РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.09.2015Справа №910/15961/15
За позовом Товариство з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа

Гарант"

До Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія " Україна"

3-тя особа, яка не заявляє

самостійних вимог на предмет спору,

на стороні відповідача ОСОБА_1

Про стягнення 15 808,97 грн.

Суддя Картавцева Ю.В.

Представники сторін:

від позивача Ліповуз Д.І. за дов. № 01/340-55 від 02.01.2015 р.

від відповідача не з'явився

від 3-ої особи не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант" звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія " Україна" про стягнення 15 808,97 грн. страхового відшкодування за договором добровільного страхування наземного транспортного засобу, що не є предметом застави № 06-R/01-040-03803 від 19.06.2014 р.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 02.07.2015 р. порушено провадження у справі № 916/15961/15 , розгляд справи призначено на 14.07.2015 р.

У судове засідання 14.07.2015 р. представник відповідача не з'явився, про поважні причини неявки суд не повідомив, вимоги ухвали суду не виконав, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

У зв'язку з нез'явленням у судове засідання представника відповідача, невиконанням вимог ухвали суду, суд відповідно до ст. 77 ГПК України відклав розгляд справи на 11.08.2015 р., про що виніс відповідну ухвалу.

У судове засідання 11.08.2015 р. представник відповідача повторно не з'явився, про поважні причини неявки суд не повідомив, вимоги ухвали суду не виконав, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

У даному судовому засіданні представник позивача подав суду клопотання про залучення 3-ої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, а саме ОСОБА_1 - застрахованої у відповідача особи.

Розглянувши вказане клопотання позивача, суд дійшов висновку про необхідність залучення до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ОСОБА_1 з таких підстав.

Відповідно до ст. 27 Господарського процесуального кодексу України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за клопотанням сторін, прокурора.

З метою з'ясування в повному обсязі всіх обставин справи, а також те, що рішення у справі №910/15961/15 може у майбутньому вплинути на права та обов'язки ОСОБА_1 як особи, що, за твердженням позивача є винною у скоєнні ДТП, суд вважає за необхідне залучити ОСОБА_1 в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача.

Таким чином, клопотання позивача задоволено.

У судовому засіданні 11.08.2015 р. представник позивача подав суду клопотання про продовження строку розгляду спору відповідно до ст. 69 ГПК України.

Оскільки відповідно до ч. 3 ст. 69 ГПК України у виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду спору, господарський суд ухвалою може продовжити строк розгляду спору, але не більш як на п'ятнадцять днів, то суд задовольнив зазначене клопотання.

У зв'язку з нез'явленням у судове засідання представника відповідача, необхідністю залучення 3-ої особи, невиконанням вимог ухвали суду, суд відповідно до ст. 77 ГПК України відклав розгляд справи на 07.09.2015 р., про що виніс відповідну ухвалу.

У судове засідання 07.09.2015 р. представники відповідача та 3-ої особи не з'явились, про поважні причини неявки суд не повідомили, вимоги ухвали суду не виконали, про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 64 ГПК України ухвала про порушення провадження у справі надсилається сторонам за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала про порушення провадження у справі надсилається за адресою місцезнаходження (місця проживання) сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі відсутності сторін за такою адресою, вважається, що ухвала про порушення провадження у справі вручена їм належним чином.

Поштові відправлення з ухвалами Господарського суду міста Києва № 910/15961/15 були направлені відповідачу за адресою, вказаною у позовній заяві (02140, м. Київ, вул. Ревуцького, 42-Г), яка відповідає адресі місцезнаходження відповідача згідно з даними з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, а 3-ій особі - за адресою, що вказана у відомостях про дорожньо-транспортну пригоду.

За наведених обставин та з урахуванням приписів ст. 64 ГПК України, вважається, що ухвала про порушення провадження у справі, так само як і інші ухвали суду, вручені належним чином.

Письмових заяв, повідомлень суду щодо поважності причин відсутності відповідача та 3-ої особи в судовому засіданні 07.09.2015 р. від останніх до суду не надходило.

Приписами ст. 77 Господарського процесуального кодексу України визначений перелік обставин, за яких суд відкладає розгляд справи. Зокрема, відповідно до п. 1 ч. 1 названої статті, у разі нез'явлення в засідання представників сторін, інших учасників судового процесу та, відповідно до п. 2 ч. 1 названої статті, у разі неподання витребуваних доказів. Однак стаття 77 ГПК України встановлює не обов'язок суду відкласти розгляд справи, а визначає лише право суду при наявності зазначених випадків.

За таких обставин суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи в судовому засіданні 07.09.2015 р. та за відсутності представників відповідача та 3-ої особи, запобігаючи одночасно безпідставному затягуванню розгляду спору.

Відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Після виходу суду з нарадчої кімнати, в судовому засіданні 07.09.2015 р. було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд, -

ВСТАНОВИВ:

19.06.2014 р. між ТзДВ Страхова компанія «Альфа-Гарант» та ОСОБА_3 (страхувальник) укладено договір добровільного страхування наземного транспорту, що не є предметом застави № 06-R/01-040-03803 (далі - Договір), згідно з яким на страхування був прийнятий автомобіль «BMW», державний номер НОМЕР_1.

Згідно з постановою Печерського районного суду міста Києва від 09.02.2015 р., 10.12.2014 р. о 16 год. 30 хв., в м. Києві по Набережному шосе трапилась дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю транспортного засобу «BMW», державний номер НОМЕР_1, що належить ОСОБА_3, та транспортного засобу «Volkswagen» державний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_1

ДТП сталася в результаті порушення водієм ОСОБА_1 Правил дорожнього руху України, якого визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення постановою Печерського районного суду міста Києва від 09.02.2015 р.

До ТзДВ Страхова компанія «Альфа-Гарант» звернувся страхувальник із заявою про виплату страхового відшкодування в зв'язку з пошкодженням застрахованого транспортного засобу внаслідок ДТП, що відповідно до умов Договору є страховим випадком.

Відповідно до Ремонтної калькуляції № 10195 від 17.01.2015 р., вартість відновлювального ремонту автомобіля «BMW», державний номер НОМЕР_1 внаслідок ДТП, склала 16 036, 80 грн.

23.12.2014 р. ТзДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» на підставі Страхового акту № СТ/14/0458 від 23.12.2014 р. здійснило виплату страхового відшкодування в розмірі 7 408, 97 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 8305 від 23.12.2014 р., а також здійснило взаємозалік виплата-платіж АГ02080 на суму 8 400, 00 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

У ч. 2 зазначеної статті вказано, що зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Таким чином, між винною та потерпілою особами виникло зобов'язання з відшкодування заподіяної майнової шкоди.

Частинами другою статті 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

У зв'язку з виплатою страхового відшкодування страхувальнику, позивач набув право вимоги до особи відповідальної за заподіяний збиток, оскільки відповідно до статті 993 Цивільного кодексу України та статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Таким чином, до позивача у межах фактичних витрат і суми страхового відшкодування перейшло право вимоги, яке страхувальник мав до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Проаналізувавши матеріали справи та пояснення представника позивача, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне.

Матеріалами справи підтверджується, що транспортний засіб - автомобіль «Volkswagen» державний номер НОМЕР_2, яким спричинено ДТП, що потягнуло нанесення шкоди застрахованому у позивача автомобілю «BMW», державний номер НОМЕР_1, знаходився під керуванням ОСОБА_1

Цивільно-правова відповідальність в частині заподіяння шкоди майну будь-якою особою внаслідок експлуатації автомобіля «Volkswagen» державний номер НОМЕР_2 була застрахована у ПрАТ «СК «Україна» згідно з полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/4459331.

Вина водія ОСОБА_1, який керував автомобілем «Volkswagen» державний номер НОМЕР_2, підтверджується постановою Печерського районного суду міста Києва від 09.02.2015 р.

Пунктом 36.4 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів" передбачено право страховика за договором обов'язкового страхування цивільної відповідальності власника транспортного засобу в разі настання страхового випадку здійснювати виплату страхового відшкодування безпосередньо потерпілим або погодженим з ними підприємствам, установам та організаціям, що надають послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків.

Таким чином відповідач є відповідальною особою за завдані збитки власнику автомобіля «BMW», державний номер НОМЕР_1, відповідно до положень Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів" в межах, передбачених договором обов'язкового страхування цивільної відповідальності (поліс № АІ/4459331), а до ТзДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» як страховика, який виплатив страхове відшкодування за Договором, перейшло право вимоги, яке потерпіла особа мала до ОСОБА_1 як особи, відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно статті 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

За договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс № АІ/4459331) передбачено, що ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну становить 50000, 00 грн., франшиза - 500,00грн.

Відповідно до п. 12.1. статті 12 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від ліміту відповідальності страховика, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Згідно статті 9 Закону України "Про страхування" франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Таким чином, враховуючи передбачений полісом № АІ/4459331 ліміт відповідальності за шкоду у розмірі 50000, 00 грн., франшизу у розмірі 500, 00 грн., а також розмір виплаченого позивачем страхового відшкодування - 7 408, 97 грн. та суму взаємозаліку, що прирівнюється до виплати - 8 400, 00 грн., то позовні вимоги підлягають задоволенню частково, а саме у сумі 15 308, 97 грн. (7 408, 97 грн. + 8 400, 00 грн. - 500,00 грн. = 15 308, 97 грн.).

Відповідно до статті 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідачем не надано доказів, що підтверджують відсутність його вини у порушенні зобов'язання.

Таким чином, станом на день вирішення спору, відповідач зобов'язаний відшкодувати позивачу витрати в розмірі 15 308, 97 грн., а тому позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору в розмірі 1827,00 грн. відповідно до положень статті 49 ГПК України покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Україна» (02140, м. Київ, вул. Ревуцького, 42-Г, ідентифікаційний код 30636550) на користь Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» (01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, 26, ідентифікаційний код 32382598) шкоду в розмірі 15 308 (п'ятнадцять тисяч триста вісім) грн. 97 коп. та судовий збір в розмірі 1769 (одна тисяча сімсот шістдесят дев'ять) грн. 22 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

5. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення

складено 14.09.2015 р.

Суддя Ю.В. Картавцева