ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"14" вересня 2015 р. Справа № 918/517/14

Суддя Горплюк А.М. розглянувши матеріали справи

за позовом Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України

до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Рівнетеплоенерго

про стягнення 2 045 600 грн. 28 коп.

В засіданні приймали участь:

Від позивача: ОСОБА_2 (довіреність №24-93 від 18.04.2014р.).

Від відповідача: ОСОБА_3О.(довіреність №03-05/950/772 від 13.03.2015р.).

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до господарського суду Рівненської області з позовом та просило суд стягнути з відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" 2 045 600,28 грн., у т.ч. 1 830 986,09 грн. основної заборгованості, 141 998,74 грн. пені, 49 020,44 грн. процентів, 23 595,01 грн. збитків від інфляції.

Рішенням господарського суду Рівненської області від 08.07.2014р. позов задоволено частково. Відповідно до рішення суду з відповідача на користь позивача стягнуто 1 830 986,09 грн. основного боргу; 68 955,79 грн. пені; 23 595,01 грн. збитків від інфляції, 49 020,44 грн. процентів річних. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

28.07.2014р. на виконання рішення суду видано відповідний наказ.

Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 21.10.2014р. рішення господарського суду Рівненської області від 08.07.2014р. у справі №918/517/14 залишено без змін, апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" - без задоволення.

Постановою Вищого господарського суду України від 10.12.2014р. касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" залишено без задоволення, а постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 21.10.2014 у справі №918/517/14 без змін.

23.04.2015р. через відділ канцелярії та документального забезпечення суду від ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" надійшла заява №03-05/3213/1156 від 22.04.2015р. про розстрочку виконання рішення суду від 08.07.2014р. до 31 жовтня 2015 року.

Ухвалою суду від 05.05.2015р. заяву №03-05/3213/1156 від 22.04.2015р. про розстрочку виконання рішення суду по справі №918/517/14 задоволено.

01.09.2015р. відповідач, через відділ канцелярії та документального забезпечення суду, подав заяву про відстрочку виконання рішення господарського суду Рівненської області від 08.07.2014р. терміном на 6 місяців з моменту набрання чинності №423-VII "Про внесення змін до деяких законів України щодо стабілізації фінансового стану Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", а саме до 06.12.2015р.

Ухвалою суду від 03.09.2015р. подану заяву прийнято та призначено до розгляду на 14.09.2015р.

У судовому засіданні 14.09.2015р. представник ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" просив задовольнити вказану заяву та відстрочити виконання рішення господарського суду Рівненської області від 08.07.2014р. у справі №918/517/14 до 06.12.2015 р. Представник Публічного акціонерного товариства "Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" заперечив проти задоволення наведеної заяви у зв'язку з її необґрунтованістю.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується заява про відстрочку виконання судового рішення, суд дійшов висновку про необхідність відмови у її задоволенні з огляду на наступне.

Згідно з вимогами частини 2 статті 6, частини 2 статті 19, пункту 1 частини 3 статті 129 Конституції України, суд здійснює надані йому повноваження виключно на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України.

Відповідно до приписів статті 121 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, прокурора або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання.

Зі змісту нормативних норм чинного законодавства вбачається, що підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у строк або встановленим господарським судом способом. При вирішенні питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, враховуються, зокрема, матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи.

За змістом статті 121 ГПК України задоволення заяв про відстрочку або розстрочку виконання рішення, встановлення або зміну способу й порядку його виконання можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім'ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачу тощо).

Аналогічна правова позиція викладена у пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 грудня 2003 року № 14 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження".

Наведеними нормами встановлено, що відстрочення виконання рішення є правом, а не обов'язком суду, яке реалізується у будь-який час від набрання рішенням законної сили та до його фактичного повного виконання, але виключно у виняткових випадках за наявністю підстав, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, та доказів, що підтверджують наявність таких підстав.

Відтак, підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. Вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, слід враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо юридичної особи наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Такої ж правової позиції дотримується Пленум Вищого господарського суду України у пункті 7.2 його постанови від 17 жовтня 2012 року № 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України".

Відтак, саме на заявника в контексті приписів статей 4-3, 33 ГПК України покладається обов'язок доведення існування відповідних підстав, тоді як стягувач, у разі наявності заперечень, має навести докази, що спростовують обставини, на які посилається заявник.

У своїй заяві щодо підстав для надання відстрочки товариство з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" вказало на свій тяжкий фінансовий стан, спричинений складною економічною ситуацією у країні та відсутністю державного фінансування на покриття різниці в тарифах, а також посилалося на те, що накладення арешту на його рахунки призведе до блокування роботи підприємства, посилення соціальної напруги та зриву опалювального сезону 2015-2016 років у місті Рівному. В обґрунтування необхідності відстрочення рішення суду боржник також зазначив, що на виконання Постанови Кабінету Міністрів України від 18.06.2014р. № 217 "Про затвердження Порядку розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з гарантованим постачальником природного газу" відповідно до встановлених нормативів розподілу, в розпорядження ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" потрапляє не більше третини коштів, за рахунок яких здійснюється оплата праці працівників, сплата податків та обовязкових платежів до бюджету та на інші потреби.

Свою значну заборгованість заявник пояснює тим, що 25.07.2013р. між ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" та Рівненською міською радою було укладено договір оренди обєкта централізованого теплопостачання цілісного майнового комплексу Комунального підприємства "Теплотрансервіс" Рівненської міської ради, у відповідності до умов якого до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" перейшли обовязки первісного боржника щодо сплати суми боргу перед ПАТ "НАК" "Нафтогаз України" в сумі 47 331 336,93 грн..

Згідно даних бухгалтерського олбліку боржника (бухгалтеська довідка від 01.09.2015р.) станом на 01.09.2015 р., на підприємстві обліковується кредиторська заборгованість перед ПАТ НАК "Нафтогаз України" на загальну суму 107 033 514,34 грн., зокрема:

- за спожитий товариством природній газ, в період до 01.01.2014 року в сумі 26 841 592,91 грн., з них 18 177 683,32 грн. пені, штрафні та фінансові санкції, що підлягають стягненню за рішенням суд;

- за спожитий товариством природний газ в період з 01.01.2014 р. по 31.12.2014 р., в сумі 19 716 420,71 грн., з них 0,00 грн. пені, штрафних та фінансових санкцій, що підлягають стягненню за рішенням суду;

- за спожитий товариством прирордній газ в період з 01.01.2015 р. по 31.08.2015 р., в сумі 8 566 506,08 грн.;

- зобовязання товариства, що виникли на підставі договору про переведення боригу №13/4015 від 24.09.2013 р., у звязку з укладенням договору оренди об"екта централізованого теплопостачання (цілісного майнового комплексу КП РМР "Теплотранссервіс") в сумі 51 908 994,64 грн., з них 8 643 155,12 грн. пені, штрафні та фінансові санкції, що підлягають стягненню за рішенням суду.

Також у своїх поясненнях ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" посилається на висновок експертного дослідження проведений Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз чернігівське відділення №2051-2055/15-24 від 04.08.2015 р., щодо наявної забогованості перед ПАТ НАК "Нафтогаз України" за спожитий природній газ, відповідно до якого вказує що воно фактично не споживало природний газ, поставлений у 2013 році, а заборгованість за цей газ була передана заявнику комунальним підприємством "Теплотранссервіс" на підставі договору про переведення боргу від 24.09.2013р. № 13/4015.

Так, вівдповідним висновком експертного дослідження підтверджено факт переведення боргу КП РМР "Теплотранссервіс" Рівненськоі міськоі ради до ТОВ "Рівнетеплоенерго", однак ні доходів ні витрат в бухгалтерському обліку ТОВ "Рівнетеплоенерго" від операцій з отримання кредиторської заборгованості у складі цілісного майнового комплексу КП РМР "Теплотранссервіс" Рівненськоі міськоі ради за договором оренди ЦМК від 25.07.2013 р. та відповідно з операцій з переведення боргу в сумі 47 331 336,93 за договором №13/4015 від 24.09.2013 р. не виникає, що вказує не на пряму заборгованість за спожитий газ ТОВ "Рівнетеплоенерго" у вказаний період.

Крім того, боржник у своїй заяві зазначив, що 05.06.2015р. набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законів України щодо стабілізації фінансового стану Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", яким, зокрема, передбачена можливість реструктуризації заборгованості теплогенеруючих та/або теплопостачальних організацій за природний газ, спожитий у період з 01.01.2014р. до 31.12.2014р. (без урахування пені, штрафних та фінансових санкцій, що підлягають стягненню на підставі рішення суду), не погашеної на день набрання чинності вищезазначеним законом, за умови погашення у трьохмісячний строк з дня набрання чинності даним законом заборгованості за природний газ, спожитий до 01.01.2014р.. У той же час всі штрафні та фінансові санкції за умовами наведеного нормативно-правового акта підлягають списанню та не можуть бути предметом подальшого продажу за умови погашення у встановлений строк заборгованості за природний газ, спожитий до 01.01.2014р..

В обґрунтування наведених обставин, що ускладнюють виконання вказаного судового рішення, заявником було надано копію довідки про заборгованість перед ОСОБА_1 за спожиту теплову енергію (населення, юридичні особи) в сумі 57 801,3 тис. грн. від 01.09.2015р. № 03-05/2728/2119; копію протоколу засідання територіальної комісії з погашення заборгованості підприємств паливно-енергетичного комплексу від 29.07.2015р. № 23/15.

Як вже було зазначено вище, норма статті 121 ГПК України передбачає, що задоволення заяви про розстрочку виконання рішення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Проте наведені заявником підстави для відстрочення виконання судового рішення (тяжке фінансове становище, систематичне порушення грошових зобовязань споживачами контрагентами ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго") не є тими виключними обставинами, які давали б можливість для відстрочення виконання судового рішення, оскільки такий незадовільний майновий стан відповідача утворився, зокрема, внаслідок його власної господарської діяльності, а не в силу якихось обєктивних, незалежних від нього обставин.

Крім того, посилання заявника на встановлену Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо стабілізації фінансового стану Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" можливість реструктуризації заборгованості теплопостачальних організацій за природний газ, спожитий у період з 01.01.2014р. до 31.12.2014р., не беруться судом до уваги з огляду на наступне.

Як було зазначено вище, даним законом унормовано, що заборгованість теплопостачальних організацій за природний газ, спожитий у період з 01.01.2014р. до 31.12.2014р., не погашена на день набрання чинності цим законом, може бути реструктуризована за умови погашення у трьохмісячний строк з дня набрання чинності даним законом заборгованості за природний газ, спожитий до 01.01.2014р.

Разом з тим, у судовому засіданні представник ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" повідомив, що сума основного боргу, як правонаступника всіх прав та обов'язків комунальним підприємством "Теплотранссервіс", за поставлений у 2013 році природний газ, яка була встановлена рішенням господарського суду Рівненської області від 08.07.2014р. у справі № 918/517/14, на час розгляду даної заяви боржником не погашена. За таких обставин суд дійшов висновку про те, що посилання заявника на даний Закон як на підставу для надання відстрочки виконання рішення господарського суду Рівненської області від 08.07.2014р. у справі № 918/517/14 є необґрунтованим.

Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" не виконуються умови ухвали господарського суду Рівненської області від 05.05.2015р., якою розстрочено виконання рішення суду від 08.07.2014р. по справі №918/517/14 з оплатою боргу щомісячно частинами на шість місяців згідно графіку.

Статтею 124 Конституції України встановлено, що судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України. За приписами статті 115 ГПК України рішення господарського суду, що набрали законної сили, виконуються у порядку, встановленому цим Кодексом і Законом України "Про виконавче провадження".

Суд, враховуючи практику Європейського суду з прав людини вважає, що несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, однак суд не повинен перешкоджати ефективному поновленню у правах, шляхом виконання судового рішення, тобто довготривале невиконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути виправдано за конкретних обставин справи. До того ж, довготривале невиконання рішення суду порушує право на повагу до власності та на вільне володіння власністю у зв'язку з тим, що рішення набуває ознак довготривалого невиконання.

Окрім того, за змістом частини 1 статті 229 Господарського кодексу України та частини 1 статті 625 Цивільного кодексу України за невиконання грошового зобов'язання боржник несе відповідальність, якщо таке виконання стало неможливим внаслідок його винних дій чи бездіяльності, а не внаслідок дії непереборної сили, випадку тощо. Відповідальність боржника означає можливість стягнення за рахунок майна боржника суми невиконаного грошового зобов'язання. Тобто боржник може бути звільнений від відповідальності за невиконання своїх договірних зобовязань лише в силу обєктивних факторів.

Окрім того, частина 2 статті 218 Господарського кодексу України передбачає, що відсутність у боржника необхідних коштів, а також порушення зобов'язання контрагентами правопорушника не вважаються обставинами, які є підставою для звільнення боржника від господарсько-правової відповідальності.

Відповідно до частини 2 статті 617 Цивільного кодексу України, статті 218 Господарського кодексу України не вважається винятковим випадком, зокрема, недодержання своїх зобов'язань контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов'язань, відсутність у боржника необхідних коштів.

В силу приписів статті 96 Цивільного кодексу України юридична особа відповідає за своїми зобов'язаннями усім належним їй майном.

Таким чином, наведені заявником обставини не засвідчують неможливості або ускладнення виконання рішення господарського суду Рівненської області від 08.07.2014р. по справі №918/517/14, і не є винятковими в розумінні статті 121 ГПК України. Ці обставини лише вказують на те, що примусове виконання даного судового рішення може негативно вплинути на фінансовий стан ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго".

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 25.04.2012р. у справі № 2/97.

Крім того, вирішуючи питання про відстрочку виконання рішення, суд зобов'язаний враховувати інтереси не лише боржника, а й стягувача.

Разом з тим, стягувач також є суб'єктом господарювання, здійснює підприємницьку діяльність та зобов'язаний оплачувати роботу своїх працівників. З матеріалів справи вбачається, що даний субєкт також перебуває у скрутному матеріальному становищі.

Приписами частини 1 статті 43 ГПК України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно з вимогами статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Оскільки ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" не довело належними та допустимими доказами наявності правових підстав, з якими закон повязує можливість відстрочення виконання прийнятого у даній справі судового рішення, у задоволенні його заяви слід відмовити.

Виходячи з викладеного та керуючись статтями 32-34, 43, 86, 121 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити товариству з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" у задоволенні заяви про відстрочку виконання рішення господарського суду Рівненської області від 08.07.2014р. у справі № 918/517/14.

Суддя Горплюк А.М.