КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" вересня 2015 р. Справа№ 910/7018/15-г

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Михальської Ю.Б.

суддів: Отрюха Б.В.

Тищенко А.І.

За участю представників:

від позивача: не з'явився

від відповідача: Волошин В.А. - за дов.

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит»

на рішення Господарського суду міста Києва від 21.05.2015

у справі № 910/7018/15-г (суддя Стасюк С.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕТС»

до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит»

про зобов'язання виконати умови договору

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕТС» (далі, позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» (далі, відповідач або Банк) про зобов'язання відповідача виконати платіжні доручення в іноземній валюті № 89 від 22.12.2014 на суму 41 416,00 доларів США, № 91 від 26.01.2015 на суму 2 264,52 доларів США, № 93 від 06.02.2015 на суму 27 000 Євро.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за Договором на розрахунково-касове обслуговування № 126310 від 19.06.2013 в частині здійснення зобов'язань щодо переказу грошових коштів.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 21.05.2015 у справі № 910/7018/15-г позовні вимоги задоволено у повному обсязі.

Зобов'язано Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» виконати платіжні доручення Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕТС» № 89 від 22.12.2014 на суму 41 416,00 доларів США, № 91 від 26.01.2015 на суму 2 264,52 доларів США, № 93 від 06.02.2015 на суму 27 000,00 Євро.

Присуджено до стягнення з Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕТС» 1 218, 00 грн. судового збору.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить рішення Господарського суду міста Києва від 21.05.2015 у справі № 910/7018/15-г скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення господарського суду є незаконним, необгрунтованим та таким, що підлягає скасуванню в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначив, що судом першої інстанції не було досліджено факт повернення відповідачем грошових коштів на поточний рахунок позивача за платіжним дорученням № 91 від 26.01.2015.

Також, скаржник зазначив, що Банк, керуючись вимогами чинного законодавства України про валютне регулювання і валютний контроль, продав іноземну валюту, яку ним було раніше куплено на міжбанківському валютному ринку за заявою позивача на купівлю іноземної валюти та потім списано з рахунку позивача на підставі платіжних доручень № 89 від 22.12.2014 та № 93 від 06.02.2015 та повернуто на поточний позивача грошові кошти у загальній сумі 1 428 104,08 грн., що підтверджується виписками по особовому рахунку, доданими відповідачем до апеляційної скарги. Отже, як зазначає апелянт, спірні кошти на цей час вже повернуті Банком на поточний рахунок позивача.

Відповідно до протоколу про автоматичний розподіл справ між суддями апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» у справі № 910/7018/15-г було передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Михальська Ю.Б., судді: Отрюх Б.В., Тищенко А.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 06.07.2015 апеляційну скаргу відповідача прийнято до провадження та розгляд справи призначено на 03.09.2015.

02.09.2015 представник відповідача подав через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з бажанням останнього укласти мирову угоду з позивачем з метою припинення провадження у даній справі.

Представник позивача у судове засідання, призначене на 03.09.2015, не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

Представник відповідача подав у судовому засіданні 03.09.2015 клопотання про продовження строку вирішення спору.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 03.09.2015 продовжено строк вирішення спору, клопотання відповідача про відкладення розгляду справи задоволено та відкладено розгляд справи на 15.09.2015.

Представник позивача у судове засідання знову не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

Враховуючи те, що у матеріалах справи містяться докази належного повідомлення позивача про дату, час і місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, а саме повідомлення про вручення поштових відправлень, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представника позивача.

Представник відповідача у судовому засіданні підтримав доводи, викладені ним у апеляційній скарзі, просив її задовольнити, рішення суду скасувати, у позові відмовити повністю.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення позовних вимог позивача та вважає, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України та статті 179 Господарського кодексу України зобов'язанням (у томі числі господарським) є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Як підтверджується матеріалами справи, 19.06.2013 між Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» (банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕТС» (клієнт) укладено Договір на розрахунково-касове обслуговування № 126310 (далі, Договір-1), відповідно до якого банк відкриває клієнту поточний рахунок № 0840 в доларах США.

Пунктом 2.1. Договору-1 передбачено, що банк здійснює розрахунково-касове обслуговування рахунку в операційний день банку у порядку і на умовах, визначених чинним законодавством України та банківськими правилами.

Згідно пункту 2.2. Договору-1 списання банком грошових коштів з рахунку здійснюється за дорученням клієнта або без його доручення у випадках, передбачених чинним законодавством.

Відповідно з пунктом 2.4. Договору-1 умови та порядок роботи за системою «Клієнт - Банк» регламентуються окремим договором, який є невід'ємною частиною договору. У відповідності до пункту 3.2.1. Договору, клієнт має право: самостійно розпоряджатися грошовими коштами на рахунку, окрім випадків обмеження такого права, встановлених чинним законодавством України.

Пунктом 3.3.2. сторони погодили, що Банк, зокрема, взяв на себе зобов'язання вести комплексне розрахунково-касове обслуговування рахунку та виконувати за дорученням клієнта розрахункові, касові та інші операції, які не суперечать та передбачені для даного рахунків чинним законодавством України та банківськими правилами.

03.12.2013 між Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» (банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕТС» (клієнт) укладено Договір на розрахунково-касове обслуговування № 126310 (далі, Договір-2), відповідно до якого банк відкриває клієнту поточний рахунок № 0978 в Євро.

Відповідно до пункту 2.1. Договору-2, банк здійснює розрахунково-касове обслуговування рахунку в операційний день банку у порядку і на умовах, визначених чинним законодавством України та банківськими правилами.

Списання банком грошових коштів з рахунків здійснюється за дорученням клієнта або без його доручення у випадках, передбачених чинним законодавством України (пункт 2.2. Договору-2).

Відповідно до пункту 3.1.1 Договору-2, банк має право використовувати грошові кошти на рахунку, гарантуючи при цьому право клієнта безперешкодно розпоряджатися цими коштами.

Банк має право визначати і контролювати напрями використання клієнтом грошових коштів на рахунку і встановлювати інші обмеження його права у випадках, передбачених чинним законодавством України (пункт 3.1.3. Договору-2).

Клієнт має право самостійно розпоряджатися грошовими коштами на рахунку, окрім випадків обмеження такого права, встановлених чинним законодавством України (пункт 3.2.1. Договору-2).

Банк зобов'язується вести комплексне розрахунково-касове обслуговування рахунку та виконувати за дорученням клієнта розрахункові, касові і інші операції, які не суперечать та передбачені для даного виду рахунків чинним законодавством України та банківськими правилами. Надання інших послуг, що безпосередньо не відносяться до розрахунково-касового обслуговування (кредитування, операції з цінними паперами, факторинг, лізинг та інші операції), здійснюється на підставі окремих договорів, укладених між банком та клієнтом (пункт 3.3.2. Договору-2); здійснювати розрахунково-касове обслуговування рахунку у визначений внутрішніми документами банка час крім суботи, неділі та святкових і неробочих днів (пункт 3.3.3. Договору-2); забезпечувати своєчасне зарахування грошових коштів на рахунок (пункт 3.3.4. Договору-2).

Відповідно до пункту 8.1. Договору-2, договір набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін і діє протягом невизначеного строку.

Як зазначає позивач та вбачається із матеріалів справи, відповідно до умов Договору-1 та Договору-2 протягом грудня 2014 року, січня та лютого 2015 року позивачем було подано на виконання відповідачу три платіжних доручення в іноземній валюті а саме:

- № 89 від 22.12.2014 на перерахування коштів у розмірі 41 416,00 доларів США;

- № 91 від 26.01.2015 на перерахування коштів у розмірі 2 264,52 доларів США;

- № 93 від 06.02.2015 на перерахування коштів у розмірі 27 000,00 Євро.

Відповідно до відміток штемпеля Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» платіжне доручення № 89 прийнято до виконання Банком 22.12.2014, платіжне доручення № 91 прийнято до виконання Банком 26.01.2015, платіжне доручення № 93 прийнято до виконання Банком 06.02.2015.

Відповідач прийняв зазначені платіжні доручення без зауважень та списав відповідні кошти з рахунків позивача, що підтверджується банківськими виписками з рахунків позивача.

В подальшому, вищезазначені кошти було повернуто на рахунки позивача.

Відповідач не виконав вимоги платіжних доручень № 89 від 22.12.2014 на суму 41 416,00 доларів США, № 91 від 26.01.2015 на суму 2 264,52 доларів США, № 93 від 06.02.2015 на суму 27 000,00 Євро на перерахування відповідних коштів, що і стало підставою для звернення позивача з позовом до суду.

Колегія суддів погоджується із рішенням суду першої інстанції про задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕТС» з огляду на наступне.

За своєю правовою природою спірний Договір є договором банківського рахунка.

Відповідно до статті 1066 Цивільного кодексу України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами.

Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

За приписами частини 3 статті 1068 Цивільного кодексу України банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

При цьому, згідно пункту 8.1 статті 8 Закону України «Про платіжні системи та переказ грошей в Україні» банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження, а у разі надходження розрахункового документа клієнта до обслуговуючого банку після закінчення операційного часу банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в цьому розрахунковому документі, не пізніше наступного робочого дня.

Міжбанківський переказ виконується в строк до трьох операційних днів (пункт 8.4 статті 8 Закону України «Про платіжні системи та переказ грошей в Україні»).

Відповідно до частини 1 статті 1073 Цивільного кодексу України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Статтею 1074 Цивільного кодексу України передбачено, що обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду у випадках, встановлених законом.

Відповідно до статті 1089 Цивільного кодексу України за платіжним дорученням банк зобов'язується за дорученням платника за рахунок грошових коштів, що розміщені на його рахунку у цьому банку, переказати певну грошову суму на рахунок визначеної платником особи (одержувача) у цьому чи в іншому банку у строк, встановлений законом або банківськими правилами, якщо інший строк не передбачений договором або звичаями ділового обороту.

Згідно з статтею 1071 Цивільного кодексу України, яка регулює порядок списання коштів з рахунку клієнта, банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом.

Зупинення власних видаткових операцій банку за його рахунками, а також видаткових операцій за рахунками юридичних або фізичних осіб здійснюється лише в разі накладення арешту відповідно до частини першої цієї статті, крім випадків, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму». Зупинення видаткових операцій здійснюється в межах суми, на яку накладено арешт, крім випадків, коли арешт накладено без встановлення такої суми (частина 2 статті 59 Закону України «Про банки і банківську діяльність»).

Матеріали справи не містять доказів надання відповідачем обґрунтованої відмови, з встановлених законом підстав, щодо неможливості виконання спірних платіжних доручень.

Будь-яких обмежень прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами та підстав для зупинення власних видаткових операцій банку за його рахунками, а також видаткових операцій за рахунками юридичних осіб не встановлено.

Отже, матеріалами справи підтверджується факт невиконання Банком платіжних доручень у встановлений Договорами та чинним законодавством строк.

Відповідач, оскаржуючи прийняте Господарським судом міста Києва рішення, долучив до апеляційної скарги копії банківських виписок на підтвердження повернення позивачу спірних грошових коштів. Втім, вказані банківські виписки лише підтверджують факт невиконання Банком спірних платіжних доручень.

Зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений строк (статті 526, 527, 530 Цивільного кодексу України, стаття 193 Господарського кодексу України). У відповідності до статей 525, 615 Цивільного кодексу України та статті 193 Господарського кодексу України одностороння відмова від договору та від зобов'язання не допускається.

Таким чином, оскільки матеріалами справи підтверджується факт порушення відповідачем умов укладених з позивачем договорів, позовні вимоги про зобов'язання відповідача виконати платіжні доручення в іноземній валюті № 89 від 22.12.2014 на суму 41 416,00 доларів США, № 91 від 26.01.2015 на суму 2 264,52 доларів США, № 93 від 06.02.2015 на суму 27 000 Євро є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов'язків сторін, які грунтуються на належних та допустимих доказах.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно частини 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на вищевикладене, заперечення скаржника, викладені у апеляційній скарзі, не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки не підтверджуються матеріалами справи та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає рішення суду у даній справі обґрунтованим та таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування чи зміни не вбачається. Апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на рішення Господарського суду міста Києва від 21.05.2015 у справі № 910/7018/15-г залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 21.05.2015 у справі № 910/7018/15-г залишити без змін.

Матеріали справи № 910/7018/15-г повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий суддя Ю.Б. Михальська

Судді Б.В. Отрюх

А.І. Тищенко