РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

08 вересня 2015 року Справа № 902/106/15

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Маціщук А.В.

судді Гулова А.Г. ,

судді Петухов М.Г.

за участю представників сторін:

прокурора Білери І.В.

позивача - гол.спец. ОСОБА_1 (пост.дов.№ 57 від 29.05.2015 р.)

відповідача - пред-ка ОСОБА_2 (пост. дов. б№ від 07.09.2015 р.)

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу заступник прокурора Вінницької області в інтересах держави в особі ОСОБА_3 міської ради

на рішення господарського суду Вінницької області від 15.06.2015 р.

на додаткове рішення господарського суду Вінницької області від 19.06.2015 р.

у справі № 902/106/15

за позовом заступника прокурора Вінницької області в інтересах держави в особі ОСОБА_3 міської ради

до товариства з обмеженою відповідальністю "Оспром"

про стягнення 707363,89 грн. збитків

в с т а н о в и в :

Відповідно до рішення господарського суду Вінницькою області від 15.06.2015 р. у справі № 902/106/15 відмовлено у позові заступника прокурора Вінницької області в інтересах держави в особі ОСОБА_3 міської ради до товариства з обмеженою відповідальністю "Оспром" про стягнення 707363,89 грн. збитків.

Відповідно до додаткового рішення від 19.06.2015 р. у справі № 902/106/15 господарський суд Вінницькою області стягнув з ОСОБА_3 міської ради в дохід Державного бюджету України 14147,28 грн. судового збору.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням у справі № 902/106/15 (з урахуванням додаткового рішення), заступник прокурора Вінницької області в інтересах держави в особі ОСОБА_3 міської ради подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення у справі № 902/106/15 скасувати та постановити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, заступник прокурора зазначає, що відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що прокурором пропущений строк позовної давності. При цьому факт порушення прав та законних інтересів позивача під час розгляду справи знайшов своє підтвердження.

Пояснює, що господарський суд Вінницької області дійшов висновку, що перебіг строку позовної давності у даній справі почався з 29.10.2011 р., а сааме - з наступного дня після спливу 120-денного терміну, наданого відповідачу для здійснення державної реєстрації договору оренди земельної ділянки площею 2,2654 га по вул.Привокзальна, 40 у м.Вінниця на підставі рішення ОСОБА_3 міської ради № 350 від 01.07.2011 р.

З таким висновком заступник прокурора не погоджується, посилаючись на п.1.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 р. № 10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів», і вважає, що у вирішенні відповідних спорів застосування позовної давності безпосередньо залежить від змісту позовних вимог.

Пояснює, що рішенням ОСОБА_3 міської ради від 01.07.2011 р. № 350 затверджено технічну документацію та вирішено передати земельну ділянку ТОВ "Оспром" в оренду терміном на 10 років та зобов'язано орендаря у 120-денний строк з моменту його прийняття здійснити державну реєстрацію договору оренди земельної ділянки.

ТОВ "Остром" на час розгляду справи не надано жодних доказів вчинення будь-яких дій для укладення договору оренду землі.

Вважає, що оскільки відповідачем акт визначення розміру збитків, затверджений рішенням ОСОБА_3 міської ради від 06.11.2014 р. № 2426 "Про затвердження актів визначення розміру збитків, заподіяних тимчасовим зайняттям земельних ділянок міста" у встановленому законом порядку не оскаржено, правовстановлюючих документів на земельну ділянку не виготовлено, наявні правові підстави для стягнення визначених позивачем збитків.

Водночас доводить, що судом першої інстанції невірно визначені обставини, які, на його думку, свідчать про початок та завершення перебігу строку позовної давності.

Так, предметом позовних вимог у даній справі є стягнення збитків, завданих територіальній громаді м.Вінниці внаслідок неодержання нею доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки упродовж 02.08.2012 - 29.10.2014 р.р.

Посилаючись на ч.1 ст.261 ЦК України, вважає, що при визначенні початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а й обєктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав. Зауважує, що аналогічне розуміння визначення початку перебігу строку позовної давності викладено у постанові судових палат у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 29.10.2014 р. у справі № 6-152цс14.

Пояснює, що ОСОБА_3 міська рада, зясувавши обставини використання земельної ділянки відповідачем, дізналася про порушення свого права лише після закінчення 30-денного терміну, наданого ТОВ "Оспром" для добровільного виконання рішення виконкому ОСОБА_3 міської ради № 2426 від 06.11.2014 р. щодо відшкодування збитків, спричинених тимчасовим зайняттям земельної ділянки без правовстановлюючих документів.

Посилаючись на ст.216 ЦК України доводить, що враховуючи факт невиконання відповідачем рішення виконкому ОСОБА_3 міської ради № 2426 від 06.11.2014 р. з приводу відшкодування вищезазначених збитків, перебіг строку позовної давності щодо вимог про їх стягнення обчислюється не з моменту закінчення наданого терміну для реєстрації договору оренди землі, а від дня коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права, тобто з моменту закінчення строку, визначеного ОСОБА_3 міською радою для добровільної сплати відповідачем нарахованих збитків.

Вважає, що обставини, на які посилається суд першої інстанції при обчисленні початку перебігу строку позовної давності (закінчення строку на реєстрацію договору оренди), жодним чином не пов'язані з предметом спору, а відтак не можуть братися до уваги при його обрахунку.

Закінчення терміну, упродовж якого відповідач зобов'язаний був зареєструвати договір оренди, на думку прокурора, може свідчити про закінчення строку позовної давності при зверненні до суду з позовом про спонукання ТОВ "Оспром" до вчинення дій, пов'язаних з реєстрацією договору оренди землі. Водночас, зазначена підстава жодним чином не пов'язана зі стягненням збитків, оскільки право щодо їх відшкодування ОСОБА_3 міська рада отримала після їх нарахування у встановленому законом порядку та завершення строку на добровільну сплату відповідачем, що повністю узгоджується з Порядком визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам, затвердженим постанови Кабінету Міністрів України від 19.04.1993 р. № 284.

Зазаначає, що посилання господарського суду Вінницької області при вирішенні даного спору на правову позицію Вищого господарського суду України у справі № 902/1708/13 є необгрунтованим, оскільки вона стосується періоду нарахування збитків, який починався з дати прийняття рішення міської ради про затвердження технічної документації та укладення договору оренди, що не оспорювалось сторонами при розгляді вищезазначеного позову.

З огляду на викладене, просить рішення господарського суду Вінницької області від 15.06.2015 р. та додаткове рішення від 19.06.2015р. у справі № 902/106/15 скасувати та постановити нове рішення, яким позовні вимоги задоволити у повному обсязі.

ОСОБА_3 міська рада у відзиві на апеляційну скаргу та у судовому засіданні підтримала доводи апеляційної скарги заступника прокурора Вінницької області та просить задоволити її в повному обсязі.

Додаткове рішення господарського суду Вінницькою області від 19.06.2015 р. у справі № 902/106/15 вважає необґрунтованим, оскільки під час його прийняття, на думку позивача, поза увагою залишено висновок суду про виникнення спору внаслідок протиправної бездіяльності відповідача та при цьому не застосовані положення ч.2 ст.49 ГПК України та розяснення, викладені в п.4.7. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 р. № 7.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Оспром" 04.09.2015 р. подало заперечення на апеляційну скаргу відповідно до якого, вважає рішення господарського суду Вінницькою області від 15.06.2015 р. у справі № 902/106/15 законним та обґрунтованим, а апеляційну скаргу безпідставною, невмотивованою та такою, що задоволенню не підлягає.

Посилаючись на ст.ст.256, 257, ч.3 ст.267, ч.1 ст.261 Цивільного кодексу України, зазначає, що строк позовної давності відраховується з наступного дня після спливу 120-денного терміну з моменту прийняття ОСОБА_3 міською радою рішення № 350 від 01.07.2011 р., а саме - 29.10.2011 р.

Доводи заступника прокурора стосовно спливу строку позовної давності з посиланням на те, що строк позовної давності має рахуватись після закінчення 30-денного терміну, наданого відповідачу на добровільне виконання рішення виконкому ОСОБА_3 міської ради № 2426 від 06.11.2014 р. вважає необґрунтованими, оскільки про порушення своїх прав міська рада знала вже 30.10.2011 р. після збігу 120-денного строку для оформлення договору оренди земельної ділянки.

З огляду на викладене, просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги заступника прокурора Вінницької області в інтересах держави в особі ОСОБА_3 міської ради в повному обсязі та залишити без змін рішення господарського суду Вінницькою області від 15.06.2015 р. у справі № 902/106/15.

Розглянувши апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню. При цьому апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду в повному обсязі.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено слідуюче.

Зі статуту товариства з обмеженою відповідальністю "Оспром", зареєстрованого державним реєстратором 19.10.2004 р., номер запису 0000392 вбачається, що відповідач товариство з обмеженою відповідальністю "Оспром" є правонаступником закритого акціонерного товариства фірми "Райдуга" /а.с.151-160 у т.1/.

Відповідно до реєстраційних карток кадастрового обліку юридичних осіб, що користуються земельними ділянками у м. Вінниці № 43/8 від 07.07.1995 р., від 18.03.1998 р. та № 892/1 від 25.05.1999 р., ЗАТ «Райдуга» надано земельну ділянку за адресою: м.Вінниця, Староміський район, вул.Привокзальна, 40 в постійне користування для виробничих потреб /а.с.3-4, 22, 24 у т.2/.

Подільським підприємством геодезії, картографії та кадастру в 1996 році виготовлено технічний звіт по встановленню зовнішніх меж землекористування акціонерного товариства «Райдуга» за адресою: м.Вінниця, Староміський район, вул. Привокзальна, 40 /а.с.5-20 у т.2/.

26.02.1998 р. виконавчим комітетом ОСОБА_3 міської ради було прийнято рішення № 224 "Про надання земельної ділянки та видачу державного акту закритому акціонерному товариству фірмі "Райдуга", відповідно до якого вирішено надати закритому акціонерному товариству фірмі "Райдуга" земельну ділянку площею 2,2466 га по вул. Привокзальна, 40 в постійне користування для виробничих потреб та видати державний акт на право постійного користування землею закритому акціонерному товариству фірмі "Райдуга" на земельну ділянку площею 2,2466 га по вул. Привокзальна, 40" /а.с.21 у т.2/.

З матеріалів справи вбачається, що ні ЗАТ Фірма "Райдуга", ні ТОВ "Оспром" державний акт відповідно до вищевказаного рішення виконавчого комітету ОСОБА_3 міської ради не отримали. Отже, не реалізувавши своє право на отримання Державного акту на право користування відповідно до діючого раніше законодавства, ТОВ "Оспром" виявило бажання отримати земельну ділянку, на якій розташовані належні йому на праві власності обєкти нерухомого майна, в оренду, для чого замовило технічну документацію та звернулося до ОСОБА_3 міської ради з відповідним клопотанням.

Так, листом № 94 від 31.05.2010 р. ТОВ "Оспром" звернулось до ОСОБА_3 міської ради із заявою про укладення договору оренди земельної ділянки загальною площею 2,2466 га за адресою: м. Вінниця, вул.Привокзальна, 40 /а.с.167 у т.1/.

Подільським підприємством геодезії, картографії та кадастру в 2011 році виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ТОВ «Оспром» на території ОСОБА_3 міської ради по вул. Привокзальна, 40 /а.с.25-34 у т.2/.

01.07.2011 р. ОСОБА_3 міською радою на 8 сесії 6 скликання прийнято рішення № 350 «Про затвердження документації із землеустрою, передачу земельних ділянок в оренду, власність, постійне користування та зміну функціонального призначення, укладення додаткових угод, внесення змін в рішення від 24.12.2010 року № 64» /а.с.16-18, 59-60 у т.1/.

Відповідно до додатку № 8 до рішення міської ради від 01.07.2011 р. № 350 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки розташованої в м. Вінниці на вул. Привокзальній, 40, розроблений ДП «Поділлягеодезкартографія» на замовлення ТОВ «Оспром»; передано ТОВ «Оспром» в оренду земельну ділянку, загальною площею 2,2654 га, що розташована в м. Вінниці на вул. Привокзальній, 40, терміном на 10 років; віднесено земельну ділянку до категорії земель промисловості, транспорту, звязку, енергетики, оборони та іншого призначення /а.с.18, 61 у т.1/.

Відповідно до вказаного рішення міська рада вирішила також, що договори оренди земельних ділянок укладаються після подання укладеного договору з департаментом комунального господарства та благоустрою на комплексне опорядження, утримання та благоустрій, а також зобовязала орендарів земельних ділянок виконати умови, викладені у висновках уповноважених органів, та додержуватись встановлених обмежень (обтяжень) у використанні земельних ділянок.

Відповідно до додатку № 6 до рішення міської ради від 19.08.2011 р. № 408, внесено зміни до рішення ОСОБА_3 міської ради від 01.07.2011 р. № 350 та доповнено пункт 2 додатку 8 словами «…для виробничих потреб.»/а.с.21, 64 у т.1/.

23.05.2005 р. виконавчим комітетом ОСОБА_3 міської ради прийнято рішення № 596 "Про відшкодування збитків, заподіяних тимчасовим зайняттям земельних ділянок", а саме: про створення комісії по визначенню та відшкодуванню збитків, заподіяних тимчасовим зайняттям земельних ділянок комунальної власності міста, затвердження її складу, затвердження положення про цю комісію та форми акту комісії по визначенню та відшкодуванню збитків, заподіяних тимчасовим зайняттям земельних ділянок комунальної власності міста /а.с.77 у т.1/.

16.02.2012 р. виконавчим комітетом ОСОБА_3 міської ради прийнято рішення № 325 /а.с.31 у т.1/, яким внесено зміни до рішення № 596 від 25.03.2005 р., викладено додатки 1 «Склад комісії по визначенню та відшкодуванню збитків, заподіяних тимчасовим зайняттям земельних ділянок міста» /а.с.32 у т.1/, додаток 2 «Положення про комісію по визначенню та відшкодуванню збитків, заподіяних тимчасовим зайняттям земельних ділянок міста» /а.с.33-35, 75-76 у т.1/, додаток 3 «Акт про визначення розміру збитків» /а.с.36, 74 у т.1/.

02.08.2012 р. заступником начальника відділу Департаменту самоврядного контролю ОСОБА_3 міської ради відповідно до Плану проведення перевірки, затвердженого 31.07.2012 р. /а.с.99 у т.1/, наказу директора департаменту № 214 від 31.07.2012 р. /а.с.97 у т.1/ та посвідчення на проведення перевірки № 154/9-04-27 від 31.07.2013 р. /а.с.98 у т.1/ здійснено перевірку дотримання ТОВ "Оспром" вимог законодавства при використанні земель міста Вінниці. За результатом перевірки складений акт № 244/9-04-11 від 02.08.2012 р. /а.с.12-13, 55-56 у т.1/.

У акті зазначено, що ТОВ "Оспром" використовує земельну ділянку, розташовану по вул.Привокзальній, 40 у м.Вінниці загальною площею 2,2654 га для виробничих потреб. На земельній ділянці розташовані нежитлові будівлі, які належать товариству. Дана земельна ділянка використовується товариством без документів, що посвідчують право власності або право користування, оскільки ТОВ "Оспром" не виконано п.7 рішень ОСОБА_3 міської ради від 01.07.2011 р. № 350 та № 408 від 19.08.2011 р. та не подано на державну реєстрацію договір оренди земельної ділянки. Також, товариством не укладено договір на комплексне опорядження, утримання, зовнішній благоустрій території, прилеглої до обєкту або землекористування замовника та не укладено договір на вивіз ТПВ /а.с.55-56 у т.1/.

В акті було запропоновано ТОВ "Оспром" оформити правовстановлюючі документи на земельну ділянку по вул.Привокзальній, 40 у м.Вінниці, де розташоване належне йому нерухоме майно та відшкодувати збитки, завдані територіальній громаді міста використанням земельної ділянки без правоустановчих документів в розмірі орендної плати за землю за ставками, які діяли на період виникнення збитків, відповідно до Порядку встановлення розмірів орендної плати за земельні ділянки, затвердженого рішенням міської ради (з урахуванням функціонального використання земельної ділянки), з дати прийняття рішення ОСОБА_3 міської ради від 01.07.2011 р. №350.

У листопаді-грудні 2012 року, листопаді 2013 року, квітні, липні, жовтні 2014 року ТОВ "Оспром" надсилались повідомлення про виклик на засідання комісії по визначенню та відшкодуванню збитків, заподіяних тимчасовим зайняттям земельних ділянок міста /а.с.22, 65,124-134, 229-233 у т.1/.

29.10.2014 р. проведено засідання комісії по визначенню та відшкодуванню збитків, заподіяних тимчасовим зайняттям земельних ділянок комунальної власності міста, якою визначено розмір заподіяних відповідачем збитків, заподіяних ТОВ "Оспром" використанням земельної ділянки без оформлення договору оренди, у розмірі 707363,89 грн., про що складений акт /а.с.25, 68 у т.1/.

У вказаному акті зазначено, що:

- відповідно до листа, наданого ОСОБА_3 ОДПІ ГУ Міндоходів у Вінницькій області від 16.10.2014 року № 23621/10/15-3, земельний податок на період, що нараховуються збитки, сплачено в сумі 127540,40 грн.;

- термін нарахування збитків за використання земельної ділянки з 02.08.2012 р. (дати вручення акту перевірки № 244/9-04-11) по 29.10.2014 р.;

- розміри збитків, заподіяних територіальній громаді нараховані за 818 днів у вигляді орендної плати (відповідно до рішення міської ради від 01.07.2011 р. № 350) і становлять 834904,29 грн. на підставі розрахунку департаменту комунальних ресурсів ОСОБА_3 міської ради від 29.10.2014 р./а.с.30, 73 у т.1/.

Відповідно до п.8 акту суму нарахованих збитків у розмірі 834904,29 грн. зменшено на сплачену товариством за вказаний період суму земельного податку в сумі 127540,40 грн. Таким чином, належна до сплати сума збитків становить 707363,89 грн./а.с.25, 224 у т.1/.

Вказаний акт затверджений рішенням виконавчого комітету ОСОБА_3 міської ради № 2426 від 06.11.2014 р. Запропоновано боржнику відшкодувати визначені збитки в повному обсязі не пізніше 30-ти денного строку з дня прийняття даного рішення та оформити право користування земельними ділянками відповідно до норм чинного законодавства /а.с.23-24, 66-67 у т.1/.

Зазначене рішення направлено відповідачу та отримано останнім.

Відповідач збитків не відшкодував, про що зазначається у листі департаменту фінансів ОСОБА_3 міської ради № 10-00-012-53543 від 23.12.2014 р./а.с.70 у т.1/

Відповідно до норм частин 2,3 статті 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом відшкодування заподіяних збитків.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Під збитками розуміються витрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням майна, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Упущена вигода в розумінні статті 22 Цивільного кодексу України та ч.2 ст.224 Господарського кодексу України - це доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене.

Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.3 Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 квітня 1993 року № 284, відшкодуванню підлягають збитки, в тому числі не одержані доходи, якщо вони обґрунтовані.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків потрібна наявність усіх елементів складу правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини. За відсутністю хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Така правова позиція у спорі про стягнення збитків як неодержаних доходів (орендної плати за землю) викладена у постанові Верховного Суду України від 28.01.2015 р. у справі № 5023/3993/12 (5023/9057/11).

Відповідач правомірно користується земельною ділянкою на підставі рішення виконкому ОСОБА_3 міської ради від 26.02.1998 р. № 224, що підтверджено матеріалами даної справи та встановлено постановою ОСОБА_3 апеляційного адміністративного суду від 26.04.2011 р. у адміністративній справі № 2-а-3827/10/0270, яка залишена без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 25.06.2014 р.

Судом першої інстанції не надано належної оцінки доводам відповідача та наданим на їх підтвердження документам про те, що по спірній земельній ділянці сплачується земельний податок.

Зокрема, протягом періоду, за який у позові нараховуються збитки, відповідачем сплачено земельний податок в сумі 127540,40 грн. Зазначена сума підтверджена листом ОСОБА_3 ОДПІ ГУ Міндоходів у Вінницькій області від 16.10.2014 року № 23621/10/15-3 та врахована позивачем - комісією по визначенню та відшкодуванню збитків, заподіяних тимчасовим зайняттям земельних ділянок комунальної власності міста, якою визначено розмір заподіяних відповідачем збитків при визначенні суми неодержаного доходу.

Відповідач додатково надав колегії суддів платіжні документи на підтвердження регулярної сплати земельного податку /а.с.164-216 у т.2/, в т.ч. за період, який є складовою позовної вимоги. Колегія суддів приймає до уваги такі докази, оскільки такі документи не є доказами, які б підтверджували у справі нові, не досліджені судом першої інстанції обставини. Як зазначено вище, позивачем і прокурором були надані суду першої інстанції відомості щодо сплати відповідачем земельного податку за 818 днів - з 02.08.2012 р. (дати вручення акту перевірки № 244/9-04-11) по 29.10.2014 р., і судом першої інстанціх враховані ці дані при визначенні суми збитків.

Матеріали справи не містять відомостей про повернення сум сплаченого у зазначений період земельного податку, відповідно до чинного законодавства кошти за користування земельною ділянкою зараховані до місцевого бюджету і відсутні відомості про заборгованість відповідача зі сплати земельного податку.

Одним із принципів землекористування є його платність. Орендна плата та земельний податок є різними платежами за змістом п.п.14.1,147, 14.1.72 та 14.1.136 ст.14 Податкового кодексу України, однак чинне законодавство не передбачає сплати за одну земельну ділянку обох платежів.

За таких обставин колегія суддів вважає недоведеним сам факт наявності збитків.

За твердженнями прокурора і позивача протиправність поведінки відповідача полягає у використанні останнім земельної ділянки без оформлення договору оренди, що є порушенням норм ст.ст.125,126 Земельного кодексу України та позбавило позивача одержувати саме орендну плату. Такі доводи прокурора і позивача колегія суддів оцінює в сукупності з іншими обставинами у справі згідно зі ст.43 ГПК України.

Так, відповідно до ч.4 ст.623 ЦК України при визначенні неодержаних доходів враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Суду не надано доказів вчинення відповідачем будь-яких дій для укладення вказаних договорів як у строк, передбачений рішенням міськвиконкому, так і на час розгляду справи.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до ч.3 ст.179 Господарського кодексу України укладення господарського договору є обов'язковим для сторін, якщо існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування. Відповідно до норм ст.181 ГК України проект договору може бути запропонований будь-якою з сторін.

Тобто позивач в особі своїх повноважних органів також повинен здійснювати дії, направлені на укладення договору

В судовому засіданні сторони пояснили суду, що позивачем розроблені типові (примірні) договори оренди землі. Разом з тим, суду не надані будь-які докази надсилання позивачем на адресу відповідача проекту договорів оренди для підписання тощо, ухилення відповідача від підписання запропонованих проектів чи погодження істотних умов. В судовому порядку спір щодо оформлення користувачем відповідних правовстановлюючих документів на займану земельну ділянку позивач також не ініціював протягом тривалого часу. Разом з тим, судом встановлено, що відповідач регулярно сплачує земельний податок за користування земельною ділянкою, і такі обставини в сукупності не свідчать про його протиправну поведінку.

Представник позивача в судовому засіданні пояснив з посиланням на наявні у справі документи, що була здійснена перевірку дотримання ТОВ "Оспром" вимог законодавства при використанні земель міста Вінниці та за результатом такої перевірки складений акт № 244/9-04-11 від 02.08.2012 р. /а.с.12-13, 55-56 у т.1/.

Такі заходи позивача з урахуванням вищенаведених норм ст.ст.179,181 ГК України не можуть бути оцінені судом як належні та ефективні дії, які були б направлені на укладення договору оренди землі та, як наслідок, - на запобіганя чи зменшення збитків.

Отже, прокурором та позивачем у справі не надано доказів, які б підтверджували здійснення позивачем відповідних заходів, що свідчать про його дійсний намір укласти договір оренди земельної ділянки з відповідачем, тоді як відповідно до частини 4 статті 623 Цивільного кодексу України при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Таким чином, здійснивши аналіз наявних матеріалів справи згідно зі ст.43 ГПК України, керуючись нормами ст.152 Земельного кодексу України та ст.22 Цивільного кодексу і 224 Господарського кодексу України, ст.623 ЦК України, колегія суддів дійшла висновку про відсутність в діях відповідача складу правопорушення, тоді як позивачем не доведено вчинення ним заходів до одержання доходів, про які заявлено у позові.

За таких обставин колегія суддів не вбачає підстав для задоволення позову.

Відповідач звернуся до суду із заявою щодо застосування строків позовної давності у спорі /а.с.175-176 у т.1/. Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що про порушення своїх прав ОСОБА_3 міська рада знала вже з 30.10.2011 р. після збігу встановленого відповідачу рішенням ОСОБА_3 міської ради № 350 від 01.07.2011 р. 120-денного строку для оформлення договору оренди земельної ділянки.

Разом з тим, відповідно до ст.261 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за наявності порушення права особи. У п.2.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013 р. "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" перш, ніж застосувати позовну давність господарський суд повинен зясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене права або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Лише якщо буде встановлено, що права або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє у позові в звязку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Як зазначено вище, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення позову, тому і позовна давність застосуванню не підлягає.

Рішення господарського суду Вінницької області у даній справі скасуванню не підлягає, оскільки судом апеляційної інстанції встановлено, що його резолютивна частина є правильною. У п.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 р. № 7 «Про деякі питання практики застосування розділу ХП Господарського процесуального кодексу України» розяснено, в такому разі апеляційний господарський суд у мотивувальній частині своєї постанови повинен зазначити власну правову кваліфікацію спірних відносин та правову оцінку обставин справи.

Враховуючи наведене, рішення господарського суду Вінницькою області від 15.06.2015 р. та додаткове рішення від 19.06.2015 р. у справі № 902/106/15 не підлягають скасуванню чи зміні за ст.104 ГПК України.

Доводи ОСОБА_3 міської ради щодо необґрунтованості додаткового рішення господарського суду Вінницькою області від 19.06.2015 р. у справі № 902/106/15, відповідно до якого вирішено стягнути з позивача ОСОБА_3 міської ради в дохід Державного бюджету України 14147,28 грн. судового збору, колегія суддів вважає необґрунтованими з урахуванням таких норм і обставин.

Згідно з п.2 ч.1 ст.88 ГПК України господарський суд має право за своєю ініціативою прийняти додаткове рішення, якщо не вирішено питання про розподіл господарських витрат.

У п. 4.6. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013р. N 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" визначено, що, приймаючи рішення зі справи, провадження в якій порушено за заявою прокурора, господарський суд у разі повного або часткового задоволення позову (скарги) стягує судовий збір з відповідача (повністю або пропорційно задоволеним вимогам), якщо він не звільнений від сплати судового збору; у разі ж повної або часткової відмови в позові судовий збір стягується з визначеного прокурором позивача (так само повністю або пропорційно задоволеним вимогам), за винятком випадків, коли останнього звільнено від сплати судового збору та коли позивачем у справі є сам прокурор. Стягнення відповідних сум судового збору здійснюється в доход державного бюджету України у розмірі, визначеному згідно з частиною першою статті 4 Закону України "Про судовий збір", виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня того календарного року, в якому відповідна заява або скарга подавалася до суду.

Позивач від позову не відмовився і не звільнений від сплати судового збору.

Відповідно до п.2 ст.4 Закону України "Про судовий збір" (в редакції на час прийняття оспорюваного рішення) за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 2 відсотки ціни позову, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 60 розмірів мінімальних заробітних плат.

Отже, оскільки ціна позову за позовною заявою заступника прокурора Вінницької області в інтересах держави в особі ОСОБА_3 міської ради (майновий спір) становить 707363,89 грн., розмір судового збору з даної позовної вимоги становить - 14147,28 грн.

Враховуючи норми ст.49 ГПК України, п.4.6. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013р. N 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України", судом першої інстанції за власною ініціативою правомірно прийнято додаткове рішення у справі № 902/106/15 про розподіл судових витрат.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги також покладаються на позивача з урахуванням вищенаведеного та норм ч.1 ст.49 ГПК України.

Керуючись ст.ст.49,99,101,103,105-106 Господарського процесуального кодексу України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу заступника прокурора Вінницької області залишити без задоволення, рішення господарського суду Вінницької області від 15.06.2015 р. у справі №902/106/15 залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 міської ради (21050, м. Вінниця, вул. Соборна, 59; ) в дохід державного бюджету України 7073,64 грн. (сім тисяч сімдесят три грн. 64 коп.) судового збору за розгляд апеляційної скарги.

Матеріали справи повернути господарському суду Вінницької області.

Головуючий суддя Маціщук А.В.

Суддя Гулова А.Г.

Суддя Петухов М.Г.