КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" вересня 2015 р. Справа№ 911/2148/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гаврилюка О.М.

суддів: Зубець Л.П.

Мартюк А.І.

за участю секретаря судового засідання Гройсберг К.М.

в судове засідання з'явився прокурор Дмитрунь Л.О. - посв. № 016980

за участю представників

від відповідача 1: Цвід О.І. - дов. від 05.08.2015 року № 1/08-03

від відповідача 2: ОСОБА_3 - дог. від 14.09.2015 року № 1

розглянувши апеляційну скаргу Заступника прокурора Київської області на рішення господарського суду Київської області від 30.07.2015 року

у справі № 911/2148/15 (суддя Ярмак О.М.)

за позовом Прокурора Києво-Святошинського району (с. Софіївська Борщагівка Києво-Святошинського району Київської області) в інтересах держави

до 1. Вишневої міської ради (м. Вишневе Києво-святошинського району Київської області)

2. Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 (м. Вишневе Києво-святошинського району Київської області)

про визнання недійсним та скасування рішення, визнання недійсним договору та повернення земельної ділянки

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду Київської області звернувся Прокурор Києво-Святошинського району в інтересах держави з позовом та доповненнями до нього до Вишневої міської ради та Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 про визнання недійсним та скасування рішення Вишневої міської ради „Про розміщення малих архітектурних форм та укладання договорів особистих строкових сервітутів" від 27.05.2010 року в частині надання дозволу на укладення договору особистого сервітуту терміном 5 років з ОСОБА_4, про визнання недійсним договору між Вишневою міською радою та ОСОБА_4 про встановлення строкового земельного сервітуту від 03.08.2010 року, про зобов'язання ФОП ОСОБА_4 звільнити та повернути земельну ділянку площею 0,002 га, яка розташована по АДРЕСА_1 на користь територіальної громади в особі Вишневої міської ради.

Рішенням від 30.07.2015 року господарський суд Київської області в задоволенні позову відмовив повністю.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням місцевого господарського суду Заступник прокурора Київської області звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Київської області від 30.07.2015 року по справі № 911/2148/15 та прийняти нове, яким задовольнити позов прокурора.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 27.08.2015 року апеляційна скарга Заступника прокурора Київської області була прийнята до провадження та призначено розгляд справи № 911/2148/15 у судовому засіданні за участю прокурора та представників сторін.

В судовому засіданні 27.08.2015 року прокурор підтримала вимоги апеляційної скарги. Представник відповідача 1 проти вимог апеляційні скарги заперечувала з підстав, викладених у запереченні на апеляційну скаргу. Представник відповідача 2 проти вимог апеляційної скарги заперечував з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу.

Дослідивши докази, що є у справі, заслухавши пояснення прокурора та представників відповідачів, перевіривши застосування норм матеріального та процесуального права судом першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги судова колегія апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення місцевого господарського суду має бути залишено без змін, виходячи з наступного.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом та підтверджується матеріалами справи 27.05.2010 року Вишневою міською радою прийнято рішення „Про розміщення малих архітектурних форм та укладання договорів особистих строкових сервітутів", відповідно до якого вирішено надати дозвіл на укладання договору особистого сервітуту та доручено міському голові укласти договір про встановлення особистого строкового сервітуту терміном 5 років зокрема з ОСОБА_4

03.08.2010 року Вишнева міська рада (надавач сервітутних прав) та Фізична особа - підприємець ОСОБА_4 (набувач сервітутних прав) уклали договір про встановлення особистого сервітуту, відповідно до умов якого предметом договору є встановлення права набувача сервітутних прав та уповноважених ним осіб на особисте обмежене користування земельною ділянкою, щодо якої надавач сервітутних прав здійснює свої повноваження відповідно до п. 12 Розділу Х Перехідні положення Земельного кодексу України; обсягу прав користування земельною ділянкою набувача сервітутних прав та уповноважених ним осіб, що вони матимуть в зв'язку із встановленням сервітуту (обсяг сервітутних прав); меж розповсюдження обсягу сервітутних прав на земельну ділянку.

Відповідно до п. 1.2 договору від 03.08.2010 року сторони погоджуються, що обсяг сервітутних прав встановлено виключно на термін дії договору. Обсяг сервітутних прав не має на меті позбавлення будь-яких наявних прав, або будь-яку іншу зміну обсягу тих прав та обов'язків надавача сервітутних прав стосовно земельної ділянки, які встановлені діючим земельним законодавством України.

Пунктами 2.1, 2.2 договору від 03.08.2010 року визначено, що за цим договором надавач сервітутних прав надає і передає набувачу сервітутних прав, для нього самого, його співробітників, а також осіб уповноважених набувачем на строк п'ять років право особистого сервітуту на земельну ділянку, площею 24,5 кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1. Сторони погодились, що обсяг сервітутних прав набувача сервітутних прав включатиме наступні права: використовувати земельну ділянку надавача сервітутних прав для тимчасового розміщення торгівельного павільйону.

Згідно з п. п. 4.1, 4.2 договору від 03.08.2010 року договір набуває чинності від дати реєстрації договору за місцем знаходження земельної ділянки. Термін дії договору становить п'ять років.

Договір про встановлення особистого сервітуту від 03.08.2010 року зареєстровано у виконкомі Вишневої міської ради від 03.08.2010 року за № 26/10.

Згідно ст. 401 Цивільного кодексу України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій, конкретно визначеній особі (особистий сервітут).

Відповідно до ст. 402 цього ж кодексу сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду.

Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки.

Земельний сервітут підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно.

У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту.

Статтею 403 цього ж кодексу передбачено, що сервітут визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном.

Сервітут може бути встановлений на певний строк або без визначення строку.

Особа, яка користується сервітутом, зобов'язана вносити плату за користування майном, якщо інше не встановлено договором, законом, заповітом або рішенням суду.

Сервітут не підлягає відчуженню.

Сервітут не позбавляє власника майна, щодо якого він встановлений, права володіння, користування та розпоряджання цим майном.

Сервітут зберігає чинність у разі переходу до інших осіб права власності на майно, щодо якого він встановлений.

Збитки, завдані власникові (володільцеві) земельної ділянки або іншого нерухомого майна, особою, яка користується сервітутом, підлягають відшкодуванню на загальних підставах.

Статтею 404 цього ж кодексу передбачено, що право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв'язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо.

Особа має право вимагати від власника (володільця) сусідньої земельної ділянки, а в разі необхідності - від власника (володільця) іншої земельної ділянки надання земельного сервітуту.

Право користування чужим майном може бути встановлено щодо іншого нерухомого майна (будівлі, споруди тощо).

Згідно ч. 1 ст. 98 Земельного кодексу України право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками).

Відповідно до ст. 99 Земельного кодексу України (в редакції станом на дату укладання договору) власники або землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати встановлення таких земельних сервітутів: а) право проходу та проїзду на велосипеді; б) право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху; в) право прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв'язку, трубопроводів, інших лінійних комунікацій; г) право прокладати на свою земельну ділянку водопровід із чужої природної водойми або через чужу земельну ділянку; ґ) право відводу води зі своєї земельної ділянки на сусідню або через сусідню земельну ділянку; д) право забору води з природної водойми, розташованої на сусідній земельній ділянці, та право проходу до природної водойми; е) право поїти свою худобу із природної водойми, розташованої на сусідній земельній ділянці, та право прогону худоби до природної водойми; є) право прогону худоби по наявному шляху; ж) право встановлення будівельних риштувань та складування будівельних матеріалів з метою ремонту будівель та споруд; з) інші земельні сервітути.

Отже, перелік видів встановлення сервітутів не є вичерпним і може передбачати встановлення сервітуту для інших видів діяльності, що потребують право користування земельною ділянкою.

Статтею 100 Земельного кодексу України передбачено, що сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій конкретно визначеній особі (особистий сервітут).

Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки.

Земельний сервітут підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно.

Згідно ч. 1, 2 ст. 116 цього ж кодексу громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Відповідно до ч. 1 ст. 123 цього ж кодексу надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.

Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі:

надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення;

формування нових земельних ділянок.

Надання у користування земельної ділянки в інших випадках здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки. В такому випадку розроблення такої документації здійснюється на підставі дозволу, наданого органом виконавчої влади, органом місцевого самоврядування, уповноваженим здійснювати розпорядження цією земельною ділянкою.

П. 2.32 Постанови пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин" від 17.05.2011 року № 6 передбачено, що за змістом ч. 1 ст. 98 Земельного кодексу України земельний сервітут (крім особистого) може бути встановлений для власника або землекористувача сусідньої земельної ділянки. Відповідно вимоги особи, яка не є таким власником або користувачем, про встановлення сервітуту для проходу (проїзду) задоволенню не підлягають.

Крім того, право на укладання договорів особистого земельного сервітуту для розміщення малих архітектурних форм закріплено у Постанові Кабінету Міністрів від 26.08.2009 року № 982, що діяла на момент укладання спірних взаємовідносин.

Таким чином, зазначеним вище Порядком було чітко передбачено та врегульовано можливість та порядок прийняття рішення щодо укладання договору особистого строкового сервітут для розміщення малих архітектурних форм.

Це підтверджується і позицією Державного комітету України із земельних ресурсів, яка відображена у Листі від 01.12.2009 року № 21165/17/4-09.

Відповідно до роз'яснень, викладених в Листі від 01.12.2009 року № 21165/17/4-09 Державного комітету України із земельних ресурсів, розміщення малих архітектурних форм здійснюється в Порядку розміщення малих архітектурних форм для провадження підприємницької діяльності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.08.2009 року № 982.

Пунктом третім зазначеного вище Порядку встановлено, що розміщення малої архітектурної форми здійснюється на підставі рішення відповідної сільської, селищної, міської ради, а для власників земельних ділянок на підставі рішення виконавчого комітету відповідної місцевої ради.

Суб'єкт господарювання подає відповідній сільській, селищній, міській раді заяву встановленого зразка та документи, зазначені в пункті п'ятому Порядку.

Зокрема до заяви додаються документи, що посвідчують право на земельну ділянку - копія державного акта на право власності на земельну ділянку, право постійного користування земельною ділянкою або договору оренди (за наявності).

У разі відсутності у суб'єкта господарювання правопослідуючих документів на земельну ділянку розміщення малої архітектурної форми для провадження підприємницької діяльності шляхом укладення договору особистого строкового сервітуту.

Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений.

Ч. 1-3 ст. 639 Цивільного кодексу України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Враховуючи зазначене, особистий сервітут може бути оформлено у вигляді договору за домовленістю сторін, з зазначенням змісту сервітут, визначеного статтею 403 Цивільного кодексу України.

Таким чином, вказаним вище Порядком було чітко передбачено та врегульовано можливість та порядок прийняття рішення щодо укладання договору особистого строкового сервітут для розміщення малих архітектурних форм.

Місцевий господарський суд вірно зазначив, що посилання прокурора щодо недотримання відповідачами процедури надання у користування земельної ділянки за договором особистого строкового сервітуту, і зазначена ділянка була надана у користування за договором сервітуту без розроблення відповідної землевпорядної документації, - є безпідставними з огляду на те, що в матеріалах справи разом із позовною заявою позивачем надано Заяву ФОП ОСОБА_4 про надання дозволу на розміщення малої архітектурної форми та укладання договору особистого строкового сервітуту, у додатках якої зазначено технічну документацію - паспорт прив'язки малої архітектурної форми.

Відповідно до п. 5 Постанови Кабінету Міністрів України від 26.08.2009 року № 982 суб'єкт господарювання подає відповідній сільській, селищній, міській раді заяву згідно з додатком 1 до цього Порядку, у якій зазначається бажане місце та строк розміщення малої архітектурної форми, її призначення і загальний опис.

До заяви додаються:

виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців; копія державного акта на право власності на земельну ділянку,

право постійного користування земельною ділянкою або договору оренди (за наявності).

У разі коли мала архітектурна форма розміщується понад три роки на земельній ділянці комунальної чи державної форми власності, строк дії договору оренди якої закінчився, проте орендна плата за землю вносилася своєчасно і в повному обсязі, до заяви додатково додаються: копія договору оренди земельної ділянки, строк дії якого закінчився; довідка ДПА про відсутність заборгованості з орендної плати за землю за період дії договору оренди; схема прив'язки малої архітектурної форми.

Згідно з п. 10 Постанови сільська, селищна, міська рада протягом місяця після реєстрації документів приймає рішення щодо розміщення малої архітектурної форми та/або укладення договору особистого строкового сервітуту.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що Вишневою міською радою на момент здійснення осопорюваних правовідносин при прийнятті рішення та укладанні договору про встановлення особистого сервітуту були дотримані вимоги визначені законодавством України.

Відповідно до абз. 4 п. 2 Постанови пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" від 29.05.2013 року № 11 вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний договір.

Місцевий господарський суд дійшов вірного висновку, що у зв'язку з відсутністю підстав для задоволення позову про визнання недійсним рішення Вишневої міської ради від 27.05.2010 року, задоволенню не підлягають і похідні вимоги про визнання недійсним договору між Вишневою міською радою та ОСОБА_4 про встановлення строкового земельного сервітуту від 03.08.2010 року та про зобов'язання ФОП ОСОБА_4 звільнити та повернути земельну ділянку.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що доводи прокурора, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, а тому відсутні підстави для скасування рішення господарського суду.

Колегія суддів вважає, що господарський суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, належним чином дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, а тому, рішення підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Заступника прокурора Київської області на рішення господарського суду Київської області від 30.07.2015 року по справі № 911/2148/15 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Київської області від 30.07.2015 року по справі № 911/2148/15 залишити без змін.

3. Справу № 911/2148/15 повернути до господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий суддя О.М. Гаврилюк

Судді Л.П. Зубець

А.І. Мартюк