КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" вересня 2015 р. Справа№ 910/12976/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Алданової С.О.

суддів: Дикунської С.Я.

Рудченка С.Г.

при секретарі Шмиговській А.М.

за участю представників:

від позивача - Мирончук Ю.І. (довіреність №894 від 12.08.2015 р.)

від відповідача - Лінкевич О.В. (довіреність №08-03-25/133-15 від 20.05.2015 р.)

розглянувши матеріали апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта»

на рішення господарського суду міста Києва від 27.07.2015 р.

у справі №910/12976/15 (суддя Балац С.В.)

за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ»

до Приватного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта»

про стягнення суми

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ» звернулось до господарського суду міста Києва з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» про стягнення з відповідача коштів в сумі 23113,21 грн.

Рішенням господарського суду міста Києва від 27.07.2015 р. позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача страхове відшкодування в сумі 22603,21 грн. та 1827,00 грн. судового збору. В іншій частині в позові відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що суд першої інстанції неповно, невсебічно, необ'єктивно розглянув справу та прийняв хибне рішення, яке підлягає скасуванню.

Представник позивача в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив відмовити в її задоволенні, рішення залишити без змін.

Представник відповідача в судовому засіданні повністю підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, просив скаргу задовольнити, рішення скасувати та в позові відмовити.

Представником відповідача долучено до матеріалів справи докази на підтвердження зміни назви юридичної особи з Приватного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» на Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта».

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Між приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ПЗУ», як страховиком, та гр. ОСОБА_4, як страхувальником, укладено договір добровільного страхування наземного транспорту від 10.10.2012 р. № АМ040099.

Предметом даного договору добровільного страхування є майнові інтереси страхувальника, які пов'язані з експлуатацією наземного транспортного засобу, а саме «HYUNDAI GETZ» з державним номерним знаком НОМЕР_3.

01.08.2013 по вулиці Орджонікідзе, у місті Ясинувата відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого ТЗ та ТЗ «ЗАЗ-11307» з державним номерним знаком НОМЕР_2, яким керував гр. ОСОБА_5

Постановою Ясинуватського міськрайонного суду Донецької області у справі № 250/2903/13-п (провадження № 3/250/589/13) встановлено, що ДТП трапилось внаслідок порушень Правил подорожнього руху України водієм гр. ОСОБА_5 у зв'язку з чим, вказану фізичну особу притягнуто до адміністративної відповідальності, на підставі ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Внаслідок зазначеного вище ДТП застрахований ТЗ отримав механічні пошкодження.

Частиною 1 ст. 16 Закону України «Про страхування» встановлено, що договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Згідно ч. 1 ст. 981 ЦК України, договір страхування укладається в письмовій формі. Договір страхування може укладатись шляхом видачі страховиком страхувальникові страхового свідоцтва (поліса, сертифіката).

Страховим випадком згідно ст. 8 Закону України «Про страхування» є подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася, і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України, страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

За змістом п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про страхування», страховик зобов'язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом.

При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

Згідно ч. 1 ст. 25 Закону України «Про страхування», виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Згідно рахунку-фактури від 07.08.2013 р. № НОМЕР_1, виставленого позивачеві Товариством з обмеженою відповідальністю «ФОРТУНА-ЛТД», загальна вартість відновлюваного ремонту застрахованого ТЗ складає 29357,14 грн.

За замовленням позивача, фізичною особою-підприємцем ОСОБА_7, яка діє на підставі Сертифіката суб'єкта оціночної діяльності № 113241/11, виданого Фондом державного майна України від 28.01.2011 р., складено Звіт від 03.09.2013 р. № 3/09/2013, згідно якого вартість відновлювального ремонту застрахованого ТЗ складає 28750,13 грн.

Позивач на підставі договору добровільного страхування, заяви страхувальника, страхових актів від 18.10.2013 р. № UA043/L01/03, від 21.01.2014 р. № UA043/L01/04, розрахунків страхового відшкодування та звіту від 03.09.2013 р. № 3/09/2013 здійснив виплату страхового відшкодування в сумі 23113,21 грн, що підтверджується платіжними дорученнями від 18.10.2013 р. № 17014 на суму 16067,50 грн. та від 23.01.2014 р. № 19700 на суму 7045,71 грн., засвідчені копії яких наявні в матеріалах справи.

Згідно інформації, наданої Моторним (транспортним) страховим бюро України, транспортний засіб - «ЗАЗ-11307» з державним номерним знаком НОМЕР_2, яким керувала винна особа, станом на момент настання ДТП, забезпечено Приватним акціонерним товариством «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», як страховиком обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, що підтверджується Страховим полісом серії АС № 2497222. Відповідно до вказаного договору обов'язкового страхування, ліміт за шкода заподіяна майну становить 50000,00 грн., а франшиза - 510,00 грн.

Так, позивач, з метою реалізації свого права, забезпеченого ст. 27 ЗУ «Про страхування» та ст. 993 ЦК України, надіслав відповідачу вимогу від 20.12.2013 р. вих. № 8068-31, в якій просив відшкодувати виплачене страхове відшкодування.

За змістом ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», строк виконання грошового зобов'язання страховика за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів по виплаті особі, яка має право на отримання страхового відшкодування, становить 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування.

За приписами п. 22.1. ст. 22 та ст. 29 «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. У зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Отже, положення Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачають відшкодування страховиком цивільно-правової відповідальності лише оціненої шкоди, тобто вартості відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу з урахуванням його зносу, визначеної за результатами проведеної суб'єктом оціночної діяльності оцінки.

Як встановлено вище, відповідно до звіту від 03.09.2013 р. № 3/09/2013 вартість матеріального збитку, завданого власнику вказаного транспортного засобу внаслідок його пошкодження у ДТП, складає 28750,13 грн.

Відповідно до п. 12.1. ст. 12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від ліміту відповідальності страховика, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи.

Отже, враховуючи вказані норми права та встановлені обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовна вимога про стягнення з відповідача суми страхового відшкодування, виплаченої позивачем страхувальникові за договором добровільного страхування, підлягає задоволенню в розмірі 22603,21 грн, з урахуванням розміру оціненої шкоди відповідно до звіту від 03.09.2013 р. № 3/09/2013 та зменшення на розмір франшизи, встановленої у полісі серії АС № 2497222.

Заперечення відповідача, викладені в апеляційній скарзі колегією суддів відхиляються, оскільки додане до відзиву автотоварознавче дослідження матеріального збитку від 19.08.2013 р. № НОМЕР_3-19.08/2, заподіяного застрахованому транспортному засобу проведене спеціалістами Товариства з обмеженою відповідальністю «ГАРАНТ-АСІСТАНС» не може бути прийняте судом як належний доказ оціненої шкоди, яка була заподіяна застрахованому ТЗ в результаті дорожньо-транспортної пригоди з огляду на наступне.

Згідно п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Закон України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» визначає правові засади здійснення оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності в Україні, її державного та громадського регулювання, забезпечення створення системи незалежної оцінки майна з метою захисту законних інтересів держави та інших суб'єктів правовідносин у питаннях оцінки майна, майнових прав та використання її результатів.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», оцінювачами можуть бути громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які склали кваліфікаційний іспит та одержали кваліфікаційне свідоцтво оцінювача відповідно до вимог цього Закону.

Однак, відповідачем не надано належних доказів на підтвердження повноваженнь спеціалістів Товариства з обмеженою відповідальністю «ГАРАНТ-АСІСТАНС» на проведення оціночної діяльності.

Крім того, грошові кошти, сплачені відповідачем в якості страхового відшкодування відповідно до платіжного доручення від 27.11.2014 р. № 68932 в сумі 13634,06 грн. перераховані на банківські реквізити, які не мають відношення до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ», що підтверджується довідкою від 15.07.2015 р. № 70-1-3/571, копія якої наявна в матеріалах справи.

Доводи відповідача про відсутність у нього зобов'язань з виплати позивачу регресного відшкодування судом відхиляються, оскільки не впливають на право позивача на звернення з цим позовом до суду.

Разом з цим відповідач не позбавлений права на звернення у встановленому порядку до суду з позовом до особи якій він виплатив страхове відшкодування.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідачем, в порушення зазначеної норми, належним чином апеляційну скаргу не обґрунтовано, доказів та підстав для скасування рішення суду першої інстанції апеляційному суду не наведено.

З огляду на викладене, посилання скаржника на те, що судом першої інстанції неповно, не всебічно, необ'єктивно розглянуто справу та прийнято хибне рішення, яке підлягає скасуванню, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Крім того, доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду та не підтверджуються наявними матеріалами справи.

Тому колегія суддів вважає, що рішення господарського суду міста Києва від 27.07.2015 р. у даній справі є таким, що відповідає нормам матеріального та процесуального права, фактичним обставинам та матеріалам справи, у зв'язку з чим підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 102, п. 1 ч. 1 ст. 103, ст. 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» залишити без задоволення.

Рішення господарського суду міста Києва від 27.07.2015 р. у справі №910/12976/15 залишити без змін.

Справу №910/12976/15 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання судовим рішенням апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя С.О. Алданова

Судді С.Я. Дикунська

С.Г. Рудченко