РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.09.2015Справа №910/16789/15

За позовом Публічного акціонерного товариства "Центренерго" в особі структурного підрозділу Вуглегірської ТЕС ПАТ "Центренерго"

до Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта"

про стягнення заборгованості в сумі 28 596,58 грн.

Суддя О.С. Комарова

В судовому засіданні брали участь:

від позивача: Мокрецький О.В. (представник за довіреністю);

від відповідача: не з'явився.

В судовому засіданні 08 вересня 2015 року, відповідно до положень ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач, Публічне акціонерне товариство "Центренерго" в особі структурного підрозділу Вуглегірської ТЕС ПАТ "Центренерго", 01 липня 2015 року звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заявою № 25/1611 від 23.06.2015 року до відповідача, Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта", про стягнення заборгованості в сумі 28 596,58 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач, як постачальник, не повернув покупцю сплачену ним попередню оплату за поставлений товар неналежної якості за договором поставки, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем за вказаним правочином.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 03.07.2015 року (суддя Комарова О.С.) прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі № 910/16789/15 та призначено розгляд справи на 28.07.2015 року.

24 липня 2015 року через відділ діловодства Господарського суду м. Києва від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

28 липня 2015 року через відділ діловодства Господарського суду м. Києва на виконання вимог ухвали суду про порушення провадження у справі представник позивача подав витребувані документи, які судом долучені до матеріалів справи.

В судове засідання 28.07.2015 року представник позивача з'явився та надав пояснення по суті заявлених вимог, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, також заявив письмове клопотання про продовження процесуальних строків для розгляду спору на 15 днів. У судове засідання 28.07.2015 року представник відповідача не з'явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належний чином.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.07.2015 року судом, за клопотанням представника позивача та у зв'язку із відсутністю представника відповідача, у відповідності до положень ст. 69 Господарського процесуального кодексу України, продовжено строк вирішення спору на 15 (п'ятнадцять) днів, розгляд справи відкладено на 02.09.2015 року.

Через відділ діловодства Господарського суду м. Києва 02.09.2015 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

В судовому засіданні 02.09.2015 року представник позивача підтримав позовні вимоги, надав додаткові документи та дав усні пояснення по суті спору, представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог та заявив усне клопотання про відкладення розгляду справи, яке було судом задоволено, в судовому засіданні оголошено перерву до 08.09.2015 року.

Через відділ діловодства Господарського суду м. Києва 08.09.2015 року від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

В судовому засіданні 08.09.2015 року представник позивача підтримав позовні вимоги та дав усні пояснення по суті спору, представник відповідача не з'явився в судове засідання, вимог ухвали не виконав, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Клопотання щодо фіксації судового процесу учасниками процесу не заявлялось, у зв'язку з чим, розгляд справи здійснювався без застосуванням засобів технічної фіксації судового процесу у відповідності до статті 811 Господарського процесуального кодексу України.

Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що застосовуючи відповідно до ч.1ст.4 Господарського процесуального кодексу України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справи ч.1ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).

У відповідності до п. 3.9.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року N 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для повного та об'єктивного вирішення справи, розгляд справи відбувався з урахуванням положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд, -

ВСТАНОВИВ:

29 лютого 2012 року між позивачем (надалі - замовник) та відповідачем (далі по тексту - виконавець) (разом - сторони) було укладено договір придбання та оформлення передплати № 862 (19/34) (належним чином засвідчена копія договору міститься в матеріалах справи, надалі - Договір), відповідно до п. 1.1. якого предметом договору є придбання та оформлення передплати виконавцем на періодичні видання, а саме: газети (Код ДК-22.12.1), та видання періодичні (Код ДК-22.13.1), включені до Каталогів ДП "Преса", Зарубіжних видань та Донецької області, згідно замовлення замовника.

Відповідно до п. 2.2 Договору загальна сума договору складає 20 869 грн. 74 коп. (двадцять тисяч вісімсот шістдесят дев'ять гривень 74 коп.) без ПДВ.

Умовами розділу 3 Договору встановлено, що замовник зобов'язується оплатити послуги по прийманню передплати та вартість замовленої передплати, згідно повідомленню на оплату, у терміни приймання передплати. Розрахунки здійснюються шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок виконавця на умовах попередньої оплати у порядку, передбаченому постановою Кабінету Міністрів України № 1404 від 09.10.2006 року про "Питання попередньої оплати товарів, робіт і послуг, що закуповуються за бюджетні кошти" із змінами і доповненнями, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2006 року № 1505.

Як стверджує позивач, на виконання умов договору ним було перераховано на поточний рахунок відповідача грошову суму за наданий товар в розмірі 85 960,03 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № v/4654 від 10.12.2012 р., № v/1887 від 03.07.2013 р., № v/4794 від 10.12.2013 р. та № v/1095 від 16.06.2014 р., копії яких наявні в матеріалах справи.

Проте, як стверджує позивач, виконавець свої зобов'язання за Договором належним чином не виконав, оскільки частково поставив періодичні видання, зокрема, за загальну суму 26 651,37 грн., внаслідок чого у виконавця виникла заборгованість перед замовником на вказану суму.

Окрім того, позивач просить суд стягнути з відповідача штрафні санкції за прострочення виконання зобов'язань за Договором в частині поставки товару.

В своєму відзиві на позовну заяву відповідач не спростовує того, що даний договір був укладений сторонами, а також те, що попередня оплата за періодичні видання була здійснена в зазначеній позивачем сумі, проте на думку відповідача, обставини, які склалися в країні, унеможливили поставку періодичних видань на юридичну адреса позивача - м. Світлодарськ Донецької області, та можуть вважаться форм-мажорними, що знімає обов'язок з відповідача надалі здійснювати поставку товару.

Оцінивши наявні в матеріалах справи документи та докази, господарський суд вважає, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Нормами ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

За приписами ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За приписами ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін, як встановлено нормами ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України.

Приписами ч.1 ст.665 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) сплатити за нього певну грошову суму.

Нормами ст. 691 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Відповідно до ч.1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За приписами ч. 2 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Як випливає з аналізу матеріалів справи, постачальник свої зобов'язання за Договором виконав неналежним чином, а саме прострочив поставку періодичних видань всупереч узгодженим в Договорі строкам. Факт прострочення виконання зобов'язання відповідачем не заперечується.

Відповідач у своєму відзиві посилався на наявні форс-мажорні обставини, внаслідок яких ним не були виконані зобов'язання за договором №862 (19/34) від 29.02.2012 року.

Встановлення та підтвердження форс-мажорних обставин проводиться в кожному конкретному випадку за заявою зацікавленої сторони. Для проведення експертизи на предмет встановлення форс-мажорних обставин і видачі документа, що їх підтверджує, заявник звертається в Торгово-промислової палати України із заявою та письмовими доказам, що підтверджують настання обставин непереборної сили. Перелік цих доказів у кожному випадку є індивідуальним залежно від обставин.

Відповідно до п. 2 ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати України» форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об'єктивно унеможливлюють виконання зобов'язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов'язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а також викликані винятковими

погодними умовами і стихійним лихом.

Нормами п. 2 ч. 3 ст. 14 Закону України «Про торгово-промислові палати України» визначено, що Торгово-промислова палата України засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а також торговельні та портові звичаї, прийняті в Україні, за зверненнями суб'єктів господарської діяльності та фізичних осіб.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач до свого відзиву надав сертифікат № 2176 Торгово-промислової палати України про форс-мажорні обставини, проте вказаний сертифікат стосується іншого договору (договір №32-п/812-207 від 12.12.2007 року, укладений між Українським державним підприємством поштового зв'язку «Укрпошта» та Державним підприємством по розповсюдженню періодичних видань «Преса») та інших сторін, а відтак не може бути прийнятий судом як належний та допустимий доказ наявних форс-мажорних обставин.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що відповідачем не доведено, що фактичні обставини, що склалися та перешкоджали належному виконанню зобов'язань за договором №862 (19/34) від 29.02.2012 року, дійсно є форс-мажорними.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

З положень п. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що оскільки відповідачем всупереч умовам Договору не було здійснено у визначений строк поставку періодичних видань, відповідачем було порушено умови Договору, а також положення ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України щодо своєчасного та повного виконання зобов'язань.

За приписами ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 1.12. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 року "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" визначено, що з огляду на вимоги частини першої статті 4-7 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що за прострочення відповідачем виконання грошового зобов'язання за Договором щодо оплати товару, в межах заявленого періоду нарахування стягненню з замовника, на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України, на користь виконавця підлягає 211,48 грн. 3% річних. Окрім того, судом було встановлено, що інфляційні втрати позивач арифметично розрахував правильно, тому стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 1 733,73 грн.

У відповідності до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до приписів ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог та заперечень.

Положеннями ст. 34 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи викладене, Господарський суд міста Києва дійшов висновку, що позовні вимоги є доведеними та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору в сумі 1 827,00 грн. відповідно до положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 4-3, 33, 34, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" (ЄДРЮОФОП 21560045; адреса: 01001, м. Київ, ВУЛИЦЯ ХРЕЩАТИК, будинок 22) з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання рішення суду, на користь Публічного акціонерного товариства "Центренерго" в особі структурного підрозділу Вуглегірської ТЕС ПАТ "Центренерго" (ЄДРЮОФОП 22927045, адреса: 03151, м.Київ, ВУЛИЦЯ НАРОДНОГО ОПОЛЧЕННЯ, будинок 1) на будь-який рахунок, виявлений державним виконавцем під час виконання рішення суду, грошові кошти: основний борг - 26 651,37 грн. (двадцять шість тисяч шістсот п'ятдесят одна гривня 37 копійок), інфляційні втрати - 1 733,73 грн. (одна тисяча сімсот тридцять три гривень 73 копійки), 3% річних - 211,48 грн. (двісті одинадцять гривень 48 копійок), та судовий збір - 1827,00 грн. (одна тисяча вісімсот двадцять сім гривень). Видати наказ.

3. Копію рішення надіслати відповідачу у справі 910/16789/15.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції в порядку та в строки, передбачені нормами ст.ст. 91, 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 14.09.2015 року.

Суддя О.С. Комарова