КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" вересня 2015 р. Справа№ 910/10715/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Андрієнка В.В.

суддів: Буравльова С.І.

Шапрана В.В.

за участю представників cторін:

позивача: Тулінов І.І., довіреність № 929 від 03.06.2015 р.,

відповідача: ОСОБА_3, довіреність № 1583 від 03.12.2014 р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4

на рішення господарського суду м. Києва від 27.05.2015 р.

у справі №910/10715/15 (суддя Чинчин О.В.)

за позовом Міського комунального підприємства "Дніпропетровський електротранспорт"

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4

про стягнення 27 157 грн. 54 коп.

ВСТАНОВИВ:

Міське комунальне підприємство "Дніпропетровський електротранспорт" звернулось до господарського суду м. Києва з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 про стягнення 27 157 грн. 54 коп., з яких 23 947 грн. 96 коп. заборгованості, 1 579 грн. 95 коп. пені, 1 454 грн. 91 коп. інфляційних та 174 грн. 72 коп. 3% річних.

Рішенням господарського суду м. Києва від 27.05.2015 р. у справі №910/10715/15 позов Міського комунального підприємства "Дніпропетровський електротранспорт" - задоволено повністю.

Стягнуто з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 (04111, АДРЕСА_1, Ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь Міського комунального підприємства "Дніпропетровський електротранспорт" (49038, Дніпропетровська обл., місто Дніпропетровськ, ПРОСПЕКТ КАРЛА МАРКСА, будинок 119А, Ідентифікаційний код юридичної особи 32616520) заборгованість у розмірі 23 947 (двадцять три тисячі дев'ятсот сорок сім) грн. 96 (дев'яносто шість) коп., 3% річних у розмірі 174 (сто сімдесят чотири) грн. 72 (сімдесят дві) коп., інфляційні у розмірі 1 454 (одна тисяча чотириста п'ятдесят чотири) грн. 91 (дев'яносто одна) коп., пеню у розмірі 1 579 (одна тисяча п'ятсот сімдесят дев'ять) грн. 95 (дев'яносто п'ять) коп. та судовий збір у розмірі 1 827 (одна тисяча вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 звернулась до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду м. Києва від 27.05.2015 р. по справі №910/10715/15 та прийняти нове рішення, яким відмовити Міському комунальному підприємству "Дніпропетровський електротранспорт" в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що рішення місцевого господарського суду прийняте з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, місцевий господарський суд неправильно застосував і порушив норми матеріального та процесуального права.

Представник позивача в судовому засіданні просив апеляційний господарський суд у задоволенні апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 відмовити, а оскаржуване рішення залишити без змін з огляду на його законність та обґрунтованість.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 та просив апеляційний господарський суд її задовольнити, а оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Апеляційний господарський суд, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, встановив наступне.

31.12.2013 року між Міським комунальним підприємством "Дніпропетровський електротранспорт" (Виконавець, позивач) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 (Замовник, відповідач) було укладено Договір №224 на право використання опор контактної мережі для розміщення рекламних засобів типу "конвексборд", предметом якого сторони визначили надання Замовникові права на використання опор контактної мережі для розміщення рекламних засобів типу "конвексборд", кожне розміщення Конструкції оформлюється дозволом виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради, додатковою угодою до даного Договору, у якій зазначені місце розташування, строки. (п. 1.1. Договору).

Згідно п. 3.1. Договору загальна сума Договору визначається сумами всіх додаткових угод до Договору.

Відповідно до п. 3.3. Договору плата за використання опор контактної мережі здійснюється помісячно, на умовах 100% передоплати, сума якої вказана у протоколі договірної ціни (Додаток №1). Сторони підписують акти приймання - здачі наданих послуг в останній день поточного місяця.

Пунктом 4.1. Договору передбачено, що у випадку несвоєчасної сплати наданих послуг Замовник оплачує Виконавцеві пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості (яка виникла при порушенні пп.3.3., 3.4. Договору), що діяла на момент заборгованості, за кожний день прострочення оплати.

Договір набуває чинності з 01.01.2014 року і діє до 31.12.2014 року, але в будь - якому випадку разі до повного виконання взятих на себе зобов'язань Сторонами по даному Договору. (п.5.1. Договору).

Додатком №1 до Договору №224 на право використання опор контактної мережі для розміщення рекламних засобів типу "конвексборд" від 31.12.2013 року Сторони узгодили вартість послуг.

Додатковими угодами до Договору №224 на право використання опор контактної мережі для розміщення рекламних засобів типу "конвексборд" від 31.12.2013 року Сторони неодноразово змінювали договірну ціну за ціною однієї одиниці в місяць.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору №224 на право використання опор контактної мережі для розміщення рекламних засобів типу "конвексборд" від 31.12.2013 року позивачем було надано право на використання опор контактної мережі для розміщення рекламних засобів типу "конвексборд", а відповідачем в свою чергу прийняті вказані послуги, що підтверджується Актами приймання - здачі наданих послуг за період вересень 2014 р. - жовтень 2014 р. на загальну суму в розмірі 27 447 грн. 96 коп., які оформлені належним чином та підписані уповноваженими представниками сторін і скріплені печатками підприємств без зауважень та заперечень, в добровільному порядку, проте відповідачем здійснена лише часткова оплата на суму 3 500 грн. 00 коп.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач зазначив, що він належним чином виконав свої зобов'язання за вказаним Договором, проте відповідач порушив зобов'язання щодо своєчасного здійснення оплати за надані послуги за період вересень - жовтень 2014 року. Таким чином, заборгованість Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 перед Міським комунальним підприємством "Дніпропетровський електротранспорт" становить 23 947 грн. 96 коп. Крім того, враховуючи неналежне виконання відповідачем умов договору, позивач просить суд стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 пеню у розмірі 1 579 грн. 95 коп., 3% річних у розмірі 174 грн. 72 коп. та інфляційні у розмірі 1 454 грн. 91 коп.

Внаслідок укладення Договору №224 на право використання опор контактної мережі для розміщення рекламних засобів типу "конвексборд" від 31.12.2013 року між сторонами згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, виникли цивільні права та обов'язки.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору №224 на право використання опор контактної мережі для розміщення рекламних засобів типу "конвексборд" від 31.12.2013 року позивачем було надано право на використання опор контактної мережі для розміщення рекламних засобів типу "конвексборд", а відповідачем в свою чергу прийняті вказані послуги, що підтверджується Актами приймання - здачі наданих послуг за період вересень 2014 р. - жовтень 2014 р. на загальну суму в розмірі 27 447 грн. 96 коп., які оформлені належним чином та підписані уповноваженими представниками сторін і скріплені печатками підприємств без зауважень та заперечень, в добровільному порядку, проте відповідачем була здійснена часткова оплата за надані послуги за вересень 2014 р. на суму 3500 грн. 00 коп., що відповідачем не заперечувалось.

Крім того, позивачем на виконання умов Договору №224 на право використання опор контактної мережі для розміщення рекламних засобів типу "конвексборд" від 31.12.2013 року були виставлені рахунки - фактури на оплату №356 від 02.10.2014 р. на суму 14 131 грн. 84 коп. та №359 від 02.10.2014 р. на суму 13 316 грн. 12 коп.

Судом доводи відповідача щодо неузгодженості Сторонами вартості послуг за Договором №224 на право використання опор контактної мережі для розміщення рекламних засобів типу "конвексборд" від 31.12.2013 року відхилені, оскільки Додатковими угодами №3 від 13.05.2014 р., №5 від 17.09.2014 р., №6 від 17.09.2014 р. Сторони без заперечень і зауважень, в добровільному порядку погодили вартість послуг: технічне узгодження умов розміщення конструкцій та розміщення рекламних засобів типу "конвексборд", ціну однієї одиниці з ПДВ та без ПДВ із зазначенням дати набрання сили такої ціни.

Відповідно до п.5.2. Договору усі зміни, додатки й доповнення до Договору дійсні у випадку, якщо вони оформлені в письмовій формі й підписані повноважними представниками Сторін.

Таким чином, Додаткові угоди №3 від 13.05.2014 р., №5 від 17.09.2014 р., №6 від 17.09.2014 р. до Договору №224 на право використання опор контактної мережі для розміщення рекламних засобів типу "конвексборд" від 31.12.2013 року, якими Сторони змінили вартість надання послуг є дійсними та обов'язковими до кожної із Сторін.

Крім того, заперечення відповідача щодо неможливості стягнення суми заборгованості за спірним Договором після його розірвання 13.10.2014 року, судом не приймаються до уваги з огляду на наступне.

Так, статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до статті 9 вказаного Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Також, згідно з Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженим наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1994, господарські операції господарюючих суб'єктів фіксуються та підтверджуються первинними документами, складеними та оформленими відповідно до вимог зазначеного Положення; первинні документи для надання їм юридичної сили та доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити: назва підприємства, від імені якого складено документ, назва документа, дата та місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному та вартісному виразі), посади, підписи та прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції та складання первинного документу; первинні документи підлягають обов'язковій перевірці працівниками, які ведуть бухгалтерський облік.

Договір №224 на право використання опор контактної мережі для розміщення рекламних засобів типу "конвексборд" від 31.12.2013 року, Додаткові угоди №3 від 13.05.2014 р., №5 від 17.09.2014 р., №6 від 17.09.2014 р., Акти приймання - здачі наданих послуг за вересень 2014 р. на суму 4 499 грн. 84 коп., на суму 9 632 грн. 00 коп. та за жовтень 2014 р. на суму 13 316 грн. 12 коп., рахунки - фактури на оплату №356 від 02.10.2014 р. на суму 14 131 грн. 84 коп. та №359 від 02.10.2014 р. на суму 13 316 грн. 12 коп. відповідають вищевказаним вимогам та засвідчують факт здійснення господарської операції та договірних відносин.

Як вбачається з матеріалів справи, 07.10.2014 року позивач надіслав на адресу відповідача лист №1489/1 про розірвання Договору №224 на право використання опор контактної мережі для розміщення рекламних засобів типу "конвексборд" від 31.12.2013 року з 21.10.2014 року, в якому також зазначено про наявність заборгованості за вересень 2014 р. у розмірі 10 631 грн. 84 коп. та за жовтень 2014 р. у розмірі 13 316 грн. 12 коп., що підтверджується описом вкладення у цінний лист від 07.10.2014 р. та фіскальним чеком.

При цьому, суд зазначає, що відповідачем в обґрунтування заперечень був наданий лист позивача №1489/1 від 07.10.2014 року про розірвання Договору №224 від 31.12.2013 р. з 13.10.2014 року, в якому зазначено про наявність заборгованості за вересень 2014 р. у сумі 10 512 грн. 24 коп. та за жовтень 2014 р. у сумі 7 889 грн. 81 коп.

Відповідно до п. 5.3. Договору, Договір може бути розірваний на вимогу однієї зі Сторін у випадку невиконання іншою стороною своїх зобов'язань за даним Договором, з повідомленням про це за 10 календарних днів до моменту розірвання Договору, за винятком випадків, передбачених у даному Договорі.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач на виконання п. 5.3. Договору №224 на право використання опор контактної мережі для розміщення рекламних засобів типу "конвексборд" від 31.12.2013 року надіслав на адресу відповідача повідомлення про розірвання спірного Договору з 21.10.2014 року, а не з 13.10.2014 р., як помилково вважає відповідач з посиланням на лист Виконавця від 07.10.2014 р. за вих. №1489/1, оскільки таке повідомлення має бути надіслано за 10 календарних днів до моменту розірвання Договору, а тому Договір є розірваним саме з 21.10.2014 р. За таких обставин, суд не приймає до уваги лист позивача №1489/1 від 07.10.2014 року про розірвання Договору №224 від 31.12.2013 р. саме з 13.10.2014 року у зв'язку з вищевикладеними та оціненими судом доказами.

Таким чином, заборгованість Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 перед Міським комунальним підприємством "Дніпропетровський електротранспорт" за Договором №224 на право використання опор контактної мережі для розміщення рекламних засобів типу "конвексборд" від 31.12.2013 року становить 23 947 грн. 96 коп.

Згідно зі статтями 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Суд відзначає, що матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів відповідно до статей 33, 34, 36 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження сплати відповідачем грошових коштів Міському комунальному підприємству "Дніпропетровський електротранспорт" в розмірі 23 947 грн. 96 коп.

Відповідач, в порушення вищезазначених норм Цивільного кодексу України та умов Договору, не здійснив оплату наданих та прийнятих послуг в повному обсязі, тобто не виконав свої зобов'язання належним чином, а тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги щодо стягнення 23 947 грн. 96 коп. - суми основної заборгованості є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

При зверненні до суду позивач просив стягнути з відповідача на його користь 3% річних за загальний період прострочки з 01.10.2014 р. по 14.01.2015 р. у розмірі 174 грн. 72 коп. та інфляційні у розмірі 1 454 грн. 91 коп.

Пунктом 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитору зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. (п. 4.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" №14 від 17.12.2013 року).

Суд, перевіривши розрахунок 3% річних, як плати за користування чужими грошовими коштами за період прострочки відповідачем сплати за надані й прийняті послуги за Договором №224 на право використання опор контактної мережі для розміщення рекламних засобів типу "конвексборд" від 31.12.2013 року за загальний період прострочки з 01.10.2014 р. по 14.01.2015 р. вважає, що ця частина позовних вимог підлягає задоволенню та до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає 3% річних у розмірі 174 грн. 72 коп., як плати за користування чужими грошовими коштами в період прострочки виконання відповідачем його грошового зобов'язання за загальний період з 01.10.2014 року по 14.01.2015 року.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (п.п. 3.1, 3.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" №14 від 17.12.2013 року).

Суд, перевіривши розрахунок інфляційних, як збільшення суми основного боргу в період прострочки виконання боржником його грошового зобов'язання в зв'язку з девальвацією грошової одиниці України, наданий позивачем, вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних за період з 01.10.2014 р. по 14.01.2015 р. в розмірі 1 454 грн. 91 коп. підлягають задоволенню у повному обсязі.

Крім того, позивач при зверненні до суду також просив стягнути з відповідача на його користь пеню за загальний період прострочки з 01.10.2014 р. по 14.01.2015 р. у розмірі 1 579 грн. 95 коп.

Згідно з приписами ст. ст. 216 - 218 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій. Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. Господарські санкції застосовуються в установленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин. Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до ч. 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" від 22.11.96 р. № 543-96-ВР (зі змінами) встановлено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

При цьому, щодо пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. (п.2.5 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" №14 від 17.12.2013 року).

Пунктом 4.1. Договору передбачено, що у випадку несвоєчасної сплати наданих послуг Замовник оплачує Виконавцеві пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості (яка виникла при порушенні пп.3.3, 3.4 Договору), що діяла на момент заборгованості, за кожний день прострочення оплати.

Суд, перевіривши розрахунок пені, у зв'язку з неналежним виконанням умов Договору, за загальний період прострочки виконання відповідачем його договірного грошового зобов'язання з 01.10.2014 року по 14.01.2015 року вважає, що ця частина позовних вимог підлягає задоволенню та до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає пеня в розмірі 1 579 грн. 95 коп. за загальний період прострочки виконання відповідачем його договірного грошового зобов'язання з 01.10.2014 року по 14.01.2015 року.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю та з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 на користь Міського комунального підприємства "Дніпропетровський електротранспорт" підлягає стягненню заборгованість у розмірі 23 947 грн. 96 коп., 3% річних у розмірі 174 грн. 72 коп., інфляційні у розмірі 1 454 грн. 91 коп. та пеня у розмірі 1 579 грн. 95 коп.

За таких обставин, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок місцевого господарського суду про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Беручи до уваги наведене, судова колегія вважає, що рішення господарського суду м. Києва від 27.05.2015 р. у справі №910/10715/15 прийнято з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин, які мають значення для вирішення даного спору, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду м. Києва від 27.05.2015 р. у справі №910/10715/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 - без задоволення.

Головуючий суддя В.В. Андрієнко

Судді С.І. Буравльов

В.В. Шапран