ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.09.15 Справа№ 914/2318/15

Господарський суд Львівської області у складі судді Петрашко М.М. розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Епіцентр К», м.Київ

до відповідача ОСОБА_1 виробничого підприємства «Енергомонтаж», м.Львів

про стягнення 15 687,64 грн.

За участю представників сторін:

від позивача ОСОБА_2 представник;

від відповідача не зявився.

Права та обовязки сторін передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України розяснено, заяви про відвід судді не поступали, клопотання про технічну фіксацію судового процесу не надходили. В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть спору: Позов заявлено Товариством з обмеженою відповідальністю «Епіцентр К» до відповідача ОСОБА_1 виробничого підприємства «Енергомонтаж» про стягнення 15 687,64 грн., з яких 8 611,20 грн. основний борг, 1 203,68 грн. пеня, 861,12 грн. штраф, 222,95 грн. 3% річних та 4 788,69 грн. інфляційні втрати.

Хід розгляду справи викладено в ухвалах суду.

Представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, просив позов задоволити з підстав викладених у позовній заяві.

Відповідач явку повноважного представника в судове засідання повторно не забезпечив, вимог ухвал суду не виконав, причин неявки представника та невиконання вимог ухвал суду не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи.

Суд вважає за можливе розглянути справу відповідно до ст. 75 ГПК України за відсутності відзиву та представника відповідача по наявних матеріалах, яких достатньо для вирішення спору по суті.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши зібрані докази та заслухавши представника позивача, суд, -

встановив:

26.08.2014р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Епіцентр К» (продавець) та ОСОБА_1 виробничим підприємством «Енергомонтаж» (покуець) укладено договір купівлі продажу №270/14ЛВВ2, відповідно до умов якого продавець зобовязується передати

у власність покупцю, а покупець зобовязується прийняти та оплатити товар на умовах, визначених цим договором.

Пунктом 2.1. договору передбачено, що загальна вартість договору складається з суми вартості товару, придбаного покупцем протягом строку дії цього договору та вказаного у накладних на такий товар.

Відповідно до п.3.1. договору оплата товару проводиться покупцем за визначеною п.2.1. цього договору ціною протягом 30 календарних днів з моменту отримання товару покупцем (дати накладної) але у будь якому випадку не пізніше останнього банківського дня місяця у якому було передано товар покупцю.

Як зазначає позивач, він на виконання договору купівлі-продажу передав відповідачу товар на суму 16 281,20 грн. Відповідачем було частково повернено товар на суму 4 287,50 грн. Також відповідачем було здійснено часткові оплати на загальну суму 3 382,50 грн. Решта частина товару на суму 8 611,20 грн., як стверджує позивач, залишилась неоплаченою.

Пунктом 8.2.1. договору передбачено що за порушення зобовязання згідно з п.3.1. договору покупець сплачує на користь продавця штрафну санкцію у вигляді пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми платежу по накладній за кожен день прострочення.

Відповідно до п.8.2.2. договору за порушення зобовязання згідно з пунктами 3.1. та 5.3. договору покупець додатково сплачує на користь продавця штрафну санкцію у розмірі 10% від вартості неоплаченої/невивезеної партії товару.

Отже керуючись п.8.2.1. та п.8.2.2. договору позивач нарахував відповідачу 1 203,68 грн. пені та 861,12 грн. штрафу.

Крім того, керуючись ч.2 ст.625 ЦК України позивач нарахував відповідачу 3% річних в розмірі 222,95 грн. та інфляційні втрати в розмірі 4 788,69 грн.

Відповідач проти позову не заперечив, відзив на позовну заяву не подав.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, заслухавши представника позивача, суд дійшов висновку, що позов слід задоволити повністю з наступних підстав.

Згідно ст.11 Цивільного кодексу України, однією з підстав виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема є договори та інші правочини. Згідно ст.174 Господарського кодексу України однією з підстав виникнення господарського зобовязання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Згідно ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За умовами ст.629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно ст.655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 статті 692 ЦК України встановлено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Як вбачається з матеріалів справи, 26.08.2014р. між сторонами укладено договір купівлі продажу №270/14ЛВВ2, відповідно до умов якого позивач зобовязується передати у власність відповідачу, а відповідач зобовязується прийняти та оплатити товар на умовах, визначених цим договором.

Факт виконання позивачем своїх зобовязань за договором підтверджується наступними накладними: №Рнк/LH-0008166 від 11.08.2014р. на суму 2 255,00 грн., №Рнк/LH-0008449 від 14.08.2014р. на суму 1 127,50 грн., №Рнк/LH-0009113 від 27.08.2014р. на суму 4 174,70 грн.,

№Рнк/LH-0009211 від 28.08.2014р. на суму 5 110,00 грн. та №Рнк/LH-0009245 від 29.08.2014р. на суму 3 614,00 грн.

В матеріалах справи містяться докази повернення відповідачем позивачу товару на суму 4 287,50 грн., а також містяться докази здійснення відповідачем часткових оплат на суму 2 225,00 грн. та 1 127,50 грн. Докази сплати решти суми боргу в розмірі 8 611,20 грн. в матеріалах справи відсутні, відзив на позов відповідач не подав.

У відповідності із ст.193 ГК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Аналогічно відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Враховуючи вищенаведені норми Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України, суд дійшов висновку про те, що позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивача 8 611,20 грн. є обґрунтованою, підтверджена матеріалами справи, не спростована відповідачем та підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

За умовами ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання свого зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Зазначені норми Цивільного кодексу України кореспондують приписами, встановленими Господарським кодексом України.

Так, у відповідності із ст.230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно п.6 ст.231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, які визначаються обліковою ставкою НБУ за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ч.6 ст.232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

Пунктом 8.2.1. договору передбачено що за порушення зобовязання згідно з п.3.1. договору покупець сплачує на користь продавця штрафну санкцію у вигляді пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми

платежу по накладній за кожен день прострочення.

Відповідно до п.8.2.2. договору за порушення зобовязання згідно з пунктами 3.1. та 5.3. договору покупець додатково сплачує на користь продавця штрафну санкцію у розмірі 10% від вартості неоплаченої/невивезеної партії товару.

Здійснивши перерахунок пені та штрафу, суд дійшов висновку що позовні вимоги про стягнення з відповідача 1 203,68 грн. пені та 861,12 грн. штрафу є обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Здійснивши перерахунок 3% річних та інфляційних втрат, суд дійшов висновку що позовні вимоги про стягнення з відповідача 222,95 грн. 3% річних та 4 788,69 грн. інфляційних втрат є обґрунтовані та підлягають задоволенню.

В порядку ст. 43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

В порядку ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до абзацу 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

З огляду на вищенаведені норми процесуального закону та як вбачається з матеріалів справи, відповідачами не спростовано доводів позовної заяви, не надано суду належних та допустимих доказів про наявність інших обставин ніж ті, що досліджені в ході судових засідань.

Сплата судового збору підтверджується платіжним дорученням №105684 від 08.07.2015р. на суму 1 827,00 грн. Враховуючи норми ст.49 ГПК України, суд дійшов висновку стягнути з відповідача на користь позивача 1 827,00 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст. 43, 33, 34, 43, 49, 75, 82-85, 115, 116 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити повністю.

2. Стягнути з ОСОБА_1 виробничого підприємства «Енергомонтаж» (79005, АДРЕСА_1, код ЄДРПУ 01018671) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Епіцентр К» (02139, м.Київ, вул.Братиславська, 11, ) 8 611,20 грн. основного боргу, 1 203,68 грн. пені, 861,12 грн. штрафу, 222,95 грн. 3% річних та 4 788,69 грн. інфляційних втрат та 1 827,00 грн. судового збору.

3. Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили, в порядку ст.116 ГПК України.

4. Рішення набирає законної сили відповідно до ст.85 ГПК України, може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст.ст.91-93 ГПК України.

Повний текст рішення

виготовлено 21.09.2015р.

Суддя Петрашко М.М.