КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" вересня 2015 р. Справа№ 911/4094/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шапрана В.В.

суддів: Андрієнка В.В.

Буравльова С.І.

при секретарі Місюк О.П.

за участю представників:

від позивача - Чернявський О.В.

від відповідача - ОСОБА_3

розглянувши матеріали апеляційної скарги Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 на рішення Господарського суду Київської області від 04.11.2014 (суддя Конюх О.В. )

за позовом Приватного акціонерного товариства «Технологічна Аграрна Компанія Об`єднана»

до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3

про стягнення 50000 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ПАТ «ТАКО» звернувся до Господарського суду Київської області з позовом до ФОП ОСОБА_3 про стягнення 50000 грн.

Рішенням Господарського суду Київської області від 04.11.2014 позов був задоволений повністю.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій вказує, що рішення прийнято з порушення норм матеріального та процесуального права, а тому просить скасувати рішення Господарського суду Київської області скасувати та постановити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Ухвалою суду від 13.07.2015 відновлено строк на подання апеляційної скарги, прийнято її до провадження та призначено до розгляду.

Через відділ документального забезпечення до суду від апелянта надійшло клопотання про зупинення виконавчого провадження та зняття арешту з банківського рахунку.

Колегія суддів, вивчивши доводи даного клопотання, заслухавши думку сторін, прийшла до висновку про відсутність підстав для його задоволення, враховуючи наступне.

Апелянтом клопотання про зупинення виконавчого провадження, відкритого на підставі наказу господарського суду Київської області № 911/4094/14, мотивоване тим, що оскільки ним подана апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції, виконавче провадження має бути зупинене, а враховуючи те, що державним виконавцем було відмовлено в задоволені такого його клопотання, він звернувся з ним до суду.

Як вбачається із норм чинного господарського процесуального кодексу України, апеляційна інстанція не наділена повноваженнями для прийняття рішення стосовно зупинення виконавчого провадження, таке право, згідно із ст. 121-1 ГПК України має суд касаційної інстанції.

Відповідно до ч.6 ст 25 ЗУ «Про виконавче провадження» постанова про відкриття виконавчого провадження може бути оскаржена сторонами у десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Як вбачається із пояснень, наданих апелянтом, скарг на неправомірні дії державного виконавця щодо відкриття виконавчого провадження ним суду не подавалося.

Клопотання в частині зняття арешту з банківського рахунку відповідачем обґрунтоване тим, що постановою державного виконавця від 18.06.2015 накладено арешт на його кошти, що містяться на банківському рахунку АТ «Райффайзен банк Аваль» і дане перешкоджає йому в здійсненні його підприємницької діяльності.

В цій частині клопотання також не підлягає задоволенню, оскільки відповідно до приписів ч.4 ст. 57 ЗУ «Про виконавче провадження» постанова державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Як вбачається із пояснень, наданих апелянтом, скарг на неправомірні дії державного виконавця щодо винесення постанови про накладення арешту на кошти боржника, ним суду не подавалося.

Крім того, суд апеляційної інстанції не наділений повноваженнями щодо вчинення виконавчих дій за державних виконавців, а отже не може винести постанову про зняття арешту, накладеного постановою державного виконавця ВДВС Таращанського РУЮ, суд лише, за наявності відповідної скарги, може прийняти рішення про правомірність чи неправомірність дій державного виконавця стосовно накладення арешту на кошти боржника, та, у випадку, встановлення факту порушення з боку державного виконавця, може своїм рішенням зобов`язати на вчинення тих чи інших дій. (Аналогічна позиція викладена в постанові Пленуму Вищого господарського суду України № 9 від 17.10.2012 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України»)

Представники позивача та відповідача в судове засідання на вказану дату з`явилися та надали усні пояснення стосовно предмету спору.

Апеляційний господарський суд, розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні матеріали справи, встановив наступне.

17.09.2013 між ПАТ «ТАКО» (замовник) та ФОП ОСОБА_3 (виконавець) договір про виконання сільськогосподарських робіт.

Згідно із п. 1.1 договору виконавець зобов'язується на виробничих площах замовника виконати сільськогосподарські роботи по збиранню культури сої на пальному замовника за кількістю, якістю, в строки та на умовах Договору, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконані роботи.

Пунктом 1.3 договору сторони визначили, що мінімальний обсяг робіт по збиранню сої складає 300 га. Норма виробітку не менш ніж 15 га за 1 добу.

Плановий початок робіт - 25.09.2013. За 5 календарних днів до планового початку робіт замовник остаточно уточнює терміни початку робіт із зазначенням дати та місця розташування техніки виконавця (пункт 2.2. договору);

Відповідно до п. 3.1. договору ціна робіт за 1 гектар дорівнює 350 грн. без ПДВ. Сума договору складає 105000 грн. без ПДВ.

У випадку відмови від виконання робіт, невиконання мінімального обсягу робіт або прострочення початку робіт виконавцем, виконавець сплачує замовнику штраф в розмірі 50000 грн., також замовник має право залучити до проведення робіт, що є предметом Договору, іншого підрядчика за рахунок виконавця (пункт 5.3. договору).

Позивач, звертаючись із даним позовом до суду, мотивує свої вимоги тим, що у зв'язку із невиконанням відповідачем обсягу робіт, відповідач має сплатити штраф в розмірі 50000 грн., передбачений пунктом 5.3. договору.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 179 Господарського кодексу України майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями. Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Згідно з частиною першою ст. 181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Статтею 626 Цивільного кодексу України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 173 Господарського кодексу України передбачено, що один суб'єкт господарського зобов'язання повинен вчинити певну дію на користь іншого суб'єкта, а інший суб'єкт має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Стаття 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частина друга цієї ж статті передбачає, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

За правовим змістом відносини сторін є змішаним договором, який містить елементи договорів підряду та надання послуг. Згідно визначенням ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. За частиною 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною 1 ст. 846 ЦК України строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду.

Пунктом 2.2. договору визначено, що плановий початок робіт - 25.09.2013. За 5 календарних днів до планового початку робіт замовник остаточно уточнює терміни початку робіт із зазначенням дати та місця розташування техніки виконавця.

24.09.2013 позивач направив відповідачу телеграму з вимогою розпочати зернозбиральні роботи по збору врожаю сої 28.09.2013 згідно договору та забезпечити доставку комбайну в кількості 1 (одна) одиниця за адресою: Київська обл., Фастівський р-н, с. Пилипівка, вул. Леніна, 60-А.

Факт звернення позивача з вимогою до відповідача у вигляді телеграми підтверджується фіскальним чеком "Укрпошти" від 24.09.2013 № 0442.

Вимога вручена особисто відповідачу 24.09.2013, що підтверджується телеграмою від 26.09.2013 (копія телеграми про вручення наявна в матеріалах справи).

Доказів того, що відповідач задовольнив вимоги позивача або надав обґрунтовану відповідь суду не надано.

В подальшому, зважаючи на те, що відповідачем не були розпочаті роботи по збиранню сої, позивач 30.09.2014 повторно направив йому телеграму з вимогою розпочати зернозбиральні роботи по збору врожаю сої, що підтверджується фіскальним чеком "Укрпошти" від 30.09.2013 №1251.

Вимога вручена особисто відповідачу 30.09.2013, що підтверджується телеграмою від 03.10.2014.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно частини 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з частиною 2 ст. 614 ЦК України відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Як вбачається із наявних матеріалів справи та тексту оскаржуваного рішення, відповідач своїм правом на захист інтересів та прав не скористався, відзиву на позов не подав, доказів на спростування позовних вимог не надав, вимоги ухвал суду про подання доказів належного виконання робіт за договором, а саме акти приймання-передачі виконаних робіт згідно договору, не виконав.

Твердження відповідача в апеляційній скарзі стосовно того, що рішення прийняте з порушенням норм процесуального права, оскільки він не був належним чином повідомлений про день та час розгляду позову, не приймається до уваги колегією суддів, враховуючи наступне.

Відповідно до наявних матеріалів справи, повідомлення та всі процесуальні документи відповідачу направлялися за адресою: с. Чернин Таращанський район, Київська обл.

Згідно із даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців місце проживання фізичної особи-підприємця: с. Чернин Таращанський район, Київська обл..

Дана адреса також зазначена і в свідоцтві про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця, копія якого була долучена апелянтом до апеляційної скарги.

Поштове відправлення суду першої інстанції було повернуто підприємством зв'язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата.

Будь-яких інших даних (офіційних/неофіційних), щодо місця знаходження чи місця проживання відповідача, Господарський суд Київської області не мав.

Відповідно до пункту 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час та місце розгляду справи у разі виконання судом вимог частини першої ст. ст. 87, 64 ГПК України. За змістом зазначених статей, зокрема, в разі якщо ухвалу було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Статтею 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

У зв'язку із невиконанням відповідачем обсягу робіт, позивач просить суд стягнути з відповідача штраф, передбачений пунктом 5.3. договору, в розмірі 50000 грн.

Статтями 216-218 ГК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, якими зокрема, є господарські санкції.

Відповідно до частини 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно частини 2 ст. 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Відповідно до приписів частини першої ст. 230 ГК України штрафними санкціями у господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Згідно частини четвертої ст. 231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

За таких обставин умовою застосування до боржника штрафу є: по-перше, наявність порушення боржником зобов'язання, а по-друге, такий штраф за порушення зобов'язання має бути передбачений Договором.

Пунктом 5.3. договору сторонами дійсно передбачено те, що у випадку відмови від виконання робіт, невиконання мінімального обсягу робіт або прострочення початку робіт, виконавець сплачує замовнику штраф в розмірі 50000 грн.

Як вбачається з наявних у матеріалах справи копій фіскальних чеків "Укрпошти" від 30.10.2013 № 6299, від 17.09.2014 № 3383 та описів вкладення у цінний лист від 30.10.2013, від 17.09.2014, з метою досудового врегулювання спору, позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогами, в яких просив відповідача припинити порушення договору, відшкодувати визначені договором штрафні санкції у добровільному порядку.

Доказів того, що відповідач задовольнив вимоги позивача, суду не надано.

Враховуючи встановлення фактів невиконання відповідачем умов договору, вимога позивача про стягнення з відповідача суми штрафу в розмірі 50000 грн. є обґрунтованою, матеріалами справи підтверджується та Господарським судом Київської області правомірна була задоволена.

Посилання відповідача в скарзі проте, що сторонами при укладанні договору не було досягнуто згоди з усіх істотних умов договору і всі примірники договору були залишені у позивача, які в подальшому не направлялися відповідачу, не приймаються до уваги колегією суддів та спростовуються наступним.

Згідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними. Та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Згідно ст. ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору.

Позивачем до матеріалів справи долучена завірена належним чином копія договору б/н від 17.09.2013, який підписаний виконавцем ОСОБА_3

Апелянтом по справі не заперечувався факт підписання ним такого договору, та не зазначалося про те, що його підпис та договорі був сфальсифікований.

У випадку недосягнення домовленості з усіх істотних умов договору, а отже й не укладання договору, як проте зазначає апелянта, підпис на примірнику договору зі сторони виконавця мав би бути відсутній.

Крім того в апеляційній скарзі зазначається проте, що на не укладання договору вказує той факт, що розділ «предмет договору» містить посилання на додаток до договору, який сторонами не підписувався та не укладався.

Проте дане спростовується текстом самого договору, оскільки ані розділ «предмет договору», а не будь-який іншій розділ договору не має посилання на жодний додаток чи додаткову угоду до нього.

Заперечення відповідача стосовно не отримання ним жодних письмових чи усних вимог щодо виконання робіт по збиранню сої від позивача спростовується наявними в матеріалах справи копіями телеграм та повідомлень, з яких, як зазначалося вище, вбачається отримання їх особисто відповідачем, а в одному випадку його дружиною.

Відповідачем чи його представниками на адресу позивача, після отримання вимог та телеграм, не було направлено жодних листів із запереченням щодо не підписання відповідачем вказаного договору від 17.09.2013.

Вказаними особами, як це вбачається із наявних матеріалів справи та підтверджується наданими поясненнями представника відповідача в судовому засіданні при розгляді апеляційної скарги, взагалі не вчинялося будь-яких дій для вирішення виниклої проблеми із ПАТ «ТАКО» допоки позивач не звернувся із позовом до господарського суду за захистом свого порушеного права, що вказує в свою чергу на неправомірну бездіяльність відповідача, який не вжив заходів до поновлення його порушеного права з боку позивача, що має місце зі слів представників відповідача.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції повно, всебічно і об'єктивно з`ясовано обставини справи, винесено рішення у відповідності до норм матеріального і процесуального права, з повним з`ясування обставин, що мають значення для справи, правомірно задоволені позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Технологічна Аграрна Компанія Об`єднана», а тому апеляційна скарга Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 не підлягає задоволенню.

Зважаючи на те, що колегією суддів апеляційна скарга Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 залишається без задоволення, судові витрати та витрати на послуги адвоката, відповідно до ст. 49 ГПК України покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 102, п. 1 ч. 1 ст. 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 залишити без задоволення, рішення Господарського суду Київської області від 04.11.2014 у справі № 911/4094/14- без змін.

Матеріали справи № 911/4094/14 повернути до Господарського суду Київської області.

Головуючий суддя В.В. Шапран

Судді В.В. Андрієнко

С.І. Буравльов