номер провадження справи 12/122/15
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.09.2015 Справа № 908/4161/15

Суддя Господарського суду Запорізької області Смірнов О.Г.,

За участю секретаря судового засідання Бамбизова М.Л., розглянув у відкритому судовому засіданні господарського суду справу № 908/4161/15

за позовом: Заступника військового прокурора Запорізького гарнізону Південного регіону України в інтересах держави в особі ОСОБА_1 державного підприємства Радіоприлад, м. Запоріжжя

до відповідача: Відкритого акціонерного товариства Запоріжжяобленерго, м. Запоріжжя

про стягнення 234845,12 грн.

за участю представників:

від прокуратури - ОСОБА_2, наказ № 536к від 13.07.15 р.

від позивача ОСОБА_3, довіреність № 27 від 29.12.14 р.

від відповідача ОСОБА_4, довіреність № 313 від 15.06.15 р.

З метою усунення суперечностей у доводах та доказах сторін, у судових засіданнях 20.08.2015 року та 10.09.2015 року згідно вимог ст. 77 ГПК України були оголошені перерви до 10.09.2015 року та до 16.09.2015 року, без винесення процесуальних документів суду, за наслідком яких були складені протоколи відповідно до вимог ст. 811 ГПК України.

СУТЬ СПОРУ: Заступник військового прокурора Запорізького гарнізону Південного регіону України в інтересах держави в особі ОСОБА_1 державного підприємства Радіоприлад, звернувся з позовною заявою до Відкритого акціонерного товариства Запоріжжяобленерго про стягнення інфляційних втрат в сумі 221188,16 грн. та трьох відсотків річних в сумі 13656,96 грн. за загальний період з 24.02.2014 року по 10.07.2015 року за договором про спільне використання технологічних електричних мереж № 1-164 від 01.12.2012 року.

Відповідач у справі - Відкрите акціонерне товариство Запоріжжяобленерго, 05.08.2015 року надав суду в порядку ст. 59 ГПК України, відзив на позовну заяву, в якому проти позовних вимог заперечує, мотивуючи свою позицію наступним:

- вказує, що відповідно до п. 3 Пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 23.03.2012 року «Про деякі питання участі прокурора у розгляді справи, підвідомчих господарським судам» господарський суд повинен оцінювати правильність визначення прокурором органу, на який державою покладено обов'язок щодо здійснення конкретних функцій у правовідносинах, пов'язаних із захистом інтересів держави, інтереси держави мають чітко формулюватися й умотивовуватись прокурором, у випадках неправильного визначення прокурором позивача, тобто органу уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, господарський суд на підставі п. ч. 1 ст. 63 ГПК України повертає таку позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, а якщо господарський суд помилково порушив провадження у справі за позовом прокурора, в якій неправильно визначено позивача за вимогами про захист інтересів держави, такий позов підлягає залишенню без розгляду відповідно до п. 1 ч.1 ст. 81 ГПК України;

- зазначає, що прокурор може бути представником сторони у справі тільки у випадку, коли цією стороною є орган державної влади або орган місцевого самоврядування, наділений повноваженнями виконавчої влади;

- вважає, що ОСОБА_1 прокурор з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері необґрунтовано визначив ДП «Радіоприлад» як орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, оскільки ДП «Радіоприлад» є самостійним господарюючим суб'єктом, управління господарською діяльністю здійснює через свої органи та посадові особи, та як юридична особа має право самостійно звернутися до господарського суду за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, в порядку, передбаченому ГПК України;

- ОСОБА_1 прокурором з нагляду за додержанням законів воєнній сфері подано позов не в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, а фактично в інтересах господарюючого суб'єкта, який не наділений владними повноваженнями;

- вказує, що відповідності до абзацу 3 ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» у редакції закону від 16.07.2015 року, не допускається здійснення прокурором представництва в суді інтересів держави в особі державних компаній, а також у правовідносинах, пов'язаних із виборчим процесом, проведенням референдумів, діяльністю Верховної Ради України, Президента України, створенням та діяльністю засобів масової інформації, а також політичних партій, релігійних організацій, організацій, що здійснюють професійне самоврядування, та інших громадських об'єднань. Просить позовну заяву ОСОБА_1 військового прокурора з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері Південного регіону України в інтересах ОСОБА_1 державного підприємства «Радіоприлад» про стягнення 221188,16 грн. інфляційних втрат та 13656,96 грн. трьох процентів річних залишити без розгляду.

06.08.2015 року на адресу суду від прокурора надійшло клопотання, в якому останній у звязку з неможливістю прибуття в судове засідання, призначене на 06.08.2015 року о 12:30, просить суд перенести розгляд справи на інший строк. Разом з тим прокурор в клопотанні зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Вказане клопотання прокурора задоволено судом, про що винесена ухвала від 06.08.2015 року, якою відкладений розгляд справи на 20.08.2015 року о 14:45.

Безпосередньо в судовому засіданні 20.08.2015 року представник позивача у справі - ОСОБА_1 державного підприємства Радіоприлад надав суду нормативне обґрунтування позову, в якому цитує норми ст. 525, 526, 530, 626, 625, 629 ЦК України та ст. 193 ГК України.

16.09.2015 року на адресу суду від прокурора надійшли пояснення згідно ст. 22 ГПК України, в яких останній стосовно посилання відповідача у своїх запереченнях на п. 3 ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» зазначає, що згідно статуту та довідки з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України, копії яких є в матеріалах справи, повна назва позивача «Запорізьке державне підприємство «Радіоприлад», тобто ніякого відношення до державних компаній позивач не має. Тому доводи та заперечення відповідача щодо представництва інтересів позивача саме військовою прокуратурою ОСОБА_1 гарнізону вважає надуманими та безпідставними.

Прокурор в судовому засіданні 16.09.2015 року підтримав позовні вимоги у повному обсязі та наполягав на їх задоволенні. Разом з тим усно зазначив, що просить стягнути з відповідача у даній справі інфляційні витрати в сумі 221188,16 грн. та три відсотки річних в сумі 13656,96 грн. за прострочення виконання грошового зобовязання за договором про спільне використання технологічних електричних мереж № 1-164 від 01.12.2012 року.

Представник позивача в судовому засіданні 16.09.2015 року підтримав позов, заявлений прокурором в його інтересах.

Представник відповідача в судовому засіданні 16.09.2015 року проти позову заперечив. Разом з тим усно підтвердив, що виставлені позивачем рахунки на оплату наданих за договором про спільне використання технологічних електричних мереж № 1-164 від 01.12.2012 року в період з січня 2013 року по грудень 2013 року послуг були отримані відповідачем безпосередньо у відповідні дати, вказані у цих рахунках, що зазначено в протоколі судового засідання від 16.09.2015 року.

Зясувавши фактичні обставини справи, докази на їх підтвердження, виходячи з фактів, встановлених у процесі розгляду справи та правову норму, яка підлягає застосуванню, приймаючи до уваги позицію прокурора, доводи позивача, заперечення відповідача, суд встановив:

Позов мотивовано тим, що 01.12.2012 року між ОСОБА_1 державним підприємством Радіоприлад, далі Власник мереж, та Відкритим акціонерним товариством Запоріжжяобленерго, далі Користувач, був укладений договір про спільне використання технологічних електричних мереж № 1-164, далі Договір.

До вказаного Договору між сторонами була підписана додаткова угода № 1 від 01.09.2013 року разом з протоколом розбіжностей.

Відповідно до п. 1.1 Договору Власник мереж зобов'язується забезпечити технічну можливість передачі (транзиту) електричної енергії власними технологічними електричними мережами в точки приєднання електроустановок Користувача та (або) інших суб'єктів господарювання (далі - Субспоживачі), передачу електричної енергії яким забезпечує Користувач, а Користувач - своєчасно сплачувати вартість послуг Власника мереж з утримання технологічних електричних мереж спільного використання та інші послуги відповідно до умов цього договору.

Умовами розділу 3 Договору передбачені права Власника мереж, зокрема у відповідності до п. 3.1. Власник мереж має право на отримання від Користувача плати за спільне використання технологічних електричних мереж, визначеної відповідно до Методики обрахування плати за використання технологічних електричних мереж, затвердженої постановою НКРЕ від 12.06.2008 року № 691, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 08.08.2008 за № 732/15423, величина якої зазначена у Додатку № 4 «Порядок обрахування плати за спільне використання технологічних електричних мереж».

Пунктом 4.1. Договору передбачений обовязок Користувача здійснювати оплату за використання електричних мереж Власника за розрахунковий період. Розрахунок плати за використання електричних мереж здійснюється згідно з Додатком № 4 Порядок розрахунку плати за спільне використання технологічних електричних мереж.

Згідно з п. п. 7.1., 7.2. Договору вартість послуг з утримання технологічних електричних мереж спільного використання визначається у відповідності до Методики обрахування плати за спільне використання технологічних електричних мереж, затвердженої постановою НКРЕ від 12.06.2008 р. № 691, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 08.08.2008 за №732/15423 на підставі узгодженого Відділом НКРЕ у Запорізькій області Кошторису витрат на утримання технологічних електричних мереж Власника мереж. Для визначення суми, що підлягає сплаті за надані послуги з утримання технологічних електричних мереж спільного використання у 2013 році Власник мереж зобовязаний:

- узгодити у Відділі НКРЕ у Запорізькій області «Кошторис витрат на утримання технологічних електричних мереж Власника мереж»;

- надати Користувачу у термін до 15.12.2012 року узгоджений Відділом НКРЕ у Запорізькій області «Кошторис витрат на утримання технологічних електричних мереж Власника мереж». Сторони зобовязуються на підставі наданого Власником мереж узгодженого Відділом НКРЕ у Запорізькій області «Кошторису витрат на утримання технологічних електричних мереж Власника мереж» у термін до 31.12.2012 року оформити та підписати нову редакцію Додатку № 4 «Порядок обрахування плати за спільне використання технологічних електричних мереж».

За умовами додаткової угоди № 1 від 01.09.2013 року сторони дійшли згоди додати до тексту Договору п. 7.4., в наступній редакції: «Для здійснення оплати за послуги з утримання технологічних електричних мереж спільного використання, надані у розрахункових періодах січень, лютий, березень, квітень, травень, червень, липень, серпень 2013 р., Власник мереж надає Користувачу за кожний розрахунковий період окремо:

- рахунок;

- податкову накладну;

- підписані уповноваженою особою Власника мереж та скріплені його печаткою два примірника Акту прийому-здачі наданих послуг.

Порядок розрахунків за спільне використання технологічних електричних мереж узгоджений сторонами в розділі 8 Договору. Так, п. 8.1. 8.2. Договору визначено, що розрахунковим вважається період з 00 годин першого числа до 24 годин останнього числа поточного місяця. За підсумками розрахункового періоду Власник мереж у термін до 5 числа місяця наступного за розрахунковим направляє Користувачу рахунок. Сума платежу визначається, виходячи з Додатку № 4 Порядок обрахування плати за спільне використання технологічних електричних мереж. Разом з рахунком Власник мереж направляє Користувачу:

- податкову накладну, виписану по факту надання послуг (у разі, якщо Власник мереж є платником ПДВ);

- підписані уповноваженою особою Власника мереж та скріплені його печаткою два примірники Акту прийому-здачі наданих послуг (Додаток № 5).

Відповідно до п. 8.3. Договору оплата Користувачем послуг з утримання технологічних електричних мереж спільного використання здійснюється платіжним дорученням на підставі виставленого Власником мереж рахунка та оформленого Акта прийому-здачі наданих послуг у термін, що не перевищує 10 днів з дня отримання документів, зазначених у п. 7.3. Договору. Якщо рахунок, податкова накладна та (або) Акт прийому-здачі наданих послуг не надані та (або) неналежно оформлені, то оплата за надані послуги з утримання технологічних електричних мереж спільного використання здійснюється Користувачем у термін, що не перевищує 10 днів з дня отримання належно оформлених документів.

Умовами п. 8.4. Договору передбачено, що Користувач у термін, що не перевищує 20 днів з дня отримання зобовязаний повернути Власнику один екземпляр підписаного та скріпленого своєю печаткою Акту прийому-здачі виконаних робіт (додаток № 5).

Згідно з п. 11.5. Договору цей договір набирає чинності з дня його підписання і укладається на термін до 31 грудня 2013 року. Договір вважається продовженим на наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення цього терміну не буде заявлено однією із сторін про відмову від цього Договору або його перегляд. Договір може бути розірвано і в інший термін за ініціативою будь-якої із сторін у порядку, визначеному законодавством. У разі переходу права власності (права господарського відання) на технологічні електричні мережі до іншої особи цей договір втрачає чинність (при цьому підписання додаткової угоди з цього приводу не потрібне).

Так, на виконання умов укладеного Договору позивач за період з січня 2013 року по грудень 2013 року надав відповідачу послуги з утримання технологічних електричних мереж спільного використання на загальну суму 397019,64 грн., а відповідач вказані послуги прийняв, що підтверджується підписаними сторонами актами прийому-здачі наданих послуг, засвідчені копії яких містяться в матеріалах справи.

На оплату наданих послуг позивачем були виписані рахунки-фактури № РП-0000896 від 30.09.2013 року, № РП-0000897 від 30.09.2013 року, № РП- 0000898 від 30.09.2013 року, № РП-0000899 від 30.09.2013 року, № РП-0000900 від 30.09.2013 року, № РП-0000901 від 30.09.2013 року, № РП- 0000902 від 30.09.2013 року, № РП-000903 від 30.09.2013 року, № РП-0000904 від 30.09.2013 року, № РП-0001002 від 04.11.2013 року, № РП-0001056 від 02.12.2013 року, № РП-0001130 від 27.12.2013 року.

Відтак, за умовами вказаного Договору у відповідача виникли зобовязання зі здійснення оплати отриманих за період з січня 2013 року по грудень 2013 року послуг з утримання технологічних електричних мереж спільного використання на загальну суму 397019,64 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, 07.07.2014 року на адресу ОСОБА_1 державного підприємства Радіоприлад (позивач у справі) від Відкритого акціонерного товариства Запоріжжяобленерго (відповідач у справі) надійшла заява про припинення зобовязань зарахуванням зустрічних однорідних вимог № 1 від 16.06.2014 року на суму 120257,41 грн. Так, за змістом п. 4 вказаної заяви нею припиняються наступні зобовязання (грошові вимоги) шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог відповідача та позивача один до одного, а саме:

- зобовязання відповідача перед позивачем частково в розмірі 120257,41 грн. (сто двадцять тисяч двісті пятдесят сім грн. 41 коп.), яке виникло на підставі договору про спільне використання технологічних електричних мереж від 01.12.2013 за № 01-164 (грошові вимоги про спільне використання технологічних електричних мереж в січні 2013 року в розмірі 33084,97 грн., в лютому 2013 року в розмірі 33084,97 грн., в березні 2013 року в розмірі 33084,97 грн. в повному обсязі, а в квітні 2013 року частково в розмірі 21022,50 грн.;

- зобовязання позивача перед відповідачем в розмірі 120257,41 грн. (сто двадцять тисяч двісті пятдесят сім грн. 41 коп.), яке виникло по сплаті державного мита, витратам на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, судового збору на підставі рішень Господарського суду Запорізької області у справах: № 7/102/08 від 31.03.2008 року, № 6/463/058 від 12.02.2009 року, № 26/168/09 від 02.11.2009 року, № 26/77/10 від 22.04.2010 року, № 26/291/10 від 22.09.2010 року, № 26/5009/2652/11 від 21.06.2011 року, № 26/5009/6084/11 від 23.12.2011 року, № 5009/2598/12 від 24.09.2012 року.

Згідно з п. 6 вказаної заяви дана заява набирає чинності з моменту її підписання Відкритим акціонерним товариством Запоріжжяобленерго, заява вважається вчиненою, а взаємні зобовязання в сумі 120257,41 грн. припиненими, з моменту підписання даної заяви Відкритим акціонерним товариством Запоріжжяобленерго (16.06.2014 року.).

Однак, матеріали справи свідчать, що Запорізьке державне підприємство Радіоприлад з проведенням зарахування зустрічних однорідних вимог за заявою № 1 від 16.06.2014 року не погодилось, внаслідок чого звернулося до Господарського суду Запорізької області з позовом, який був поданий в його інтересах ОСОБА_1 прокурором з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері Південного регіону України до Відкритого акціонерного товариства Запоріжжяобленерго про визнання правочину, оформленого заявою № 1 від 16.06.2014 року про припинення зобовязань зарахування зустрічних однорідних вимог, недійсним.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 06.10.2014 року у справі № 908/3178/14 в задоволенні позову ОСОБА_1 прокурора з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері Південного регіону України в інтересах держави в особі ОСОБА_1 державного підприємства РАДІОПРИЛАД про визнання недійсним правочину, оформленого заявою №1 від 16.06.2014 року про припинення зобовязань зарахування зустрічних однорідних вимог, було відмовлено.

В подальшому постановою Харківського апеляційного господарського суду від 17.12.2014 року у справі № 908/3178/14, яка була залишена без змін постановою Вищого господарського суду України від 18.02.2015 року, за результатами розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 прокурора з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері Південного регіону України рішення господарського суду Запорізької області від 06.10.2014 року у справі № 908/3178/14 було скасовано частково, а саме в частині відмови у визнанні недійсним правочину, оформленого заявою №1 від 16.06.2014 року про припинення зобовязань зарахуванням зустрічних однорідних вимог в сумі 34254,32 грн., прийнято в цій частині нове рішення, яким визнано недійсним правочин, оформлений заявою №1 від 16.06.2014 року про припинення зобовязань зарахуванням зустрічних однорідних вимог частково в сумі 34254,32 грн., в іншій частині рішення залишено без змін. Вказана постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що заявлені до зарахування вимоги на суму 34254,32 грн. (за зобовязаннями ОСОБА_1 державного підприємства «Радіоприлад» перед Відкритим акціонерним товариством Запоріжжяобленерго за рішенням суду у справі № 7/102/08 та рішенням суду у справі № 6/463/08) є конкурсними вимогами до боржника ОСОБА_1 державного підприємства «Радіоприлад», визнані ухвалою суду від 17.08.2010 року в рамках справи про банкрутство № 26/48/09, які увійшли до складу реєстру вимог кредиторів, який також затверджений судом. При цьому в постанові Вищого господарського суду України від 18.02.2015 року у справі № 908/3178/14 вказано, що стосовно решти суми зарахування зустрічних однорідних вимог згідно заяви № 1 від 16.06.2014 року спірний правочин, оформлений вказаною заявою, є правомірним та таким, що відповідає вимогам ст. 601 ЦК України.

Разом з тим, матеріали справи свідчать, що у звязку з невиконанням відповідачем зобовязань з оплати вартості наданих в період з січня 2013 по грудень 2013 року за договором про спільне використання технологічних електричних мереж № 1-164 від 01.12.2012 року послуг з утримання технологічних електричних мереж спільного використання 02.09.2014 року ОСОБА_1 прокурором з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері Південного регіону України був поданий позов в інтересах ОСОБА_1 державного підприємства «Радіоприлад» до Відкритого акціонерного товариства Запоріжжяобленерго про стягнення заборгованості за вказаний період в сумі 397019,64 грн. Вказана позовна заява прокурора була розглянута господарським судом Запорізької області в рамках справи № 908/3177/14.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 06.04.2015 року у справі № 908/3177/14 позовні вимоги ОСОБА_1 прокурора з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері Південного регіону України в інтересах ОСОБА_1 державного підприємства Радіоприлад до Відкритого акціонерного товариства Запоріжжяобленерго задоволені, стягнуто з Відкритого акціонерного товариства Запоріжжяобленерго на користь ОСОБА_1 державного підприємства Радіоприлад заборгованість за договором про спільне використання технологічних електричних мереж № 1-164 від 01.12.2012 року в сумі 311016,55 грн. Зі змісту зазначеного рішення суду вбачається, що в процесі розгляду справи № 908/3177/14 позивачем була подана заява про зменшення розміру позовних вимог до суми 311016,55 грн., яка і була задоволена судом. При цьому, як вбачається з рішення суду у справі № 908/3177/14 зменшення розміру позовних вимог позивачем відбулось у звязку з прийняттям Харківським апеляційним господарським судом постанови від 17.12.2014 року у справі № 908/3178/14, згідно якої визнано недійсним правочин про припинення зобовязань зарахуванням зустрічних вимог частково в сумі 34254,32 грн., а стосовно решти суми зарахування зустрічних однорідних вимог згідно заяви № 1 від 16.06.2014 року в сумі 86003,09 грн. вказаний правочин визнаний правомірним та таким, що відповідає ст. 601 ЦК України.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 02.06.2015 року рішення господарського суду Запорізької області від 06.04.2015 року у справі № 908/3177/14 було залишено без змін.

Прокурор в позові вказує, що відповідач грошове зобовязання з оплати вартості наданих послуг з утримання технологічних електричних мереж спільного використання за договором про спільне використання технологічних електричних мереж № 1-164 від 01.12.2012 року не виконав, у звязку із чим просить суд стягнути з останнього інфляційні втрати в сумі 221188,16 грн. та три відсотки річних в сумі 13656,96 грн. за загальний період з 24.02.2014 року по 10.07.2015 року. При цьому зазначає, що невиконання або неналежне виконання субєктами підприємницької діяльності умов договорів, укладених з державними підприємствами, та вимог законів, завдає шкоди економічним інтересам держави в сфері оборони, з огляду на те, що Запорізьке державне підприємство «Радіоприлад» включене до складу Державного концерну «Укроборонпром», утвореного постановою Кабінету Міністрів України № 1221 від 29.12.2010 року.

Судом досліджені правові норми, які підлягають застосуванню у спірних відносинах сторін. За своєю правовою природою між сторонами укладено договір про надання послуг. Відповідно до вимог Господарського кодексу України договір вважається укладеним у випадку досягнення сторонами умов щодо його предмету, строку та ціни. Сторони досягли всіх суттєвих умов відносно вказаного виду договору, тобто встановили його предмет, визначили ціну, строк дії договору, а тому відповідно до вимог ст. ст. 638, 639, 901 ЦК України та ст. ст. 180, 181 ГК України, він вважається укладеним згідно частини 7 статті 181 ГК України, а саме подія, до якої прагнули сторони відбулася.

Частиною 1 ст. 901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Статтею 903 ЦК України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

На підставі укладеного договору про спільне використання технологічних електричних мереж № 1-164 від 01.12.2014 року між сторонами склалися зобовязальні правовідносини, згідно яких (п. 1.1. Договору) Власник мереж (Запорізьке державне підприємством Радіоприлад, позивач у справі) зобов'язується забезпечити технічну можливість передачі (транзиту) електричної енергії власними технологічними електричними мережами в точки приєднання електроустановок Користувача та (або) інших суб'єктів господарювання (далі - Субспоживачі), передачу електричної енергії яким забезпечує Користувач, а Користувач (Відкрите акціонерне товариство Запоріжжяобленерго, відповідач у справі) - своєчасно сплачувати вартість послуг Власника мереж з утримання технологічних електричних мереж спільного використання та інші послуги відповідно до умов цього договору. Відтак, у відповідача в зазначених договірних правовідносинах виникло грошове зобовязання перед позивачем.

Частиною 1 ст. 509 ЦК України визначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Пунктом 1.1. Постанови пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань № 14 від 17.12.2013 року визначено, що грошовим, за змістом статей 524, 533-535, 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов'язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Грошовим слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається в тому числі з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Зокрема, грошовим зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов'язана оплатити поставлену продукцію, виконану роботу чи надану послугу в грошах, а друга сторона вправі вимагати від першої відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору.

Відповідно до загальної норми, передбаченої у статті 526 ЦК України, та спеціальної норми, визначеної у частині першій ст. 193 ГК України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Стаття 610 ЦК України визначає, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Фактичні обставини справи свідчать, що грошове зобовязання з оплати вартості наданих в період з січня 2013 року по грудень 2013 року послуг з утримання технологічних електричних мереж спільного використання, строк виконання якого настав, відповідач всупереч умовам договору про спільне використання технологічних електричних мереж № 1-164 від 01.12.2014 року належним чином та в повному обсязі не виконав. Наслідком невиконання відповідачем свого грошового зобовязання за вказаним договором стало звернення ОСОБА_1 прокурора з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері Південного регіону України в інтересах ОСОБА_1 державного підприємства Радіоприлад до Господарського суду з позовом про стягнення заборгованості в сумі 397019,64 грн. у справі № 908/4177/14.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем на підставі прийнятої Харківським апеляційним господарським судом постанови від 17.12.2014 року у справі № 908/3178/14, залишеної без змін постановою Вищого господарського суду України від 18.02.2015 року, була зменшена предявлена до стягнення у справі № 908/4177/14 сума заборгованості відповідача за договором про спільне використання технологічних електричних мереж № 1-164 від 01.12.2014 року до суми 311016,55 грн., оскільки вказаними судовими актами правочин, оформлений заявою про припинення зобовязань зарахуванням зустрічних однорідних вимог № 1 від 16.06.2014 року на загальну суму 120257,41 грн., в частині зарахування решти суми зарахування (за виключенням зарахування в сумі 34254,32 грн.), визнаний правомірним та таким, що відповідає вимогам ст. 601 ЦК України. Тобто, вказаними судовими актами визнано правомірним проведення зарахування зустрічних однорідних вимог між позивачем та відповідачем на суму 86003,09 грн., а позивач на підставі вказаних судових актів фактично зарахував зазначену суму в рахунок погашення заборгованості відповідача за договором № 1-164 від 01.12.2014 року за період з січня 2013 року по грудень 2013 року.

Згідно прийнятого господарським судом Запорізької області у справі № 908/3177/14 рішення від 06.04.2015 року заборгованість за договором про спільне використання технологічних електричних мереж № 1-164 від 01.12.2012 року в сумі 311016,55 грн. стягнута з відповідача на користь позивача.

Втім, грошове зобовязання з погашення заборгованості за вказаним договором відповідачем в повному обсязі не виконане.

Згідно з п. 1.2. Постанови пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань № 14 від 17.12.2013 року, далі Пленум, правові наслідки порушення юридичними і фізичними особами своїх грошових зобов'язань передбачені, зокрема, приписами статей 549-552, 611, 625 ЦК України.

В пункті 1.3. Пленуму зазначено, що з урахуванням приписів статті 549, частини другої статті 625 ЦК України та статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" правовими наслідками порушення грошового зобов'язання, тобто зобов'язання сплатити гроші, є обов'язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Умовами п. 5.1. Пленуму встановлено, що кредитор вправі вимагати, в тому числі в судовому порядку, сплати боржником сум інфляційних нарахувань та процентів річних як разом зі сплатою суми основного боргу, так і окремо від неї.

Відповідно до абзацу 1 п. 7.1. Пленуму за відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Докази належного виконання відповідачем своїх грошових зобовязань з оплати вартості наданих в період з січня 2013 року по грудень 2013 року послуг з утримання технологічних електричних мереж спільного використання за договором № 1-164 від 01.12.2012 року до матеріалів справи не надані. Разом з тим, судом враховані положення абзацу 2 п. 7.1. Пленуму про те, що саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 23.01.2012 року у справі № 37/64, в якій зокрема зазначено, що наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобовязань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків.

Оскільки грошове зобовязання зі сплати заборгованості за надані послуги в період з січня 2013 року по грудень 2013 року за договором № 1-164 від 01.12.2012 року відповідачем в повному обсязі не виконане, вказане зобовязання в силу приписів ст. 599 ЦК України не припинилось, а тому позивач має право нарахувати за невиконання вказаного зобовязання інфляційні витрати та три відсотки річних на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Матеріали справи свідчать, що у звязку з простроченням виконання відповідачем зобовязань з оплати отриманих за договором послуг згідно наданого до матеріалів справи розрахунку останньому нараховані три проценти річних за загальний період з 24.02.2014 року по 10.07.2015 року в сумі 13656,96 грн. та інфляційні витрати за загальний період з березня 2014 року по липень 2015 року в сумі 221188,16 грн.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Дослідивши розрахунок трьох відсотків річних, суд дійшов висновку про його перерахунок, оскільки в ньому допущена помилка при визначенні періоду нарахування трьох відсотків річних, у звязку з безпідставним включенням дати часткового погашення відповідачем боргу в період прострочення. Часткове погашення відповідачем суми боргу було здійснене шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог в сумі 86003,09 грн. за заявою № 1 від 16.06.2014 року, оскільки правочин, оформлений заявою № 1 від 16.06.2014 року, в частині решти суми зарахування визнаний постановою Харківського апеляційного господарського суду від 17.12.2014 року у справі № 908/3178/14 правомірним та таким, що відповідає вимогам ст. 601 ЦК України. Відтак, з врахуванням п. 6 заяви № 1 від 16.06.2014 року припинення взаємних зобовязань між сторонами у справі в сумі 86003,09 грн., в т.ч. часткове погашення відповідачем боргу за договором № 1-164 від 01.12.2012 року перед позивачем, здійснено 16.06.2014 року. Так, відповідно до п. 1.9. постанови Пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань № 14 від 17.12.2013 року день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені. Відповідно до п. 1.12. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 року Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань у разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань. Відтак, судом з власної ініціативи здійснено перерахунок трьох процентів річних за допомогою програми Законодавство.

Три відсотки річних розраховані судом наступним чином:

1) на заборгованість за надані в період з січня 2013 року по грудень 2013 року за умовами договору № 1-164 від 01.12.2012 року послуги з утримання технологічних електричних мереж спільного використання на загальну суму 397019,64 грн.,

- за період з 24.02.2014 року по 15.06.2014 року (112 днів прострочення) від суми 397019,64 грн. три відсотки річних складають 3654,76 грн.;

2) на залишок заборгованості в сумі 311016,55 грн., з врахуванням здійсненої відповідачем часткової оплати боргу шляхом зарахування зустрічних вимог 16.06.2014 року в сумі 86003,09 грн.

- за період з 16.06.2014 року по 10.07.2015 року (390 днів прострочення) від залишку суми боргу 311016,55 грн. три відсотки річних складають 9969,57 грн.

Так, з врахуванням викладеного, за розрахунком суду, з відповідача підлягають стягненню три проценти річних в сумі 13624,33 грн.

За таких обставин, позовні вимоги Заступника військового прокурора Запорізького гарнізону Південного регіону України в інтересах держави в особі ОСОБА_1 державного підприємства Радіоприлад про стягнення з Відкритого акціонерного товариства Запоріжжяобленерго трьох процентів річних підлягають задоволенню частково в сумі 13624,33 грн.

Щодо вимог про стягнення з відповідача суми інфляційних витрат суд зазначає наступне.

Інфляційні втрати за своєю правовою природою є збільшенням суми основного боргу в період прострочки виконання відповідачем його грошового зобовязання з причини девальвації грошової одиниці України, яка визначається офіційними державними органами за результатами економічних процесів в конкретний місяць, тобто є помісячним індексом. При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць, і коли строк виконання зобовязання настає до 15 числа місяця, то застосовується індекс інфляції за поточний місяць, а коли строк виконання зобовязання після 15 числа місяця, то застосовується індекс інфляції за наступний місяць.

Згідно з п. 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 року Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Так, з розрахунку інфляційних витрат вбачається, що фактично інфляція нарахована на загальну суму боргу за надані послуги за договором в період з січня 2013 року по грудень 2013 року в розмірі 397019,64 грн. за період з березня 2014 року по червень 2015 року, а також на заборгованість в сумі 311016,55 грн. за загальний період з червня 2014 року по липень 2015 року. Втім, в розрахунку інфляційних втрат на суму боргу 379019,64 грн. була допущена помилка при визначенні періоду закінчення їх нарахування, оскільки не враховано, що 16.06.2014 року було часткове погашення відповідачем боргу за заявою № 1 від 16.06.2014 року в сумі 86003,09 грн., у звязку з чим сума боргу в червні 2014 року зменшилась на суму часткового погашення, тобто до 311016,55 грн. Період прострочення оплати вказаної заборгованості в сумі 379019,64 грн. починаючи з 01.06.2014 року до дати часткової оплати 16.06.2014 року складає менше місяця, тому інфляційні нарахування за червень 2014 року на суму 379019,64 грн. не можуть бути нараховані. Тому судом з власної ініціативи здійснено перерахунок суми інфляційних витрат за допомогою програми Законодавство на суму боргу, за якою допущена помилка, зокрема:

1) на заборгованість за надані в період з січня 2013 року по грудень 2013 року за умовами договору № 1-164 від 01.12.2012 року послуги з утримання технологічних електричних мереж спільного використання на загальну суму 397019,64 грн., з врахуванням здійсненої відповідачем часткової оплати боргу шляхом зарахування зустрічних вимог 16.06.2014 року в сумі 86003,09 грн.

- за період з березня 2014 року по травень 2014 року від суми боргу 397019,64 грн. інфляційні витрати складають 38051,79 грн.;

Розрахунок інфляційних витрат на суму боргу 311016,55 грн. здійснений правомірно та у відповідності до вимог чинного законодавства України.

Так, з врахуванням викладеного, за розрахунком суду, загальна сума інфляційних витрат за прострочення оплати наданих послуг становить 216837,45 грн.

За таких обставин, позовні вимоги Заступника військового прокурора Запорізького гарнізону Південного регіону України в інтересах держави в особі ОСОБА_1 державного підприємства Радіоприлад про стягнення з Відкритого акціонерного товариства Запоріжжяобленерго інфляційних втрат підлягають задоволенню частково в сумі 216837,45 грн.

Заперечення відповідача з приводу того, що позов подано ОСОБА_1 військовим прокурором Запорізького гарнізону Південного регіону України не в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, а в інтересах господарюючого субєкта, який не наділений владними повноваженнями, - ОСОБА_1 державного підприємства Радіоприлад, то вони спростовуються наступним.

Статтею 121 Конституції України передбачено, що у випадках, передбачених законом, на прокуратуру покладено представництво держави в суді.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 Закону України Про прокуратуру (в редакції станом на 16.07.2015 року) представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Приписами ч. 3 ст. 23 вказаного Закону визначено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший субєкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Згідно з п. 1 ч. 6 ст. 23 Закону України Про прокуратуру під час здійснення представництва інтересів громадянина або держави у суді прокурор має право в порядку, передбаченому процесуальним законом та законом, що регулює виконавче провадження :звертатися до суду з позовами (заявами, поданнями).

Таким чином, прокурор звертається до суду, коли цього вимагає охорона державних інтересів. Прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних чи інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

При зверненні з позовом прокурор обґрунтував подання позову наступним. За для реалізації принципів діяльності та виконання завдань у сфері оборони, визначених статтями 13, 16 Закону України Про оборону України, з метою підвищення ефективності функціонування державних підприємств, які провадять господарську діяльність у сфері розроблення, виготовлення, реалізації, ремонту, модернізації, утилізації озброєння, військової і спеціальної техніки та боєприпасів і беруть участь у військово-технічному співробітництві з іноземними державами, Кабінетом міністрів України прийнята постанова від 29.12.2010 року № 1221 Про утворення державного концерну Укроборонпром, на підставі п. 1 якої утворений Державний концерн Укроборонпром з включенням до його складу державних підприємств згідно з додатком, в перелік яких з урахуванням змін, передбачених у постанові Кабінетом міністрів України від 06.04.2011 року № 374 Про внесення змін до постанови Кабінету міністрів України від 29.12.2010 року № 1221 увійшло Запорізьке державне підприємство Радіоприлад. Факт звернення з позовом до суду саме в інтересах ОСОБА_1 державного підприємства Радіоприлад прокурор мотивує тим, що невиконання або неналежне виконання субєктами підприємницької діяльності умов договорів, укладених з державними підприємствами, та вимог законів, завдає шкоди економічним інтересам держави в сфері оборони.

Виходячи з вищевикладеного, суд дійшов висновку, що прокурор, звертаючись в даній справі з позовом до суду в інтересах ОСОБА_1 державного підприємства Радіоприлад, обґрунтував з посиланням на норми законодавства підстави представництва інтересів вказаного державного підприємства в суді та інтересів держави та необхідність їх захисту. З врахуванням зазначеного, посилання відповідача на неправильне визначення прокурором Запорізького державного підприємства Радіоприлад в якості органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах є хибними та безпідставними, а відтак клопотання про залишення позову в даній справі без розгляду не підлягає задоволенню.

Разом з тим посилання відповідача на положення абзацу 3 ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» судом не приймаються з огляду на те, що за відомостями, які містяться в Єдиному державному реєстрі фізичних осіб-підприємців та юридичних осіб Запорізьке державне підприємство «Радіоприлад» за організаційно-правовою формою є державним підприємством, та не належить до державних компаній.

Судовий збір за подання позовної заяви, від сплати якого прокурор у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача Відкритого акціонерного товариства Запоріжжяобленерго в дохід державного бюджету пропорційно розміру задоволених вимог відповідно до ч. 3 ст. 49 ГПК України.

У судовому засіданні, яке відбулося 16.09.2015 року, згідно частини 2 статті 85 ГПК України, було проголошено скорочений текст рішення, а саме його вступну та резолютивну частини.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 11, 509, 526, 599, 610, 625, 901, 903 ЦК України, ст. 193 ГК України, ст. ст. 4-2, 4-3, 33, 34, 35, ч. 3 ст. 43, 44, 49, 82, 82-1, 84, ч. 2 ст. 85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги заступника військового прокурора Запорізького гарнізону Південного регіону України в інтересах держави в особі ОСОБА_1 державного підприємства Радіоприлад до Відкритого акціонерного товариства Запоріжжяобленерго задовольнити частково.

2. Стягнути з Відкритого акціонерного товариства Запоріжжяобленерго, 69035, м. Запоріжжя, вул. Сталеварів, буд. 14, , на користь:

- ОСОБА_1 державного підприємства Радіоприлад, 69600, м. Запоріжжя, пр. Леніна, буд. 3, , три проценти річних в сумі 13624 (тринадцять тисяч шістсот двадцять чотири) грн. 33 коп., інфляційні витрати в сумі 216837 (двісті шістнадцять тисяч вісімсот тридцять сім) грн. 45 коп., видавши наказ.

3. Стягнути з Відкритого акціонерного товариства Запоріжжяобленерго, 69035, м. Запоріжжя, вул. Сталеварів, буд. 14, , на користь:

- Державного бюджету України (одержувач: УДКСУ у м. Запоріжжі (Орджонікідзевський район); банк одержувача: ГУДКСУ у Запорізькій області; МФО 813015; ; р/р № 3007; код бюджетної класифікації 22030001, символ звітності банку 206) витрати зі сплати судового збору в сумі 4609 (чотири тисячі шістсот девять) грн. 23 коп., видавши наказ.

4. У задоволенні позовних вимог Заступника військового прокурора Запорізького гарнізону Південного регіону України в інтересах держави в особі ОСОБА_1 державного підприємства Радіоприлад до Відкритого акціонерного товариства Запоріжжяобленерго щодо стягнення трьох процентів річних в сумі 32,63 грн. відмовити.

5. У задоволенні позовних вимог Заступника військового прокурора Запорізького гарнізону Південного регіону України в інтересах держави в особі ОСОБА_1 державного підприємства Радіоприлад до Відкритого акціонерного товариства Запоріжжяобленерго щодо стягнення інфляційних витрат в сумі 4350,71 грн. відмовити.

Повне рішення складено 18.09.2015 року

Суддя О.Г.Смірнов

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.