номер провадження справи 10/110/15
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.09.2015 Справа № 908/4659/15

За позовом: Запорізької міської ради (60105, м. Запоріжжя, пр. Леніна, 206)

до відповідача: Реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції Запорізької області, (69063 , м. Запоріжжя, вул. Дзержинського, 5)

третя особа на стороні позивача: Міське комунальне підприємство "Основаніє", (69095, м. Запоріжжя, вул. Українська, 29-а)

про визнання права власності

Суддя: Алейникова Т.Г.

Представники сторін:

від позивача - не з'явився;

від відповідача - не з'явився.

Від третьої особи - Кузнецова О.Ю., довіреність № 363 від 24.06.2015 р.

У судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

До господарського суду Запорізької області з позовом про визнання права власності звернулася Запорізька міська рада до Реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції Запорізької області, м. Запоріжжя.

Відповідно до Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України № 30 від 26.11.2010р., відповідно до протоколу автоматичного розподілу справи між суддями від 20.08.2015 р., справу 908/4659/15 передано на розгляд судді Алейниковій Т.Г.

Ухвалою господарського суду від 21.08.2015 р. порушено провадження у справі № 908/4659/15. Справі присвоєно номер провадження № 10/110/15, її розгляд призначено 07.09.2015 р.

Представник позивача у судове засідання 07.09.2015 р. не з'явився на адресу суду ніяких клопотань не направив. Відповідач у судове засідання 07.09.2015 р. не з'явився, відзив на позовну заяву не надав. Про час та місце проведення судового засідання представники сторін були повідомлені належним чином.

Представник третьої особи в судовому засіданні надав усні поясненння стосовно суті спору.

У відповідності до ст. 22 ГПК України, сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Статтею 64 ГПК України передбачено, що ухвала про порушення провадження у справі надсилається учасникам спору за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала про відкриття провадження у справі надсилається за адресою місцезнаходження (місця проживання) сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі відсутності сторін за такою адресою, вважається, що ухвала про порушення провадження у справі вручена їм належним чином. Таким чином, відповідач є повідомленим належним чином, про час і місце розгляду справи судом.

Згідно п. 3.6 Роз'яснення президії Вищого арбітражного суду України від 18.09.1997 р. № 02-5/289 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України" з наступними змінами та доповненнями, особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною у позовній заяві. У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Неявка представників позивача та відповідача не перешкоджала вирішенню спору, у судовому засіданні 07.09.2015 р., розгляд справи був закінчений, судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Справа розглянута в порядку ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними в ній матеріалами та без застосування засобів технічної фіксації судового процесу.

Вивчивши матеріали справи та проаналізувавши докази надані позивачем, суд

ВСТАНОВИВ:

Свої позовні вимоги представник позивача обґрунтовує тим, що Територіальній громаді міста Запоріжжя в особі Запорізької міської ради на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 22.06.2010 року та витягу про державну реєстрацію прав на нерухоме майно від 13.10.2010 року належить на праві комунальної власності гуртожиток для малих сімей, який розташований за адресою: м. Запоріжжя, вул. Північнокільцева, буд. 22-а.

Рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради від 22.02.2013 року №42/12 «Про переведення частини нежитлового приміщення № 235 в житловому будинку-гуртожитку для малих сімей по вул. Північнокільцевій, 22-а в житлову квартиру» на підставі заяви гр. Ходос Є.К. було визнано можливим переведення згаданого нежитлового приміщення в квартиру. Також було дозволено реконструкцію та введення в експлуатацію даного приміщення. Згідно Декларації про готовність об'єкта до експлуатації від 31.12.2013 року №ЗП 94 нежитлове приміщення було введено в експлуатацію як житлову квартиру.

Рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради від 23.05.2014 року №193 «Про оформлення права власності на однокімнатну квартиру №251 в житловому будинку-гуртожитку для малих сімей по вул. Північнокільцевій, 22-а» житловому приміщенню було присвоєно адресу: м. Запоріжжя, житлова однокімнатна квартира №251 в житловому будинку - гуртожитку для малих сімей по вул. Північнокільцевій, 22-а та доручено МКП «ОСНОВАНІЄ» вжити заходів щодо реєстрації права комунальної власності на квартиру за територіальною громадою м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради.

На виконання згаданого рішення МКП «ОСНОВАНІЄ» 10.07.2014 року звернулось до Реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції Запорізької області з заявою про реєстрацію права власності комунальної квартири № 251 в житловому будинку-гуртожитку для малих сімей по вул. Північнокільцевій, 22-а. Рішеннями від 29.07.2014 року №14781836 та від 13.08.2014 №15101030 Державний реєстратор відмовив у реєстрації права комунальної власності на квартиру, мотивуючи відмову ненаданням МКП «ОСНОВАНІЄ» документу що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно.

Позивач зазначає, що МКП «ОСНОВАНІЄ» надавало до заяви про реєстрацію свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 22.06.2010 року та витяг про державну реєстрацію прав від 13.10.2010 року. Таким чином, Реєстраційна служба Запорізького міського управління юстиції Запорізької області не визнає право власності на комунальне майно.

Отже, позивач в своєму позові до Реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції Запорізької області просить суд визнати право власності на квартиру № 251 загальною площею 42,23 кв.м. у житловому будинку-гуртожитку для малих сімей № 22-а, що розташований по вул. Північнокільцевій у м. Запоріжжі за територіальною громадою м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради.

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Юридична особа публічного права набуває право власності на майно, передане їй у власність, та на майно, набуте нею у власність на підставах, не заборонених законом (п. 1 ст. 329 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров'я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об'єкти, визначені відповідно до закону як об'єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження.

Згідно п. 5 ст. 16 Закон України "Про місцеве самоврядування в Україні" від імені та в інтересах територіальних громад права суб'єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

У відповідності до ст. 13 Конституції України, земля та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, являються об'єктами права власності народу України. Від імені українського народу право власника здійснюють органи державної влади і місцевого самоврядування.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно умовам договору, відповідно до закону, інших правових актів, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Враховуючи вищевикладене, вивчивши матеріали справи та проаналізувавши надані докази, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог повністю, виходячи з наступного.

Згідно до ч. 1 ст. 199 ГК України виконання господарських зобов'язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбачених цим Кодексом та іншими законами. До відносин щодо забезпечення виконання зобов'язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення ЦК України.

Відповідно до ч.2 ст. 193 ГК України, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу

Відповідно до ст. 173 Господарського Кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформації тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 16. Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Ч. 2. ст. 16 ЦК України містить наступні способи захисту цивільних прав та інтересів:

- визнання права;

- визнання правочину недійсним;

- припинення дії, яка порушує право;

- відновлення становища, яке існувало до порушення;

- примусове виконання обов'язку в натурі;

- зміна правовідношення;

- припинення правовідношення;

- відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;

- відшкодування моральної (немайнової) шкоди;

- визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Позивачем при зверненні до суду з даною позовною заявою, було помилково обрано невірний спосіб захисту своїх цивільних прав та інтересів. Також слід зазначити, що відповідно до статті 15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в наступному порядку:

- прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви;

- встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень;

- прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації;

- внесення записів до Державного реєстру прав;

- видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону;

- надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Орган державної реєстрації прав, державні реєстратори зобов'язані надати до відома заявників інформацію про необхідний перелік документів для здійснення державної реєстрації прав. Перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень (703-2011-п ).

У випадках, передбачених законодавством України, державна реєстрація прав проводиться після технічної інвентаризації об'єкта нерухомого майна, права стосовно якого підлягають державній реєстрації.

Державній реєстрації підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Отже, позивач в своїй позовній заяві просить суд визнати право власності на квартиру № 251 загальною площею 42,23 кв.м. у житловому будинку-гуртожитку для малих сімей № 22-а, що розташований по вул. Північнокільцевій у м. Запоріжжі за територіальною громадою м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради.

Статтею 20 ГК України зазначено, що держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб'єктів господарювання та споживачів.

Кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом:

- визнання наявності або відсутності прав;

- визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом;

- відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єктів господарювання;

- припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення;

- присудження до виконання обов'язку в натурі;

- відшкодування збитків;

- застосування штрафних санкцій;

- застосування оперативно-господарських санкцій;

- застосування адміністративно-господарських санкцій;

- установлення, зміни і припинення господарських правовідносин;

- іншими способами, передбаченими законом.

Порядок захисту прав суб'єктів господарювання та споживачів визначається цим Кодексом, іншими законами.

Переліки способів захисту прав, що містять ці статті ЦК та ГК, не передбачають такого способу захисту права як визнаня Реєстраційною службою Запорізького міського управління юстиції Запорізької області права власності на нерухоме майно. Отже, вимога яка заявлена позивачем в своєму позові не може бути предметом спору та розглядатись як самостійна позовна вимога. Реєстраційною службою Запорізького міського управління юстиції Запорізької області не оспорюється визнання права власності за нерухомим майном по даній справі, але ж для прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на нерухоме майно, до реєстраційної служби треба надати увесь необхідний перелік документів встановлений законом. Позивачем не було надано всіх необхідних документів відповідачу, тому було відмовлено в реєстрації. При наданні позивачем усіх необхідних документів, відповідачем буде зареєстровано право власності в порядку встановленому законом.

Оскільки вибраний позивачем спосіб захисту не відповідає передбаченим законом способам захисту цивільних прав та охоронюваних законом інтересів, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог повністю.

Відповідач 07.09.2015 р. в судове засідання не з'явився, на адресу суду письмовий відзив не направив.

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, ст. 34 ГПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Обставини, викладені у справі позивачем не були підтверджені належними доказами.

Відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справа може бути розглянута за наявними в ній матеріалами.

Згідно з ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір» - судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подасться до суду; ставка судового збору за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру встановлюється 2 % від ціни позову, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 60 розмірів мінімальних заробітних плат.

Відповідно до ч. 3 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається повністю на позивача, внаслідок неправильних дій якого виник спір у суді.

Керуючись ст. 22, 44, 49, 75, 82, 84, ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог Запорізької міської ради до Реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції Запорізької області, м. Запоріжжя відмовити.

Суддя Т.Г. Алейникова

Рішення підписане 10.09.2015 р.