КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" вересня 2015 р. Справа№ 910/6333/15-г

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко А.І.

суддів: Михальської Ю.Б.

Отрюха Б.В.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача не з'явився;

розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія"

на рішення

Господарського суду м. Києва

від 13.05.2015р.

у справі № 910/6333/15-г (суддя Сташків Р.Б.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування"

до Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія"

про стягнення 66 751, 77 грн.

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "АХА Страхування" звернулося до Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія" про стягнення 66 751, 77 грн.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 13.05.2015р. у справі № 910/6333/15-г позов задоволено частково: стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія" на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування" 49500 (сорок дев'ять тисяч п'ятсот) грн. відшкодування матеріальної шкоди, а також 1354 (одну тисячу триста п'ятдесят чотири) грн. 82 коп. судового збору.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, просить рішення місцевого суду скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник посилається на те, що з копії розрахунку страхового відшкодування від 08.10.13р. вбачається, що страхове відшкодування розраховане на підставі рахунку № СЧ -0011319 від 08.10.13р. в сумі 123152,88 грн.

Ліміт страхового відшкодування в порядку суброгації по обов'язковому страхуванню складає 50000,00 грн. та за мінусом франшизи згідно Полісу АС/2302058 500,00 грн.

Скаржник зазначає, що страхувальником позивача не сплачено на дату ДТП страхову премію в сумі 11709,97 грн. Позивач сплатив страхове відшкодування не вирахувавши страхову премію.

Згідно договору № 2333468/05АВ від 14.08.13р. страхова премія в сумі 15613,30 грн. сплачується чотирма частинами по 3903,33 грн. (п.13.2 договору). Пунктом 16.3 п.16 договору зазначено, що у випадку ненадходження або надходження не в повному обсязі на розрахунковий рахунок чи до каси страховика чергової та кожної наступної частини страхового платежу в сумі відповідно п.13.2 договору в строк, вказаний в п.13.2 договору, відповідальність страховика за договором припиняється з 00-00 годин дня, наступного за днем, зазначеному в цьому договорі як дата граничного строку сплати відповідного чергового страхового платежу,сплата якого прострочена.

Тобто, сплачено лише першу частину платежу в повному обсязі, а друга частина сплачена частково, а отже договір вважається припиненим з 16.08.13р. Як зазначено в розширеній довідці ДАІ № 9264107 ДТП сталася 11.09.13р., а договір відповідно станом на дату ДТП ще не набрав чинності, отже відповідальність страховика припинена.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 137.07.2015р. порушено апеляційне провадження у справі № 910/6333/15-г та визнано явку повноважних представників сторін в судове засідання обов'язковою.

08.09.2015 року представники позивача та відповідача в судове засідання не з'явилися, про причини неявки суд не повідомлено.

У відповідності з положеннями пункту 3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 року № 18 особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з ч. 1 ст. 64 Господарського процесуального кодексу України ухвала про порушення провадження у справі надсилається за повідомленою сторонами господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала про відкриття провадження у справі надсилається за адресою місцезнаходження (місця проживання) сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі відсутності сторін за такою адресою, вважається, що ухвала про порушення провадження у справі вручена їм належним чином.

Таким чином, суд приходить до висновку, що сторони повідомлені про час та місце судового розгляду належним чином, оскільки в матеріалах справи є наявними зворотні повідомлення про вручення № 416, № 933, а матеріали справи містять достатні докази для її розгляду по суті.

Зважаючи на те, що неявка сторін не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши наявні матеріали справи, колегія встановила наступне:

Як вбачається з матеріалів справи, 14.08.2013 року між ПАТ «СК»АХА Страхування» та ОСОБА_2 було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 2333468/05АВ, відповідно до умов якого було застраховано транспортний засіб Mercedes-Benz-ML 350 (д.р.н. НОМЕР_1).

11.09.2013 об 11 год. 15 хв. по вул. Депутатській, в м. Києві відбулося зіткнення автомобіля "Фіат", д.р.н. НОМЕР_2, яким керував ОСОБА_3, з автомобілем "Мерседес", д.р.н. НОМЕР_3, яким керував ОСОБА_4 Причинами ДТП стало те, що водій ОСОБА_3, керуючи автомобілем "Фіат", д.р.н. НОМЕР_2, під час початку руху на перехресті нерівнозначних доріг, рухаючись по другорядній дорозі, не надав дорогу, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем "Мерседес", д.р.н. НОМЕР_3, чим порушив пункти 10.1, 16.11 ПДР України.

Зазначене підтверджується довідкою відділу ВДАІ Святошинського РУ ГУМВС України м. Києва № 9264107 від 18.10.2003 та постановою Святошинського районного суду м. Києва від 22.10.2013.

Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 22.10.2013 ОСОБА_3 визнано винним за вчинене правопорушення та накладено адміністративне стягнення в розмірі 425, 00 грн.

Внаслідок вказаної ДТП було пошкоджено автомобіль "Мерседес", д.р.н. НОМЕР_3, який належить ОСОБА_2 на праві власності, був під керуванням ОСОБА_4 на час ДТП. Вищезазначений автомобіль був застрахований позивачем на підставі договору добровільного страхування, вигодонабувачем за договором є ОСОБА_2

Враховуючи вищезазначене, за умовами договору добровільного страхування, позивачем було складено Звіт № 641 від 04.10.2013 про визначення розміру матеріального збитку, відповідно до якого, застрахованому автомобілю завдано пошкоджень у сумі 144681,54 грн., коефіцієнт зносу відсутній, та відповідно до наданого рахунку-фактури ремонтного СТО застрахованого автомобіля від 14.10.2013, з калькуляцією в системі AUDATEX (124720,48 грн.).

Позивачем було складено страховий акт, відповідно до якого позивач розрахував та виплатив страхове відшкодування в розмірі 119249,55 грн. на користь вказаного ремонтного СТО.

Слід зазначити, що закон не зобов'язує страховика запитувати згоду вигодонабувача на виплату страхового відшкодування на відновлення застрахованого автомобіля, та матеріали справи не містять доказів, що вигодонабувач за договором страхування заперечував проти виплати позивачем суми страхового відшкодування на ремонтне СТО застрахованого автомобіля для відновлення останнього, та оскільки відновлення пошкодженого майна (застрахованого автомобіля) не суперечить ні інтересам вигодонабувача, ні страхувальника за вказаним договором, і відповідачем не доведено протилежного.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 ЦК України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Таким чином, позивач здійснивши виплату страхового відшкодування, набув права потерпілої особи в межах здійсненої виплати.

Як вбачається з матеріалів справи, шкоду було заподіяно водієм автомобіля "Фіат", д.р.н. НОМЕР_2, ОСОБА_3, під час експлуатації вказаного автомобіля, і його вину у вчиненні ДТП та скоєнні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП встановлено залученою до матеріалів справи постановою районного суду.

На час скоєння вищевказаної ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3, як особи, яка експлуатує автомобіль "Фіат", д.р.н. НОМЕР_2, на законних підставах, була застрахована відповідачем на підставі договору (полісу) № АС/2302058 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Договором передбачено, що ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну третіх осіб, становить 50000 грн., франшиза - 500 грн. Відповідач є особою, на яку вказаним полісом покладено обов'язок з відшкодування шкоди, завданої під час експлуатації автомобіля "Фіат", д.р.н. НОМЕР_2, на час ДТП.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Законами України "Про страхування" та "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не передбачено зобов'язання страховика за договором добровільного страхування визначати розмір страхового відшкодування тільки в розмірі суми, встановленої звітом про оцінку транспортного засобу, оскільки цей звіт є попереднім оціночним документом, що визначає можливу, але не остаточну суму, необхідну для відновлення транспортного засобу. Тому виплативши страхове відшкодування відповідно до умов договору добровільного страхування, страховик набуває права зворотної вимоги до страховика винної особи у сумі виплаченого страхового відшкодування, але у межах фактичних затрат із вирахуванням франшизи.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду України від 15.04.2015 у справі № 3-50гс15.

Фактично відновлювальний ремонт застрахованого автомобіля після його пошкодження у спірному ДТП згідно рахунку СТО складав 124720,48 грн.

Відповідачем не надано суду доказів на спростування встановленого позивачем розміру матеріального збитку, завданого власнику застрахованого автомобіля, внаслідок його пошкодження в ДТП, коефіцієнту фізичного зносу складових автомобіля та вартості його відновлювального ремонту, а також не спростовано розрахованої позивачем суми страхового відшкодування. Клопотання про витребування доказів в порядку ст. 38 ГПК України та про призначення експертизи в порядку ст. 41 ГПК України відповідачем також не заявлялося.

Відповідно до пункту 12.1 статті 12 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування (ст. 9 Закону України "Про страхування").

Враховуючи вищезазначені обставини, умови полісу № АС/2302058 та положення статей 12, 22, 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", статей 9, 27 Закону України "Про страхування" та статей 993, 1192 ЦК України, у відповідача у зв'язку з настанням ДТП виник обов'язок відшкодувати позивачу шкоду, виходячи з суми, право на вимогу якої перейшло до позивача в зв'язку з виплатою страхового відшкодування (119249,55 грн.), і не більше фактичної вартості відновлювального ремонту застрахованого автомобіля на СТО (124720,48 грн.), при цьому в межах ліміту відповідальності відповідача, як страховика, за спірним страховим випадком (50000грн.), за мінусом франшизи (500 грн.), та отже в сумі 49500 грн.

У відповідача з часу настання ДТП (11.09.2013) та отримання вимоги позивача (13.02.2014) було достатньо часу для дослідження спірного страхового випадку, проте відповідач ДТП як страховий випадок не визнав, суми страхового відшкодування на користь позивача не виплатив, обґрунтованих заперечень до позивача не висунув, і до суду також не подав.

Враховуючи вищезазначене, слід зазначити, що позивач отримав право вимоги потерпілої особи після виплати останнього страхового відшкодування та не був зобов'язаний звертатися безпосередньо до особи, відповідальної за заподіяний збиток, або до особи, у якої застраховано її цивільно-правову відповідальність, з вимогою виплати матеріального відшкодування, та може реалізувати своє право шляхом подачі позову до суду.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 04.11.2014 (справа № 3-165гс14), і відповідно до ст. 111-28 ГПК України вона є обов'язковою до застосування та для всіх судів України.

З огляду на все вищенаведене, заявлені позовні вимоги про стягнення заборгованості з відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, в розмірі 49500 грн., визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 43 ГПК України Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному та повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Судом встановлено, що наведені у рахунку СТО матеріли, деталі та роботи знаходяться у причинно-наслідковому зв'язку з завданими застрахованому автомобілю пошкодженнями внаслідок ДТП, що відображені в довідках ДАІ, обрахований позивачем розмір страхового відшкодування є обґрунтованими.

Колегія не приймає до уваги доводи апеляційної скарги, оскільки вони спростовуються матеріалами справи.

Стосовно доводів викладених в апляційній скарзі слід зазначити, що договір № 2333468/05АВ від 14.08.13р. не є припиненим, а отже відповідальність страховика не припинена.

Оцінюючи вищенаведені обставини, колегія приходить до висновку, що рішення Господарського суду м. Києва обґрунтоване, відповідає обставинам справи і чинному законодавству, а отже підстав для його скасування не вбачається, у зв'язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія" на рішення Господарського суду м. Києва від 13.05.2015р. у справі № 910/6333/15-г залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду м. Києва від 13.05.2015р. у справі № 910/6333/15-г залишити без змін.

Матеріали справи № 910/6333/15-г повернути до Господарського суду м.Києва.

Головуючий суддя А.І. Тищенко

Судді Ю.Б. Михальська

Б.В. Отрюх