14.08.2015 №910/11981/15 порушено апеляційне провадження за скаргою відповідача та призначено судове засідання (колегія суддів у складі: головуючого судді Ільєнок Т.В., суддів: Тарасенко К.В., Яковлєва М.Л.).

За Розпорядженням секретаря судової палати КАГС від 15.09.2015, у зв'язку із закінченням строку повноважень судді Авдеєва П.В., склад колегії суддів змінено, для розгляду даної скарги було сформовано колегію суддів у наступному складі: головуючий суддя Ільєнок Т.В., судді: Куксов В.В., Яковлєв М.Л..

За Ухвалою КАГС від 15.09.2015 №910/11981/15 прийнято апеляційну скаргу відповідача до провадження колегією суддів у складі: головуючої судді Ільєнок Т.В., суддів: Куксов В.В., Яковлєв М.Л..

В судове засідання від 15.09.2015 представник відповідача-скаржника не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Про його належне повідомлення свідчить залучене до матеріалів справи зворотне поштове повідомлення № 09-33/31737/15.

За пунктом 3.9.2 Постанови Пленуму ВГСУ № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" передбачено, що у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Неявка учасника судового процесу в судове засідання не є підставою для скасування судового рішення, якщо ухвалу, в якій зазначено час і місце такого засідання, надіслано йому в порядку, зазначеному в підпункті 3.9.1. підпункту 3.9. названої Постанови Пленуму ВГСУ.

Колегія суддів, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, заслухавши представника позивача, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку апеляційну скаргу відповідача ПрАТ "Страхова компанія "Нова" залишити без задоволення, Рішення Господарського суду міста Києва від 24.06.2015 по даній справі залишити без змін, приймаючи до уваги наступне.

Відповідно до ч.2 ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 01.09.2013 о 17:00 у місті Луганськ, вул. Советська, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля «Chevrolet lacetti», державний номер ВВ3336АО, під керуванням водія Щасливого В.Є. та «Hyndai Santa fe» державний номер ВВ2992СК, під керуванням водія Пілав М.М.

08.01.2013 між ПрАТ «Страхова компанія «АХА Страхування» (далі - позивач, страховик) та Фурсо В.В. (далі - страхувальник), був укладений Договір добровільного страхування наземного транспорту № 3640961/05АВ (далі - Договір), за яким застраховано автомобіль «Chevrolet lacetti» державний номер ВВ3336АО.

Судом першої інстанції з'ясовано, що внаслідок ДТП, що відбулась 01.09.2013 було пошкоджено застрахований у позивача ПрАТ «Страхова компанія «АХА Страхування» транспортний засіб марки «Chevrolet lacetti» державний номер ВВ3336АО, під керуванням водія Щасливого В.Є.

Строк дії Договору добровільного страхування встановлено з 01.09.2013, але не раніше дня, наступного за днем сплати Страхувальником страхової премії (першого платежу) в повному обсязі на рахунок повіреного. (п. 10 Договору).

Пунктом 14. Договору визначено умови страхового відшкодування: «на базі авторизованої (профільної СТО)».

01.09.2013 страхувальник звернувся до страховика із повідомленням про настання події, що має ознаки страхового випадку та заявою на виплату страхового відшкодування за Договором добровільного страхування транспортного засобу.

Судом першої інстанції встановлено, що 22.10.2013 року ПрАТ "Страхова компанія "АХА Страхування" на підставі Договору добровільного страхування було складено Страховий акт №1.002.13.10900 на суму 16 452,55 грн..

Відповідно до п. 20.10 Договору добровільного страхування встановлено, що при пошкодженні транспортного засобу внаслідок страхового випадку розмір збитків визначається шляхом складання кошторису вартості відновлення транспортного засобу (Кошторису збитків), в який включається вартість запасних частин, деталей, обладнання та матеріалів, що підлягають заміні, БЕЗ УРАХУВАННЯ ЕКСПЛУАТАЦІЙНОГО ЗНОСУ.

Таким чином, судом першої інстанції з'ясовано, що в даному випадку, коефіцієнт фізичного зносу не застосовується, тому сума страхового відшкодування за Договором добровільного страхування не змінилася.

Згідно ст. 990 Цивільного кодексу України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта.

Відповідно до ст. 985 Цивільного кодексу України страхувальник має право при укладенні договору страхування призначити фізичну або юридичну особу для одержання страхової виплати (вигодонабувача).

На підставі Договору добровільного страхування від 08.01.2013, Повідомлення страхувальника від 01.09.2013, Страхового акту №1.002.13.10900від 22.10.2013, рахунку СЧ-0000504 від 10.09.2013 позивач виплатив страхове відшкодування в сумі 16452,55 грн. про що свідчить Платіжне доручення №66576 від 24.10.2013. (а/с 13)

Таким чином, позивач виконав свої зобов'язання страховика за названим Договором добровільного страхування наземного транспорту перед страхувальником в повному обсязі.

Відповідно до ч. 2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Згідно з ч. 1 статті 16 Закону України "Про страхування" за договором страхування страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ч. 1 статті 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Згідно ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування", до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки (зміст наведених норм також було проаналізовано за Постановою Верховного суду України від 25.12.2013 по справі № 6-112цс13, правовий висновок у якій є обов'язковим для суду апеляційної інстанції в силу ч. 1 ст. 111-28 ГПК України).

За переліченими нормами страхувальник, який отримав майнову шкоду в деліктному правовідношенні, набув право вимоги відшкодування до заподіювача й строк такої вимоги почав спливати у момент заподіяння шкоди, але у зв'язку з погашенням шкоди коштами страхового відшкодування до страховика переходить право вимоги (права кредитора, яким у деліктному зобов'язанні є потерпілий) до заподіювача у тій же сумі та із залишком строку позовної давності, оскільки відповідно до статті 262 ЦК України заміна сторін у зобов'язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності.

У спірному зобов'язанні відбулася заміна кредитора - страхувальник передав страховикові, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки. При цьому, строк позовної давності у страховому зобов'язанні є загальним (три роки) та його перебіг починається від дня настання страхового випадку.

Отже, від дня страхового випадку внаслідок заміни кредитора у зобов'язанні з відшкодування шкоди до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат та у межах загального строку позовної давності переходить право вимоги до особи, яка відповідальна за завдані страхувальнику збитки (Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 25.12.2013 у справі № 6-112цс13).

Крім того, Верховним Судом України у Листі "Судова практика розгляду цивільних справ, що виникають з договорів страхування" від 19.07.2011 роз'яснено, що визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суди, у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди, повинні виходити з фактичної (реальної) суми, встановленої висновком автотоварознавчої експертизи, або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.

Таким чином, розмір виплати страхового відшкодування не обов'язково повинен визначатись на підставі висновку експертного дослідження, а згідно з ч. 2 ст. 14 Цивільного кодексу України особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї.

Стаття 1166 Цивільного кодексу України встановлює, що майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Статтею 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено право страховика після виплати страхового відшкодування подати регресний позов.

Виходячи з аналізу зазначених норм, до позивача у межах фактичних витрат і суми страхового відшкодування потерпілій особі перейшло право зворотної вимоги до особи, відповідальної за цими вимогами, якою є ПрАТ «Страхова компанія «Нова».

Як слідує з Постанови Артемівського районного суду м.Луганська від 04.12.2013 у справі №434/8458/13-п, провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно водія Пілавова М.М. за ст. 124 КУпАП закрито зі спливом строку притягнення до адміністративної відповідальності.

Місцевим господарським судом зазначено, що Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення - акт судового розгляду справи, який є результатом дослідження всіх документів та з'ясування всіх необхідних обставин. Таким чином, у справах про адміністративні правопорушення, зокрема, дорожньо-транспортні пригоди, належним доказом є довідка Державної автомобільної інспекції, складена на підставі Протоколу про адміністративне правопорушення. У свою чергу, протокол - це офіційний документ, відповідним чином оформлений уповноваженою особою про вчинення діяння, яке містить ознаки правопорушення, передбаченого нормами Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Отже, остаточний висновок щодо наявності у діях особи складу адміністративного правопорушення міститься у постанові суду.

Господарським судом враховано, що одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів (п. 4 Інформаційного листа Вищого господарського суду України № 01-8/1427 від 18.11.2003 р. "Про Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та юрисдикцію Європейського суду з прав людини").

Місцевим господарським судом з'ясовано, що цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Hyndai Santa fe», державний номер ВВ2992СК, була застрахована у відповідача на підставі Полісу АС/6751021 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Отже, відповідач є особою на яку Полісом АС/6751021 покладено обов'язок з відшкодування шкоди завданої під час експлуатації автомобіля «Hyndai Santa fe», державний номер ВВ2992СК, на час ДТП.

Обов'язок страховика за Договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у разі настання страхового випадку відшкодувати шкоду, заподіяну внаслідок ДТП майну третьої особи, встановлений п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". Відшкодування здійснюється у межах страхових сум, зазначених у страховому Полісі.

Місцевим господарським судом зазначено, що вирішуючи питання про суму відшкодування, суд враховує положення абз. 2 п. 12.1 ст. 12 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", відповідно до якого страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи.

Згідно ст. 9 ЗУ "Про страхування" франшиза - це частина збитків, які не відшкодовуються страховиком за договором страхування.

З огляду на вищенаведене, судом першої інстанції, зазначено, що при здійснені розрахунку вартості відновлювального ремонту 16 452,55 грн., слід також враховувати розмір франшизи за страховим Полісом АС/6751021, що становить - 1 000,00 грн., а тому сума відшкодування в порядку регресу становить - 15 452,55грн..

Місцевим господарським судом ствердження та заперечення відповідача, що сума відшкодування повинна бути визначена з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу відповідно до ст. 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", визнано безпідставним, з огляду на те, що між позивачем та його страхувальником виникли відносини, що регулюються положеннями Закону України "Про страхування" внаслідок укладення Договору добровільного страхування від 08.01.2013 №3640961. Відтак, позивач, здійснивши виплату страхового відшкодування, набув права потерпілої особи, в межах суми 15452,55 грн.. (за розрахунком: 16 452,55 грн. - 1 000 грн.) = 15 452,55 грн..

Згідно з частиною 1 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

З правового аналізу норм ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України "Про страхування" слідує, що до позивача перейшло право вимоги до відповідача у розмірі фактично виплаченого відшкодування (у розмірі понесених витрат), що виключає будь-яку залежність вказаного розміру від оцінки відновлювального ремонту та коефіцієнту зносу.

Крім того, за Договором добровільного страхування наземного транспорту 08.01.2013 №3640961, при виконанні якого у позивача виник обов'язок виплатити страхувальнику страхове відшкодування, встановлено, що при пошкодженні транспортного засобу внаслідок страхового випадку розмір збитків визначається шляхом складання кошторису вартості відновлення транспортного засобу (Кошторису збитків), в який включається вартість запасних частин, деталей, обладнання та матеріалів, що підлягають заміні, БЕЗ УРАХУВАННЯ ЕКСПЛУАТАЦІЙНОГО ЗНОСУ. (п.20.1)

З огляду на наведене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що розмір відшкодування та право вимоги виплати, яке виникло у позивача до відповідача, обмежене лише фактичними витратами (платежами) страховика (позивача), здійсненими на користь страхувальника, за вирахуванням встановленої Полісом франшизи, без врахування коефіцієнту фізичного зносу, як на тому наполягав відповідач.

Враховуючи вищевикладене, за оцінкою колегії суддів, суд першої інстанції дійшов цілком вірного висновку, що позивач здійснивши виплату страхового відшкодування за Договором добровільного страхування транспорту, отримав право вимоги в сумі - 15 452,55 грн., яке особа, що одержала страхове відшкодування, мала до особи, відповідальної за завдані збитки, а тому позовні вимоги є обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню.

Підставою звернення відповідача ПрАТ «Страхова компанія «Нова» до суду апеляційної інстанції стало питання про те, що, у даному випадку, відшкодування шкоди в порядку регресу повинно здійснюватись з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу та за мінусом франшизи, передбаченої Полісом обов'язкового страхування № АС/6751021.

Обґрунтовуючи доводи апеляційного оскарження відповідач стверджує, що за його оцінкою, вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу становить - 13506,28 грн., за наступним розрахунком наведеним в апеляційній скарзі: «4 526,28 грн. (вартість робіт) + 328,30 грн. (вартість матеріалів) + 9 436,77 грн. (вартість деталей) * 1-0,3958 (коефіцієнт по зносу деталей) = 13 506,28 грн.» (а/с 84)

Враховуючи наведене, відповідач наголошує, що відшкодування шкоди в порядку регресу повинно становити 11717,48 грн., при цьому, наводить наступний розрахунок: «13 506,28 грн. - 788,80 грн. (франшиза за Договором добровільного страхування № 3640961/05АВ від 08.01.2013) - 1000,00 грн. (франшиза за Полісом № АС/6751021) = 11 717,48 грн.». (а/с 84)

При цьому, відповідач на підтвердження своїх доводів, посилається на положення п. 2.1 ст. 2, ст. 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Колегія суддів не приймає до уваги наведені доводи скаржника, вважає їх необґрунтованими та безпідставними, з огляду на наступне.

Статтею 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (в редакції, чинній на момент вчинення ДТП) визначено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, РОЗРАХОВАНОГО В ПОРЯДКУ, ВСТАНОВЛЕНОМУ ЗАКОНОДАВСТВОМ.

Законами України "Про страхування" та "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не передбачено зобов'язання страховика за договором добровільного страхування визначати розмір страхового відшкодування тільки в розмірі суми, встановленої звітом про оцінку транспортного засобу, оскільки цей звіт є попереднім оціночним документом, що визначає можливу, але не остаточну суму, необхідну для відновлення транспортного засобу.

Зміст наведених норм було проаналізовано у Постанові Верховного Суду України від 15.04.2015 по справі № 910/7163/14, правовий висновок у якій має враховуватись іншими судами в силу ч. 1 ст. 111-28 ГПК України.

В свою чергу, скаржником, не було враховано, що за умовами п. 20.10 Договору добровільного страхування наземного транспорту № 3640961/05АВ від 08.01.2013 встановлено, що при пошкодженні транспортного засобу внаслідок страхового випадку розмір збитків визначається шляхом складання кошторису вартості відновлення транспортного засобу (Кошторису збитків), в який включається вартість запасних частин, деталей, обладнання та матеріалів, що підлягають заміні, БЕЗ УРАХУВАННЯ ЕКСПЛУАТАЦІЙНОГО ЗНОСУ.

Пунктом 14. Договору визначено умови страхового відшкодування: «на базі авторизованої (профільної СТО)».

Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЗУ "Про страхування" розмір страхової суми та (або) РОЗМІРИ СТРАХОВИХ ВИПЛАТ ВИЗНАЧАЮТЬСЯ ЗА ДОМОВЛЕННІСТЮ МІЖ СТРАХОВИКОМ ТА СТРАХУВАЛЬНИКОМ ПІД ЧАС УКЛАДАННЯ ДОГОВОРУ СТРАХУВАННЯ або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством.

Згідно з частиною 1 статті 14 та статтею 204 ЦК України, цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Якщо договір не визнано недійсним в судовому порядку, він має такі ж правові наслідки, як і будь-який дійсний договір, зокрема, є обов'язковим для виконання його сторонами (ст. 629 ЦК України).

З матеріалів справи не вбачається доказів визнання недійсним вказаного Договору страхування повністю, або окремих його пунктів, зокрема, в частині виплати страхового відшкодування без урахування фізичного зносу.

Таким чином, за оцінкою колегії суддів, судом першої інстанції правомірно встановлено, що в даному випадку, з огляду на п. 20.10 Договору добровільного страхування № 3640961 від 08.01.2013, коефіцієнт фізичного зносу не застосовується, та сума страхового відшкодування в порядку регресу становить 15 452,55 грн..

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що згідно до ч. 1 статті 1191 ЦК України, ст. 27 Закону України "Про страхування" особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Таким чином, за оцінкою колегії суддів, правильними є висновки суду першої інстанції, що виплативши страхове відшкодування відповідно до умов Договору добровільного страхування № 3640961 від 08.01.2013, позивач набув права зворотної вимоги до відповідача у сумі страхового відшкодування в розмірі 15 452,55 грн., тобто у межах фактичних затрат, без урахування коефіцієнта фізичного зносу.

Аналогічна правова позиція щодо відшкодування шкоди в порядку регресу в межах фактичних затрат, без урахування фізичного зносу, викладена у Постановах Верховного Суду України від 15.04.2015 по справі № 910/7163/14, Вищого господарського суду України 30.07.2015 № 910/1692/15-г.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів встановила, що у даному випадку скаржником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своєї правової позиції, а також не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції. Таким чином, апеляційні вимоги відповідача ПрАТ «Страхова компанія «Нова» є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, підстав для зміни чи скасування оскарженого Рішення у даній справі колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 32-34, 43, 85, 99, 101-105 Господарського процесуального Кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача ПрАТ «Страхова компанія «Нова» залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 24.06.2015 №910/11981/15 залишити без змін.

Постанова Київського апеляційного господарського суду від 15.09.2015 № 910/11981/15 набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова Київського апеляційного господарського суду від 15.09.2015 № 910/11981/15 може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України у 20-денний строк.

Матеріали справи № 910/11981/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя Т.В. Ільєнок

Судді В.В. Куксов

М.Л. Яковлєв