ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.09.15 Справа№ 914/2885/15

Господарський суд Львівської області у складі судді Сухович Ю.О. при секретарі судових засідань ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, м.Стрий, Львівська область

до відповідача ОСОБА_3 підприємства Львівський облавтодор ВАТ ДАК Автомобільні дороги України в особі філії Стрийський райавтодор, м.Стрий, Львівська область

про стягнення 7 897,44 грн.

За участю представників сторін:

від позивача ОСОБА_4 представник (довіреність б/н від 17.08.2015 р.);

від відповідача не з'явився.

Права та обовязки сторін передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України розяснено, заяви про відвід судді не поступали, клопотання про технічну фіксацію судового процесу не надходили. В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть спору: Позов заявлено Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 до ОСОБА_3 підприємства Львівський облавтодор ВАТ ДАК Автомобільні дороги України в особі філії Стрийський райавтодор про стягнення 7 897,44 грн. заборгованості, з яких 3 214,34 грн. сума основного боргу, 2 666,09 грн. інфляційні втрати, 101,06 грн. три проценти річних та 1 915,95 грн. пені. Крім судового збору в сумі 1 827,00 грн. позивач просить суд стягнути з відповідача 1 500,00 грн. витрат за юридичні послуги.

Ухвалою суду від 25.08.2015р. прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до судового розгляду на 14.09.2015р.

Представником позивача подано клопотання (вх.№38385/15 від 11.09.2015р.), яким він на виконання вимог ухвали суду від 25.08.2015р. надає оригінали документів для огляду в судовому засіданні, а саме: договір про надання послуг № 1/12-14 від 09.12.2014 року; акт здачі-приймання робіт (надання послуг) № 2/2-15 від 11.02.2015р.; рахунок-фактуру № СФ-0000003 від 11.02.2015р.; акт звірки розрахунків між ФОП ОСОБА_2 та філії «Стрийський райавтодор» ДП «Львівський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» від 30.04.2015р.; претензію № 1 від 27.05.2015р. від 09.12.2014 року; опис вкладення до цінного листа від 27.05.2015р. та квитанцію УДППЗ «Укрпошта» № 33 від 27.05.2015р.; рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення від 27.05.2015р.; виписку з ПАТ «Райффайзен Банк «Аваль» за період з 01.06.2015р. по 30.06.2015р. від 09.09.2015р.; договір про надання юридичних послуг від 20.05.2015р.; заяву про відсутність спору в інших судових органах між тими ж сторонами, про то й же предмет і з тих же підстав, та немає рішення цих органів з такого спору. Оригінали оглянуто в судовому засіданні та повернуто представнику позивача.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, просив позов задоволити, з підстав викладених у позовній заяві.

Відповідач явку повноважного представника в судове засідання не забезпечив, причин неявки не повідомив. Про дату, час та місце розгляду спору був повідомлений належним чином, що підтверджується наявними у матеріалах справи поштовими повідомленнями №176 від 27.08.2015р., вручено 31.08.2015р. та №555 від 27.08.2015р., вручено 01.09.2015р. Станом на час розгляду справи від відповідача відзив, заяви, клопотання, в тому числі про відкладення розгляду спору на адресу суду не надходили.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, суд вважає за можливе розглянути справу відповідно до ст.75 ГПК України при відсутності представника відповідача за наявними у ній матеріалами яких достатньо для вирішення спору по суті.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши зібрані докази та заслухавши пояснення представника позивача, суд,-

встановив:

09.12.2013р. між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (виконавець) та філією Стрийський райавтодор ОСОБА_3 підприємства Львівський облавтодор ВАТ ДАК Автомобільні дороги України (замовник) було укладено договір про надання послуг №1/12-14 (надалі договір) за умовами якого виконавець в порядку та на умовах, визначених у цьому договорі, зобовязувався надати послуги з перевезення вантажів замовника власним транспортним засобом, а замовник зобовязувався прийняти та оплатити надані послуги.

Згідно п.2.1. договору розрахунки між виконавцем і замовником здійснюються шляхом переказу грошових коштів на поточний рахунок виконавця.

Відповідно до п.2.2. договору вартість послуг визначається по факту наданих послуг згідно відпрацьованого часу на підставі товарно-транспортних накладних та акту виконаних робіт.

Згідно п.2.3. договору замовник зобовязаний оплатити вартість наданих послуг по перевезенню протягом 3-х днів з моменту виставлення рахунку виконавцем.

За умовами п.4.3. договору за несвоєчасну оплату замовник сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від розміру заборгованості за кожний день прострочки.

Позивач свої зобовязання по виконанню умов договору №1/12-14 від 09.12.2013р. виконав повністю, надав відповідачу (замовнику) послуги з перевезення вантажів замовника за період з 12.12.2014р. по 11.02.2015р. на загальну суму 10 291,30 грн., що підтверджується актами здачі-приймання робіт (надання послуг) на загальну суму 10 291,30 грн., а саме: №1/12-14-1 від 12.12.2014р. на суму 800,00 грн.; №2/12-14-1 від 12.12.2014р. на суму 1 276,96 грн.; №2/2-15 від 11.02.2015р. на суму 8 214,34 грн.

Проте, відповідач порушив свої зобов'язання, оплату за надані позивачем послуги за період з 12.12.2014р. по 11.02.2015р. здійснив частково на загальну суму 2 076,96 грн. Отже акти здачі-приймання робіт (надання послуг) №1/12-14-1 від 12.12.2014р. на суму 800,00 грн.; №2/12-14-1 від 12.12.2014р. на суму 1 276,96 грн. оплачені повністю.

Станом на момент розгляду спору (14.09.2015р.) неоплаченими залишились послуги надані згідно акту здачі-приймання робіт (надання послуг) №2/2-15 від 11.02.2015р. на суму 8 214,34 грн.

Позивачем на підставі акту здачі-приймання робіт (надання послуг) №2/2-15 від 11.02.2015р. було виставлено рахунок №СФ-0000003 від 11.02.2015р. на суму 8 214,34 грн.

Позивачем надано суду акт звірки взаєморозрахунків підписаний між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 та філією Стрийський райавтодор ОСОБА_3 підприємства Львівський облавтодор ВАТ ДАК Автомобільні дороги України, згідно якого сальдо станом на 30.04.2015р. на користь ФОП ОСОБА_2 становить 8 214,34 грн., який підписаний та скріплений печатками сторін у справі.

27.05.2015р. позивачем було надіслано на адресу відповідача претензію №1 про повернення грошових коштів за договором про надання послуг. В підтвердження факту надсилання претензії відповідачу, позивачем долучено д матеріалів справи опис вкладення до цінного листа від 27.05.2015р., поштова квитанція №33 від 27.05.2015р. та рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення від 27.05.2015р. та отримано відповідачем 03.06.2015р.

Як стверджує позивач, лише 22.06.2015р. відповідачем було частково здійснено оплату за надані послуги на суму 5 000,00 грн., в підтвердження чого позивач надав суду банківську виписку від 22.06.2015р. про перерахування відповідачем грошових коштів в сумі 5 000,00 грн. на розрахунковий рахунок позивача, з призначенням платежу кредиторська заборгованість за надані послуги з перевезення вантажу згідно договору №1/12-14.

Відтак, основний борг відповідача за надані послуги з перевезення вантажу по договору №1/12-14 від 09.12.2014р. складає 3 214,34 грн.

Згідно умов ст.625 ЦК України позивач нарахував відповідачу інфляційні втрати та 3% річних, які згідно поданого розрахунку позовних вимог становлять 2 666,09 грн. інфляційних та 101,06 грн. 3% річних.

Крім того, позивач керуючись умовами п.4.3. договору, у звязку із порушенням строків оплати, нарахував відповідачу пеню, яка згідно поданого розрахунку позовних вимог становить 1 915,95 грн.

Отже, загальна сума заборгованості, яку позивач просить стягнути з відповідача становить 7 897,44 грн. заборгованості, з яких 3 214,34 грн. сума основного боргу, 2 666,09 грн. інфляційні втрати, 101,06 грн. три проценти річних та 1 915,95 грн. пені.

Також позивач просить стягнути з відповідача 1 500,00 грн. витрат за юридичні послуги на підставі ст.ст.44, 49 ГПК України.

При прийнятті рішення суд виходить із наступного.

Згідно ст.11 Цивільного кодексу України, однією з підстав виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема є договори та інші правочини. Згідно ст.174 Господарського кодексу України однією з підстав виникнення господарського зобовязання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Згідно ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За умовами ст.629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, але при укладенні договору сторони повинні керуватися вимогами Цивільного кодексу України, іншими актами цивільного законодавства.

Згідно ч.1 ст.901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст.908 ЦК України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Відповідно до п.2.2. договору вартість послуг визначається по факту наданих послуг згідно відпрацьованого часу на підставі товарно-транспортних накладних та акту виконаних робіт.

Факт виконання позивачем своїх зобовязань по договору №1/12-14 від 09.12.2014р. за період з 12.12.2014р. по 11.02.2015р. підтверджується підписаними сторонами актами здачі-приймання робіт (надання послуг) на загальну суму 10 291,30 грн., а саме: №1/12-14-1 від 12.12.2014р. на суму 800,00 грн.; №2/12-14-1 від 12.12.2014р. на суму 1 276,96 грн.; №2/2-15 від 11.02.2015р. на суму 8 214,34 грн.

Факт часткової оплати 10.03.2015р. відповідачем боргу за надані позивачем послуги за період з 12.12.2014р. по 11.02.2015р. на суму 2 076,96 грн. підтверджується наявною в матеріалах справи випискою банку за 01.03.2015р.-31.03.2015р.). Відтак акти здачі-приймання робіт (надання послуг) №1/12-14-1 від 12.12.2014р. на суму 800,00 грн.; №2/12-14-1 від 12.12.2014р. на суму 1 276,96 грн. оплачені повністю.

Станом на момент розгляду спору (14.09.2015р.) неоплаченими залишились послуги надані згідно акту здачі-приймання робіт (надання послуг) №2/2-15 від 11.02.2015р. на суму 8 214,34 грн.

Згідно ст.530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до п.2.3. договору замовник зобовязаний оплатити вартість наданих послуг по перевезенню протягом 3-х днів з моменту виставлення рахунку виконавцем.

Позивачем на підставі акту здачі-приймання робіт (надання послуг) №2/2-15 від 11.02.2015р. було виставлено рахунок №СФ-0000003 від 11.02.2015р. на суму 8 214,34 грн.

Слід зазначити, що акт здачі-приймання робіт (надання послуг) №2/2-15 від 11.02.2015р. підписаний відповідачем, будь-яких зауважень зі сторони відповідача не поступало. Факт підписання відповідачем акту підтверджує також і те що йому разом з актом виконаних робіт було вручено й рахунок на його оплату.

Позивачем надано суду акт звірки взаєморозрахунків підписаний між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 та філією Стрийський райавтодор ОСОБА_3 підприємства Львівський облавтодор ВАТ ДАК Автомобільні дороги України, згідно якого сальдо станом на 30.04.2015р. на користь ФОП ОСОБА_2 становить 8 214,34 грн., який підписаний та скріплений печатками сторін у справі.

27.05.2015р. позивачем було надіслано на адресу відповідача претензію №1 про повернення грошових коштів за договором про надання послуг. В підтвердження факту надсилання претензії відповідачу, позивачем долучено до матеріалів справи опис вкладення до цінного листа від 27.05.2015р., поштова квитанція №33 від 27.05.2015р. та рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення від 27.05.2015р. та отримано відповідачем 03.06.2015р. Оригінали оглянуто в судовому засіданні, копії знаходяться в матеріалах справи.

Як вбачається з матеріалів справи 22.06.2015р. відповідачем було частково здійснено оплату за надані послуги на суму 5 000,00 грн., що підтверджується банківською випискою від 22.06.2015р. про перерахування відповідачем грошових коштів в сумі 5 000,00 грн. на розрахунковий рахунок позивача, з призначенням платежу кредиторська заборгованість за надані послуги з перевезення вантажу згідно договору №1/12-14.

Відтак, станом на дату прийняття рішення у справі основний борг відповідача за надані послуги з перевезення вантажу по договору №1/12-14 від 09.12.2014р. складає 3 214,34 грн.

У відповідності із ст.193 ГК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Аналогічно відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

За умовами ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання свого зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Враховуючи вищенаведені норми Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України дійшов висновку про те, що вимоги позивача про стягнення боргу в сумі 3 214,34 грн. є обгрунтованими та підлягають задоволенню.

Згідно ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно поданого розрахунку позовних вимог, позивачем нараховано відповідачу за період з лютого 2015р. по липень 2015р. інфляційні втрати на загальну суму 2 666,09 грн. та три проценти річних за період з 15.02.2015р. по 18.08.2015р. на загальну суму 101,06 грн.

Перевіривши розрахунок інфляційних втрат, суд встановив, що за період з лютого 2015р. по липень 2015р., який вказаний позивачем, їх сума становить 2 964,16 грн., тобто є більшою ніж просить стягнути останній. Водночас, зважаючи на те, що суд не має права виходити за межі позовних вимог, а позивач не подавав такої заяви, відтак до стягнення з відповідача підлягає 2 666,09 грн. інфляційних нарахувань.

Перевіривши правильність нарахування позивачем трьох процентів річних за період з 15.02.2015р. по 18.08.2015р. на загальну суму 101,06 грн., судом встановлено, що позивачем правомірно нараховано три проценти річних на загальну суму 101,06 грн.

Щодо заявлених вимог позивача вимог про стягнення 1 915,95 грн. пені за період з 15.02.2015р. по 14.08.2015р., суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. При цьому пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Зазначені норми Цивільного кодексу України кореспондують приписами, встановленими Господарським кодексом України.

Так, у відповідності із ст.230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно п.6 ст.231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, які визначаються обліковою ставкою НБУ за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ч.6 ст.232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

У відповідності до п.4.3. договору за несвоєчасну оплату замовник сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від розміру заборгованості за кожний день прострочки.

Перевіривши розрахунок пені суд встановив, що за період з 15.02.2015р. по 14.08.2015р., який вказаний позивачем, їх сума становить 1 920,07 грн., тобто є більшою ніж просить стягнути останній. Водночас, зважаючи на те, що суд не має права виходити за межі позовних вимог, а позивач не подавав такої заяви, відтак до стягнення з відповідача підлягає 1 915,95 грн. пені.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши представлені докази, суд дійшов висновку про те, що з відповідача підлягає до стягнення 7 897,44 грн. заборгованості, з яких 3 214,34 грн. сума основного боргу, 2 666,09 грн. інфляційні втрати, 101,06 грн. три проценти річних та 1 915,95 грн. пені.

Суд, розглянувши вимогу позивача про стягнення з відповідача витрат за юридичні послуги в сумі 1 500,00 грн., зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи 20.05.2015р. між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (замовник) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 (виконавець) було укладено договір про надання юридичних послуг (надалі договір від 20.05.2015р.).

Відповідно до ст.44 ГПК України до складу судових витрат входить оплата послуг адвоката. У контексті цієї норми судові витрати за участь адвоката при розгляді справи підлягають сплаті лише в тому випадку, якщо вони сплачені адвокату стороною, котрій такі послуги надавалися, а їх сплату підтверджено відповідними фінансовими документами.

Статтею 44 ГПК передбачено відшкодування зазначених витрат за послуги, надані лише адвокатом, а не будь-яким представником.

З договору про надання юридичних послуг б/н від 20.05.2015р. не вбачається, що він укладений з адвокатом.

Представник позивача в судовому засіданні не представив доказів того, що фізична особа-підприємець ОСОБА_5 виконавець по укладеному з позивачем договору про надання юридичних послуг від 20.05.2015р. є адвокатом.

Як зазначено в абзаці четвертому п.п.6.3. п.6 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013р. № 7 із змінами та доповненнями Про деякі питання практики застосування розділу VІ Господарського процесуального кодексу України за змістом частини третьої статті 48 та частини п'ятої статті 49 ГПК у їх сукупності можливе покладення на сторони у справі як судових витрат тільки тих сум, які були сплачені стороною за отримання послуг саме адвоката (у розумінні пункту 1 статті 1 та частини першої статті 6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"), а не будь-якої особи, яка надавала правову допомогу стороні у справі. Аналогічну правову позицію викладено у Рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 N 6-рп/2013 у справі N 1-4/2013.

В рішенні Конституційного суду України від 11.07.2013р. № 6-рп/2013 у справі № 1-4/2013 за конституційним зверненням ПМП фірми Максима щодо офіційного тлумачення положень ч.1 стю.59 Конституції України, ч.1 ст.44 Господарського процесуального кодексу України (справа про відшкодування витрат на юридичні послуги у господарському судочинстві встановлено, що в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 44 Господарського процесуального кодексу України, згідно з яким до судових витрат віднесені, зокрема, витрати, пов'язані з оплатою послуг адвоката, у контексті статті 59 Конституції України потрібно розуміти так, що до складу судових витрат на юридичні послуги, які підлягають відшкодуванню юридичній особі у господарському судочинстві, належать суми, сплачені такою особою, якщо інше не передбачено законом, лише за послуги адвоката.

Відтак, вимога позивача про стягнення з ОСОБА_3 підприємства Львівський облавтодор ВАТ ДАК Автомобільні дороги України в особі філії Стрийський райавтодор 1 500,00 грн. витрат повязаних з наданням юридичних послуг задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст.43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

В порядку ст. 43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Згідно ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

В порядку ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до абзацу 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Сплата судового збору підтверджується платіжним дорученням №6 від 21.07.2015р. на суму 1 827,00 грн., який відповідно до ст.49 ГПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача повністю.

Керуючись ст.ст. 11, 525, 526, 530, 549, 610-612, 625, 627-629, 901, 908 ЦК України, ст.ст. 174, 193, 230-232 ГК України, ст.ст. 43, 22, 33, 34, 43, 44, 49, 75, 82-85, 87, 115, 116 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_3 підприємства Львівський облавтодор ВАТ ДАК Автомобільні дороги України в особі філії Стрийський райавтодор (82400, Львівська область, м.Стрий, вул.Дрогобицька,68; ) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (82400, Львівська область, м.Стрий, вул.Успенська, 31/7; ідентифікаційний номер НОМЕР_1) 3 214,34 грн. основного боргу, 2 666,09 грн. інфляційних втрат, 101,06 грн. три проценти річних, 1 915,95 грн. пені та 1 827,00 грн. судового збору.

3. У задоволенні вимог про стягнення 1 500,00 грн. витрат за юридичні послуги відмовити.

4. Наказ видати згідно вимог ст.116 ГПК України, після набрання рішенням суду законної сили.

5. Рішення набирає законної сили відповідно до ст.85 ГПК України, може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст.ст.91-93 ГПК України.

Згідно ст.87 ГПК України повне рішення та ухвали надсилаються сторонам, прокурору, третім особам, які брали участь в судовому процесі, але не були присутні у судовому засіданні, рекомендованим листом з повідомленням про вручення не пізніше трьох днів з дня їх прийняття або за їх зверненням вручаються їм під розписку безпосередньо у суді.

Повний текст рішення

виготовлено 21.09.2015р.

Суддя Сухович Ю.О.