РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.09.2015Справа №910/10420/15
Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Чинчин О.В., суддів - Паламаря П.І., Привалова А.І., при секретарі судового засідання Бігмі Я.В., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Фермерського господарства «Баркософт Агро»
до про Товариства з обмеженою відповідальністю «Хімагромаркетинг» зобов'язання вчинити дії
Представники:

від Позивача: не з'явились;

від Відповідача: Літвінов Є.В. (представник за Довіреністю;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Фермерське господарство «Баркософт Агро» (надалі також - «Позивач») звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Хімагромаркетинг» (надалі також - «Відповідач») про зобов'язання вчинити дії.

Позовні вимоги вмотивовано тим, що 22.08.2014 року Позивачем отримано від Товариства з обмеженою відповідальністю «Хімагромаркетинг» рахунки №АП-20-0031 та №АП-20-0032 від 22.08.2014 року на оплату товару 70 л засобу захисту рослин «Тотал - К» на загальну суму 6 293 грн. 70 коп. та 90 л засобу захисту рослин «Дикват» на загальну суму 6 174 грн. 00 коп. Як зазначає Позивач, він належним чином виконав умови Договору, укладеного у спрощений спосіб, сплативши отримані рахунки того ж дня, що підтверджується відповідними платіжними дорученнями, проте Відповідачем всупереч умовам Договору не була здійснена поставка товару. 12.11.2014 року Фермерське господарство «Баркософт Агро» надіслало на адресу Відповідача претензію з вимогою виконати зобов»язання з поставки товару 70 л засобу захисту рослин «Тотал - К» на загальну суму 6 293 грн. 70 коп. та 90 л засобу захисту рослин «Дикват» на загальну суму 6 174 грн. 00 коп., яка залишена без виконання. Таким чином, Позивач просить Суд зобов'язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Хімагромаркетинг» виконати зобов»язання шляхом передачі Фермерському господарству «Баркософт Агро» 70 л засобу захисту рослин «Тотал - К» та 90 л засобу захисту рослин «Дикват».

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 24.04.2015 р. порушено провадження у справі № 910/10420/15, судове засідання призначено на 27.05.2015 р.

27.05.2015 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшли документи на виконання вимог ухвали суду про порушення провадження по справі від 27.05.2015 року та відзив на позовну заяву, в якому просить Суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

27.05.2015 року в судове засідання з'явився представник відповідача. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про поважні причини неявки Суд не повідомив, про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином, вимоги ухвали суду про порушення провадження по справі від 24.04.2015 року не виконав.

Суд, ознайомившись з матеріалами справи, керуючись ст. 38 ГПКУ, з метою повного та всебічного розгляду спору, прийшов до висновку - зобов'язати:

1) Позивача надати письмові пояснення щодо укладання усного договору купівлі-продажу з Товариством з обмеженою відповідальністю "Хімагромаркетинг" на підставі виставлених та оплачених рахунків-фактур від 22.08.2014 року, в той час як підставою для перерахування грошових коштів у рахунках-фактурах від 22.08.2014 року зазначені договори №АП-20-0036 від 21.08.2014 року, №АП-20-0036 від 21.08.2014 року, АП-20-0036ДС1 від 22.08.2014 року, №АП-20-0037 від 22.08.2014 року;

2) Відповідача надати докази на підтвердження передачі Фермерському господарству "Баркософт Агро" 70 л засобу захисту рослин "Тотал-К" та 90 л засобу захисту рослин "Дикват".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.05.2015 року відкладено розгляд справи на 10.06.2015 року, у зв'язку з неявкою представника позивача в судове засідання, невиконанням вимог ухвали суду, витребуванням додаткових доказів по справі.

10.06.2015 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у зв'язку із неможливістю уповноваженого представника бути присутнім в судовому засіданні.

10.06.2015 року в судове засідання представники сторін не з'явились, вимоги ухвали суду від 27.05.2015 року не виконали, про поважні причини неявки представник позивача Суд не повідомив.

Суд на місці ухвалив - задовольнити клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи.

Крім того, Суд зазначає, що пояснення представника позивача в судовому засіданні мають важливе значення для вирішення спору та встановлення фактичних обставин по справі. Таким чином, керуючись ст. 65 ГПКУ, Суд прийшов до висновку - визнати явку Позивача в судове засідання обов'язковою.

Також, Суд зазначає, що відповідно до ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.

Як зазначає Верховний Суд України в листі №1-5/45 від 25.01.2006 критерії оцінювання розумності строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ. Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади.

Відтак, виходячи з неявки представників сторін в судове засідання, невиконанням вимог ухвали суду, що унеможливлює встановлення всіх фактичних обставин про справі, з метою створення сторонам необхідних умов для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, забезпечення рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, суд вважає за доцільне продовжити строк розгляду спору на 15 днів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.06.2015 року відкладено розгляд справи на 24.06.2015 року, у зв'язку з неявкою представників сторін в судове засідання, невиконанням вимог ухвали суду, клопотанням про відкладення розгляду справи, продовженням строків розгляду спору.

24.06.2015 року в судове засідання представники сторін не з'явились, про поважні причини неявки Суд не повідомили, вимоги ухвал суду від 27.05.2015 та від 10.06.2015 року не виконали.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.06.2015 року відкладено розгляд справи на 07.07.2015 року, у зв'язку з неявкою представників сторін в судове засідання, невиконанням вимог ухвали суду.

26.06.2015 року через загальний відділ діловодства суду канцелярію) від Позивача надійшли документи на виконання вимог ухвали суду про порушення провадження по справі від 24.04.2015 року та клопотання про відкладення розгляду справи, призначеної на 24.06.2015 року.

07.07.2015 року в судове засідання з'явились представники сторін.

В судовому засіданні представник позивача надав усні пояснення по суті спору, підтримав вимоги та доводи позовної заяви, зазначив, що рахунки на оплату були надіслані електронним листуванням. Крім того, подав вимогу з доказами направлення Відповідачу.

Представник відповідача в судовому засіданні надав усні пояснення по суті спору, заперечив проти задоволення позовних вимог, зазначив, що вимогу Позивача не отримував.

Суд, ознайомившись з матеріалами справи, вислухавши представників сторін, керуючись ст. 38 ГПКУ, з метою повного та всебічного розгляду спору, прийшов до висновку - зобов'язати:

1) Позивача:

- надати докази (скріншоти) на підтвердження виставлення рахунків на оплату за поставку товару Товариством з обмеженою відповідальністю "Хімагромаркетинг";

- надати докази на підтвердження того, що виставлені рахунки в електронному вигляді були надіслані саме з електронної адреси Товариства з обмеженою відповідальністю "Хімагромаркетинг" (аналогічні рахунки, які виставлялись раніше і ніким не оспорювались);

2) Міське відділення поштового зв'язку №13 Хмельницького поштамту Хмельницької дирекції Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" надати інформацію про рух рекомендованого листа, який направлявся 12.11.2014 року на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю "Хімагромаркетинг" (пр-т Возз'єднання, 15, м. Київ, 02160).

Крім того, Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що дана справа є складною, що є підставою призначити колегіальний розгляд справи у складі трьох суддів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.07.2015 року суд призначив колегіальний розгляд справи у складі трьох суддів.

Відповідно до автоматичного розподілу справ Господарського суду міста Києва від 10.07.2015 року, справу № 910/10420/15 передано до розгляду колегії суддів у складі: суддя Чинчин О.В. (головуючий), судді - Привалов А.І., Паламар П.І.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 10.07.2015 р. прийнято до провадження справу №910/10420/15 колегією суддів у складі: суддя Чинчин О.В. (головуючий), судді - Привалов А.І., Паламар П.І., призначено розгляд справи на 02.09.2015 року.

05.08.2015 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи письмових документів на виконання вимог ухвали суду.

В судовому засіданні 02 вересня 2015 року представник Відповідача заперечив проти позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В судове засідання представник Позивача не з'явився, про поважні причини неявки суд не повідомив, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується відміткою про відправлення на Ухвалі Господарського суду міста Києва від 10.07.2015 року у справі № 910/10420/15.

За змістом пункту 32 інформаційного листа №01-08/530 від 29.09.2009р. Вищого господарського суду України «Про деякі питання, порушені у доповідних записках господарських судів України у першому півріччі 2009 року щодо застосування норм Господарського процесуального кодексу України», якщо відмітка про відправку, зроблена у встановленому порядку на першому примірникові процесуального документа, оформлена відповідним чином, вона, як правило, є підтвердженням розсилання процесуального документа сторонам та іншим особам, які брали участь у справі, а коли йдеться про ухвалу, де зазначається про час і місце судового засідання, - підтвердженням повідомлення про час і місце такого засідання.

Як вбачається з довідки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців на Позивача, місцезнаходженням Фермерського господарства «Баркософт Агро» є 31266, Хмельницька обл., Волочиський район, село Павликівці.

Суд зазначає, що Ухвали Господарського суду міста Києва у справі № 910/10420/15 направлялись на зазначену адресу Фермерського господарства «Баркософт Агро».

Згідно з абзацем 3 пункту 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації -адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Таким чином, Суд приходить до висновку, Позивач про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Приймаючи до уваги, що Позивач був належним чином повідомлений про дату та час судового засідання, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи по суті, Суд вважає, що неявка в судове засідання представника Позивача не є перешкодою для прийняття Рішення у даній справі.

Відповідно до статті 82 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

В судовому засіданні 02 вересня 2015 року, на підставі статті 85 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частини Рішення.

Відповідно до статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України, в судовому засіданні складено протокол.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ

22.08.2014 року Фермерським господарством «Баркософт Агро» були сплачені рахунки - фактури №АП-20-0031 від 22.08.2014 р., №АП-20-0032 від 22.08.2014 р., що підтверджується платіжним дорученням №1164 на суму 6 293 грн. 70 коп. із зазначенням призначення платежу: «за Тотал-К зг.рах. №АП-20-0031 від 22.08.14р.» та платіжним дорученням №1166 на суму 6 174 грн. 00 коп. із зазначенням призначення платежу: «за Дикват зг.рах. №АП-20-0032 від 22.08.14р.»

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, Позивач зазначає, що вказані рахунки були виставлені Товариством з обмеженою відповідальністю «Хімагромаркетинг», а тому між сторонами укладено договір поставки у спрощений спосіб, проте Відповідачем всупереч умовам Договору не була здійснена поставка товару. 12.11.2014 року Фермерське господарство «Баркософт Агро» надіслало на адресу Відповідача претензію з вимогою у семиденний строк від дня пред»явлення вимоги виконати зобов»язання з поставки товару 70 л засобу захисту рослин «Тотал - К» на загальну суму 6 293 грн. 70 коп. та 90 л засобу захисту рослин «Дикват» на загальну суму 6 174 грн. 00 коп., яка залишена без виконання. Таким чином, Позивач просить Суд зобов'язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Хімагромаркетинг» виконати зобов»язання шляхом передачі Фермерському господарству «Баркософт Агро» 70 л засобу захисту рослин «Тотал - К» та 90 л засобу захисту рослин «Дикват».

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Суд вважає, що позовні вимоги Фермерського господарства «Баркософт Агро» не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

У відповідності до приписів ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з ч. 1 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Відповідно до приписів ст. 181 Господарського кодексу України, господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Згідно з нормами ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі статтею 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до норм ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).

Згідно зі статтями 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Як вбачається з матеріалів справи, 22.08.2014 року Фермерським господарством «Баркософт Агро» були сплачені рахунки - фактури №АП-20-0031 від 22.08.2014 р., №АП-20-0032 від 22.08.2014 р., що підтверджується платіжним дорученням №1164 на суму 6 293 грн. 70 коп. із зазначенням призначення платежу: «за Тотал-К зг.рах. №АП-20-0031 від 22.08.14р.» та платіжним дорученням №1166 на суму 6 174 грн. 00 коп. із зазначенням призначення платежу: «за Дикват зг.рах. №АП-20-0032 від 22.08.14р.»

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, Позивач зазначає, що вказані рахунки - фактури були виставлені саме Товариством з обмеженою відповідальністю «Хімагромаркетинг», а тому між сторонами укладено договір поставки у спрощений спосіб.

Суд зазначає, що наявність чи відсутність будь-яких зобов'язань сторін підтверджується первинними документами, що фіксують та підтверджують господарські операції, які для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати як обов'язкові реквізити, так і додаткові реквізити в залежності від характеру операції, зокрема підставу для здійснення господарських операцій, дані про документ, що засвідчує особу - одержувача, номер документу, ідентифікаційний код підприємства тощо. Тобто, для надання первинним документам доказової сили при розгляді справ в суді необхідні повні дані про конкретні господарські операції, що здійснюються за конкретним договором, укладеним між сторонами.

Закон України ,,Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначає правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні та у статті 1 наведено визначення термінів, за якою для цілей цього Закону терміни вживаються у такому значенні: господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства; первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення; фінансова звітність - бухгалтерська звітність, що містить інформацію про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства за звітний період.

За приписами статті 8 цього Закону, питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника (власників) або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів. Відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження оброблених документів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну, але не менше трьох років, несе власник (власники) або уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством відповідно до законодавства та установчих документів.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи складаються під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. № 88 первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Залежно від характеру операції та технології обробки-даних до первинних документів можуть бути включені додаткові реквізити: ідентифікаційний код підприємства, установи з Державного реєстру, номер документа, підстава для здійснення операцій, дані про документ, що засвідчує особу-одержувача тощо (п.п. 2.1. - 2.4. Положення).

Документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою (п.2.5 Положення).

Відповідно до п. 2.15 Положення первинні документи підлягають обов'язковій перевірці (в межах компетенції) працівниками, які ведуть бухгалтерський облік, за формою і змістом, тобто перевіряється наявність у документі обов'язкових реквізитів та відповідність господарської операції чинному законодавству у сфері бухгалтерського обліку, логічна ув'язка окремих показників. У разі виявлення невідповідності первинного документа вимогам законодавства у сфері бухгалтерського обліку такі документи з письмовим обґрунтуванням передаються керівнику підприємства, установи. До окремого письмового рішення керівника такі документи не приймаються до виконання (п. 2.16 Положення).

Як пояснив представник Позивача Суду, рахунки - фактури №АП-20-0031 від 22.08.2014 р., №АП-20-0032 від 22.08.2014 р., які були надані в якості первинних документів по справі, були отримані саме від Товариства з обмеженою відповідальністю «Хімагромаркетинг» засобами електронного зв'язку.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 07.07.2015 року зобов»язано Позивача надати докази (скріншоти) на підтвердження виставлення рахунків на оплату за поставку товару Товариством з обмеженою відповідальністю "Хімагромаркетинг" та надати докази на підтвердження того, що виставлені рахунки в електронному вигляді були саме від Товариства з обмеженою відповідальністю "Хімагромаркетинг" (аналогічні рахунки, які виставлялись раніше і не оспорювались).

Письмовими поясненнями від 05.08.2015 року на виконання вимог ухвали суду Позивач зазначив, що надати докази (скріншоти) на підтвердження виставлення рахунків на оплату за поставку товару Товариством з обмеженою відповідальністю "Хімагромаркетинг" немає змоги по причині втрати відповідних електронних документів шляхом видалення із електронної скриньки після відповідного виконання (проплати), а надати докази на підтвердження того, що виставлені рахунки в електронному вигляді були саме від Товариства з обмеженою відповідальністю "Хімагромаркетинг" (аналогічні рахунки, які виставлялись раніше і не оспорювались) немає змоги по причині відсутності співпраці з ТОВ «Хімагромаркетинг» раніше.

Суд зазначає, що на рахунках - фактурах №АП-20-0031 від 22.08.2014 р., №АП-20-0032 від 22.08.2014 р., наданих Позивачем, відсутні підпис та печатка підприємства, що їх сформував, та самі по собі рахунки - фактури за своїм призначенням не відповідають ознакам первинного документа у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", оскільки ними не фіксується жодна господарська операція та встановлення договірних відносин між сторонами.

За таких підстав, Суд приходить до висновку, що Позивачем не надано Суду жодних належних та допустимих доказів відповідно до норм ст.ст. 33, 34, 36 Господарського процесуального кодексу України погодження сторонами умов договору поставки, укладеного у спрощений спосіб, та, як наслідок цього, виникнення у Товариства з обмеженою відповідальністю «Хімагромаркетинг» обов»язку по поставці Фермерському господарству «Баркософт Агро» 70 л засобу захисту рослин «Тотал - К» та 90 л засобу захисту рослин «Дикват».

При цьому, враховуючи, що Відповідач не заперечував безпідставне отримання від Позивача грошових коштів у сумі 12 467 грн. 70 коп., Позивач має право на звернення до суду з вимогою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Хімагромаркетинг» перерахованих грошових коштів за платіжними дорученнями №1164 на суму 6 293 грн. 70 коп. та платіжним дорученням №1166 на суму 6 174 грн. 00 коп. на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України.

Статтею 4-3 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Частиною 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. "Про судове рішення" рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Враховуючи вищевикладене, Суд відмовляє в задоволенні позовних вимог Фермерського господарства «Баркософт Агро» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Хімагромаркетинг» про зобов'язання вчинити дії у повному обсязі.

Відповідно до п.4.5 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» № 7 від 21.02.2013 року у випадках коли позивач звільнений від сплати судового збору, якщо позов залишено без задоволення, - судовий збір не стягується.

На підставі викладеного, керуючись статтями 32, 33,36, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ

1. У задоволенні позовних вимог Фермерського господарства «Баркософт Агро» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Хімагромаркетинг» про зобов'язання вчинити дії - відмовити повністю.

2. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 04 вересня 2015 року.

Головуючий суддя О.В. Чинчин

Суддя П.І. Паламар

Суддя А.І. Привалов