ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.09.15 Справа№ 914/2508/15

Суддя О.Запотічняк при секретарі М.Зубрицькій розглянула справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю НТД-Україна, м.Борислав, Київська область

до відповідача: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Львів

про: стягнення 46 911,90 грн.

За участю представників:

Від позивача: ОСОБА_2 - представник;

Від відповідача: не зявився

Суть спору: Товариство з обмеженою відповідальністю НТД-Україна звернулося у Господарський суд Львівської області з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про: стягнення 46 911,90 грн.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що за умовами договору оренди від 14.11.2012р. №15 відповідач отримав в строкове платне користування торгове приміщення в торговому центрі, що знаходиться за адресою: м.Трускавець, вул. Шевченка,14. Приміщення було передане з метою використання для торгівлі чоловічим взуттям та супутніми аксесуарами з умовою доповнення асортименту товарів іншими брендами не більше 20% від загальної кількості одиниць товарів. За умовами договору відповідач зобовязався здійснювати оплату орендних та комунальних платежів на підставі виставлених рахунків протягом 5-ти банківських днів з моменту виставлення рахунку.

Однак всупереч умов договору відповідач не оплатив у встановлені строки виставлені йому рахунки за період травень жовтень 2013 р., у звязку з чим заборгував 48 183,54 грн. Окрім того відповідач доповнила асортимент товару верхнім чоловічим одягом, чим порушила умови договору.

07.11.2013р. відповідач добровільно погасив частину боргу в сумі 21 000,00 грн.

Решта заборгованості в сумі 27183,54 грн., станом на дату подання позову до суду відповідачем не погашена.

Також позивач просить суд стягнути з відповідача 3483,95 грн. пені, 788,70 грн. 3% річних, та 15455,71 грн. інфляційних втрат.

Обставини справи: Розглянувши подані матеріали суд визнав їх достатніми для прийняття заяви до розгляду і ухвалою від 24.07.2015 року порушив провадження у справі та призначив судове засідання на 11.08.2015року.

В судове засідання 11.08.2015р. зявився представник позивача, долучив до матеріалів справи документи, які витребовувались судом.

Відповідач не забезпечив явки представника в судове засідання, причин неявки не повідомив, хоча належним чином про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся.

Поштовий конверт, яким суд направляв відповідачу ухвалу про порушення провадження у справі, повернувся на адресу суду у звязку із закінченням терміну зберігання.

Суд звертає увагу на те, що поштова кореспонденція направлялась відповідачу на адресу вказану в позовній заяві, та матеріалах справи: м.Львів, вул. Художня,4/19.

Відповідно до п. 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Розгляд справи було відкладено на 27.08.2015р.

В судове засідання 27.08.2015р. зявився представник позивача. Відповідач не забезпечив явки уповноваженого представника в судове засіданні, причин неявки не повідомив, хоча належним чином про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся.

Представник позивача пояснив, що 14.11.2012р. між позивачем та відповідачем було укладено договір оренди №15 за умовами якого відповідач отримав в строкове платне користування торгове приміщення в торговому центрі, що знаходиться за адресою: м.Трускавець, вул.Шевченка,14. Приміщення було передане з метою використання для торгівлі чоловічим взуттям та супутніми аксесуарами з умовою доповнення асортименту товарів іншими брендами не більше 20% від загальної кількості одиниць товарів. За умовами договору відповідач зобовязався здійснювати оплату орендних та комунальних платежів на підставі виставлених рахунків протягом 5-ти банківських днів з моменту виставлення рахунку.

Однак всупереч умов договору відповідач не оплатив у встановлені строки виставлені йому рахунки за період травень жовтень 2013 р., у звязку з чим заборгував 48 183,54 грн. Окрім того відповідач доповнила асортимент товару верхнім чоловічим одягом, чим порушила умови договору.

07.11.2013р. відповідач добровільно погасив частину боргу в сумі 21 000,00 грн. Решта заборгованості в сумі 27183,54 грн., станом на дату подання позову до суду відповідачем не погашена.

Просив суд також стягнути з відповідача 3483,95 грн. пені, 788,70 грн. 3% річних, та 15455,71 грн. інфляційних втрат.

З метою надання йому можливості подати деталізовані розрахунки пені, 3% річних та інфляційних втрат, просив суд відкласти розгляд справи.

Судом розглянуто питання, щодо залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ФОП ОСОБА_3.

Згідно вступної частини позовної заяви, позивач вважає, що ФОП ОСОБА_3 повинна брати участь в розгляді даної справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача.

Пленум Вищого Господарського суду України у постанові від 26.12.2011р. №18 Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції зазначає, що саме лише зазначення в позовній заяві певного підприємства чи організації як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, без вирішення судом питання щодо її допущення або залучення до участі у справі не надає їй відповідного процесуального статусу.

Відповідно до ст. 27 ГПК України треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за клопотанням сторін, прокурора.

У заявах про залучення третіх осіб і у заявах третіх осіб про вступ у справу на стороні позивача або відповідача зазначається, на яких підставах третіх осіб належить залучити або допустити до участі у справі.

Пленум Вищого господарського суду України у своїй постанові від 26.12.2011р. №18 звертає увагу судів на те, є, що у вирішенні відповідного питання суд має з'ясовувати, чи буде у зв'язку з прийняттям судового рішення з даної справи таку особу наділено новими правами чи покладено на неї нові обов'язки, або змінено її наявні права та/або обов'язки, або позбавлено певних прав та/або обов'язків у майбутньому.

В той же час, позивач жодним чином не обґрунтовано яким саме чином рішення суду у даній справі може вплинути на права чи обовязки ФОП ОСОБА_3.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що клопотання позивача про залучення до участі у справі в якості третьої особи на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ФОП ОСОБА_3 - задоволенню не підлягає.

Враховуючи неявку представника відповідача, з метою надання позивачу часу для подачі додаткових доказів про справі, суд відклав розгляд справи на 15.09.2015р. та зобовязав позивача представити в судове засідання оригінали документів, доданих до позовної заяви для огляду; обґрунтувати, як саме визначався розмір орендної плати нарахованої відповідачу, з врахуванням положень договору; надати докази виставлення відповідачу рахунків згідно положень п. 3.7 договору; надати деталізований розрахунок 3% річних, інфляційних втрат та пені із визначенням періоду нарахування та суми боргу на яку здійснювалось нарахування. Обґрунтувати підставність нарахування пені.

В судове засідання 15.09.2015р. зявився представник позивача надав суду розрахунок пені, 3% річних та інфляційних нарахувань та письмові пояснення в яких зазначив, що рахунки виставлялись відповідачу щомісячно відповідно до п. 3.7 договору та передавались працівникові відповідача який працював в орендованому магазині. Зазначив, що підставою для нарахування пені були п. 6.2 договору, ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань» та ч.6 ст. 231 ГК України.

Відповідач в черговий раз не забезпечив явки уповноваженого представника в судове засідання, причин неявки не повідомив, відзиву на позов не подав.

Враховуючи, що відповідач був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, а матеріалів справи достатньо для її розгляду по суті, у відповідності до ст. 75 ГПК України суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суд заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, встановив наступне:

14 листопада 2012 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Етол-Україна» (орендодавець) та Фізичною особою підприємцем ОСОБА_1 (орендар) було укладено договір оренди №15 за умовами якого орендодавець передає а орендар приймає в строкове платне користування торгове приміщення згідно плану-схеми та акту приймання передачі у торговому комплексі «Галерея», що знаходиться за адресою м.Трускавець, вул. Шевченка,14. Мета використання приміщення - торгівля чоловічим взуттям та супутніми аксесуарами з умовою доповнення асортименту товарів іншими брендами не більше 20% від загальної кількості одиниць товарів.

Відповідно до п. 1.3 статуту, Товариство з обмеженою відповідальністю «Етол-Україна» мало таку назву в період з 27.12.1997р. по 26.01.2014р. Згідно протоколу №1 від 27.01.2014р. загальних зборів товариства найменування товариства було змінено на Товариство з обмеженою відповідальністю «НТД-Україна».

Факт зміни найменування підтверджується копією свідоцтва та випискою з ЄДР ЮО та ФОП.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач стверджує, що за умовами договору оренди від 14.11.2012р. №15 відповідач отримав в строкове платне користування торгове приміщення в торговому центрі, що знаходиться за адресою: м.Трускавець, вул. Шевченка,14, користувався ним, однак всупереч умов договору не оплатив у встановлені строки виставлені йому рахунки за період травень жовтень 2013 р., у звязку з чим заборгував 48 183,54 грн.

За неналежне виконання договірних зобовязань, просить суд також стягнути з відповідача 3483,95 грн. пені, 788,70 грн. 3% річних, та 15455,71 грн. інфляційних втрат.

Із системного аналізу п. 2 Постанови Пленуму Вищого Господарського суду України від 23.03.2012р. №6 випливає, що господарський суд приймаючи рішення повинен в повному обсязі зясувати зокрема чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються.

Як стверджує позивач у позовній заяві, на виконання умов укладеного із відповідачем договору оренди№15 він передав останньому в строкове платне користування торгове приміщення в торговому центрі, що знаходиться за адресою: м.Трускавець, вул. Шевченка,14. Відповідач прийняв дане майно та користувався ним в період з травня по жовтень 2013 року.

Відповідно до п. 2.1 договору, сторони погодили, що орендар вступає у платне строкове користування обєктом оренди у термін визначений в договорі, але не раніше дати підписання акту приймання-передачі обєкта оренди, який є невідємною частиною договору.

Пунктом 2.3 договору передбачено, що у разі припинення договору, обєкт оренди повертається орендарем в порядку, встановленому при передачі обєкта оренди орендарю.

Обовязок по складанню акту приймання-передачі покладається на сторону, яка передає обєкт оренди іншій стороні договору (п. 2.5 договору).

Відповідно до п. 5.1 договору, на позивача, як орендодавця було покладено обовязок не пізніше 10 робочих днів з моменту підписання акту приймання-передачі, передати орендарю в оренду обєкт оренди

З системного аналізу положень п. 4.1 та 4.7 договору вбачається, що орендар зобовязався прийняти за актом приймання передачі обєкт оренди та повернути його також за актом приймання-передачі у випадку закінчення строку дії договору чи його дострокового розірвання.

Таким чином виходячи з умов договору, фактичне виникнення між сторонами відносин щодо оренди майна, повязане із безпосередньою передачею обєкта оренда орендарю за актом приймання-передачі.

В матеріалах справи міститься Акт приймання-передачі від 12.05.2013р. згідно якого, як стверджує позивач, він передав а орендар прийняв в строкове платне користування площу в торговому комплексі розміром 43,4 кв. м.

Однак даний акт приймання-передачі не підписаний зі сторони орендаря, а відтак не може вважатись належним доказом передачі майна в оренду в розумінні ст.34 ГПК України.

Доказів направлення даного акту відповідачу для підписання, позивач також не надав.

Враховуючи, що орендар повинен був передати обєкт оренди в оренду тільки після підписання акту приймання передачі орендарем, а орендар вважається таким, що вступив у платне строкове користування обєктом оренди не раніше дати підписання акту приймання-передачі обєкта оренди, та беручи до уваги, що підписаного обома сторонами акту приймання-передачі до матеріалів справи не долучено, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт передачі майна в оренду відповідачу.

Суд також звертає увагу на те, що акт приймання-передачі від 15.10.2013р. за яким орендар нібито повернув майно орендодавцю, також не підписаний зі сторони орендаря.

Більше того, в силу положень п.2.5 договору, обовязок по складанню акту приймання-передачі покладається на сторону, яка передає обєкт оренди іншій стороні договору, тобто в даному випадку його мав складати орендар .

Відтак суду не зрозуміло, чому акт приймання-передачі який повинен був складати виключно орендар, складав орендодавець і він підписаний тільки зі сторони орендодавця.

Представник позивача стверджував, що відповідач постійно реєструвалась в пропускному журналі на прохідній в торговий центр, а відтак вона попри не підписання акту приймання-передачі користувалась обєктом оренди. Однак дані пояснення представник не підтвердив жодними первинними документами, а відтак вони не беруться судом до уваги..

Відповідно до п.п. 3.5, 3.6 договору, орендар зобовязався здійснювати орендну плату та комунальні платежі, які включають вартість електроспоживання (за показником індивідуального лічильника об'єкта оренди та частки за загальним показником торгового центу), водопостачання, водовідведення, газоспоживання, забезпечення роботи та сервісного обслуговування системи охорони, забезпечення роботи адміністративного персоналу, прибирання (зовнішнє, внутрішнє), сервісне обслуговування ескалаторів, систем опалення, кондиціювання, вентиляції, вивіз сміття, облагородження прибудинкової території, сезонні святкові декорації, оплата джерел зв'язку (телефонна лінія, WI-FI інтернет) та інші платежі, що забезпечують функціонування та обслуговування торгового центру. Величина комунальних платежів є змінна та носить сезонний характер, проте не повинна перевищувати суму, еквівалентну 10 доларів за метр квадратний за курсом гривні до долару США, встановленого на дату виставлення рахунку за курсом продажу долара США на міжбанківському валютному ринку.

Відповідно до п. 3.3 договору сторони погодили, що орендар сплачує орендну плату, яка визначена у гривнях відповідно до 3.1 договору.

Відповідно до п. 3.9 договору визначено, що орендна плата розраховується на підставі п.3.1 за формулою, що наведена в Додатку 4.

Як вбачається із договору оренди №15, положення п. 3.1 договору викладені наступним чином:

«Для Об'єкта оренди загальною площею 43,4 метри квадратні Сторони узгодили Ставку орендної плати в розмірі _________грн., в т.ч. ПДВ за кожен місяць оренди. Сторони дійшли згоди, про встановлення для Ставки орендної плати грошового еквіваленту в іноземній валюті. Як еквівалент ________ грн, сторони приймають 25 доларів США за курсом продажу долара США на міжбанківському валютному ринку, що становить______ грн. за 1 дол. США, У разі зміни курсу долара США до гривні станом, на останній день розрахункового місяця, Сторони дійшли згоди про те, що ставка орендної плати змінюється шляхом проведення перерахунку за наступною формулою.

Додатку №4 до договору позивач до матеріалів справи не долучив.

Оскільки з положень договору незрозуміло, який розмір орендної плати повинен був сплачувати орендар, суд зобовязував позивача обґрунтувати, як саме визначався розмір орендної плати нарахованої відповідачу, з врахуванням положень договору.

В усних поясненнях наданих в судових засідання представник позивача пояснив, що орендна плата розраховувалась у відповідності до п. 3.1 договору виходячи з грошового еквіваленту в іноземній валюті. Однак пояснити, яким саме чином, 25 дол. США за 1 м.кв чи за місяць, представник не зміг.

Згідно із положеннями п. 3.7 договору, орендар проводить оплату орендних та комунальних платежів на поточний рахунок. Орендодавця шляхом щомісячних перерахувань, або іншим не забороненим законодавством України способом, на підставі виставлених Орендодавцем рахунків протягом 5 (п'яти) банківських днів з моменту виставлення рахунку. Рахунок виставляється Орендодавцем щомісячно до 10 числа кожного місяця.

З наведеного положення договору вбачається, що орендар повинен був проводити оплату на підставі виставлених орендодавцем рахунків.

В позовній заяві позивач стверджує, що на виконання умов договору виставляв відповідачу розрахунки на оплату орендної плати та комунальних платежів за період травень жовтень 2013 р.

Суд зобовязував позивача надати докази виставлення відповідачу рахунків згідно положень п. 3.7 договору.

В письмових поясненнях наданих суду 10.09.2015р. позивач пояснив, що рахунки виставлялись відповідачу щомісячно відповідно до п.3.7 договору та передавались працівникові відповідача який працював в орендованому магазині.

Однак позивач не підтвердив первинними документами факт вручення відповідачу чи представнику відповідача рахунків на оплату орендної плати та комунальних послуг.

Долучені до справи рахунки підписані тільки зі сторони орендодавця, на них відсутні будь-які відмітки про їх отримання орендарем.

Таким чином позивачем не доведено який саме розмір орендної плати повинен був сплатити відповідача та не надано належних доказів виставлення йому рахунків для здійснення відповідних платежів. Більше того, як випливає із положень договору, орендар не міг самостійно визначити розмір орендної плати та комунальних платежів.

В позовній заяві та поясненнях наданих в судових засіданнях, представник позивача зазначав, що 07.11.2013р. відповідач добровільно погасив частину боргу в сумі 21 000,00 грн. і таким чином визнала існування боргу.

Як вбачається з долученої позивачем до справи банківської виписки, 07.11.2013р. СПД ФО Данилів ОСОБА_4 перераховано на користь позивача кошти в сумі

21 000,00 грн. в якості оплати за послуги згідно договору №15 від 14.11.2012р.

Однак з даної банківської виписки не вбачається за який період були перераховані ці кошти, що це були за кошти і чи не був це авансовий платіж. Зважаючи на те, що позивачем не доведено, який саме розмір орендної плати повинен був сплачувати відповідач помісячно, суду не видається можливим перевірити чи були спрямовані ці кошти на оплату за фактичне користування обєктом оренди чи на сплату гарантійного платежу в порядку п. 3.10 договору.

З огляду на викладене суд приходить до висновку що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості по орендній платі в сумі 27 183,54 грн. є необґрунтованими, матеріалами справи та поясненнями позивача не підтверджуються, тому в їх задоволенні слід відмовити.

Оскільки позивач просив суд стягнути з відповідача за неналежне виконання договірних зобовязань 3483,95 грн. пені, 788,70 грн. 3% річних, та 15455,71 грн. інфляційних втрат, однак сам факт неналежного виконання відповідачем договірних зобовязань та факт існування заборгованості по договору не довів, підстави для стягнення з відповідача пені, 3% річних та інфляційних втрат відсутні.

Більше того, слід звернути увагу на те, що підставою для нарахування пені позивач вважає п.6.2 договору, ст.1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань» та ч.6 ст. 231 ГК України.

Однак ст.1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань» передбачає, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. А п. 6.12 договору сторони погодили, що за несвоєчасну сплату орендних платежів орендар несе відповідальність передбачену цим договором та чинним законодавством. Розміру пені сторони в договорі не передбачили.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з ст. 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З огляду на викладені обставини, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, заслухавши пояснення представника позивача, суд прийшов до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити за безпідставністю.

Керуючись ст.ст. ЦК України, ГК України, ст. ст.28, 33 ,43, 44, 48, 49, 82-85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. В задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю НТД-Україна до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про: стягнення 46 911,90 грн. відмовити повністю

2. Рішення суду може бути оскаржено згідно ст.ст. 91-95 ГПК України.

Повне рішення складено 18.09.2015р.

Суддя Запотічняк О.Д.