КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" вересня 2015 р. Справа№ 910/29234/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Синиці О.Ф.

суддів: Зеленіна В.О.

Шевченка Е.О.

при секретарі: Грабінській Г.В.

За участю представників:

від позивача -Кабанцев Я.І.,

від відповідача -Бузань Ю.І.,

від третьої особи- не зявились,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» №716 від 28.05.2015

на рішення господарського суду міста Києва від 13.05.2015

у справі №910/29234/14

за позовом публічного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал»

до житлово-будівельного кооперативу «Хімік-13»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - комунальне підприємство «Головний інформаційно-обчислювальний центр»

про стягнення 54428грн.12коп.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 13.05.2015 (головуючий суддя- Босий В.П., судді: Підченко Ю.О., Стасюк С.В.) відмовлено в задоволенні позовних вимог ПАТ «АК «Київводоканал» про стягнення з відповідача 43 893,38 грн. заборгованості за договором на послуги водопостачання та водовідведення №03351/4-03 від 07.11.2003, 298,20 грн. пені, штрафу у розмірі 2 194,67 грн., інфляційних втрат у розмірі 5798,14 грн. та 3% річних у розмірі 2 243,73 грн. за прострочення виконання грошового зобов'язання. Суд дійшов висновку, що станом на момент звернення до суду із даним позовом у відповідача наявна переплата, яка перевищує заявлену до стягнення позивачем суму заборгованості за надані послуги з постачання питної воду та приймання стічних вод, у тому числі гарячого водопостачання.

Не погоджуючись з рішенням суду позивач звернувся з апеляційною скаргою в якій просив його скасувати, позовні вимоги задовольнити. Відповідач вважає неправомірною відмову суду в стягненні з відповідача оплати послуг з постачання питної води та відповідних санкцій нарахованих на суму заборгованості.

Третьою особою надані пояснення у справі в яких зазначено, що відомості про обсяг коштів, що були перераховані на рахунок позивача з розподільчого рахунку КП ГІОЦ за вказівкою відповідача, надані до суду першої інстанції. Крім того, третья особа пояснила, що у місті Києві не визначено виробника комунальної послуги «гаряче водопостачання», тому «холодна вода для підігріву, відповідно до листа Головного управлянні цінової політики КМДА від 21.12.2011р. №004-3364, направляється КП ГІОЦ на рахунок ПАТ «АК «Київводоканал», складова «теплова енергія для приготування гарячої води» направляється КП ГІОЦ на рахунок виробника теплової енергії - ПАТ «Київенерго», а 8,20% - на рахунок балансоутримувача бойлера.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач вказав на обгрунтованість висновків суду першої інстанції та просив залишити рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Представник третьої особи в судове засідання апеляційної інстанції не з'явився, про час і місце розгляду апеляційної скарги повідомлений належними чином (в справі наявне повідомлення про вручення поштового відправлення).

Стаття 22 ГПК України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору. Неявка представника третьої особи не перешкоджає розгляду скарги, а тому постанова приймається за наявними в справі матеріалами, яких достатньо для її повного розгляду.

Перевіривши матеріали справи та заслухавши пояснення присутніх представників сторін, колегія суддів апеляційного господарського суду враховує наступне.

07.11.2003 р. між ВАТ "АК "Київводоканал", після зміни найменування - ПАТ "АК "Київводоканал", (постачальник) та ЖБК "Хімік-13" (абонент) укладено договір на послуги водопостачання та водовідведення №03351/4-03.

Пунктом 1 договору встановлено, що за цим договором постачальник зобов'язується надавати абоненту послуги з постачання питної води та водовідведення, а абонент зобов'язується розраховуватися за вищезазначені послуги згідно умов договору та Правил користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах та селищах України, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України від 01.07.1994 р. №65.

Згідно з п. 3.4 Договору абонент розраховується за надані послуги у порядку, встановленому органами виконавчої влади у п'ятиденний термін з дня представлення постачальником платіжних документів до банківської установи.

За змістом п. 3.5 Договору у разі незгоди щодо кількості або вартості отриманих послуг абонент зобов'язаний у 5-ти денний термін з дня представлення постачальником платіжних документів до банківської установи, направити повноважного представника з обґрунтовуючими документами для проведення звірки розрахунків та підписання відповідного акту в цей же термін. При невиконанні цієї умови дані постачальника вважаються прийнятими абонентом.

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за надані з 01.12.2011р. по 30.06.2014р. послуги з водопостачання та водовідведення в розмірі 43 893,38 грн., в підтвердження чого надав акти зняття показань з приладу обліку, розшифровки та платіжні вимоги-доручення. Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача пені у розмірі 298,20 грн., штрафу у розмірі 2 194,67 грн., інфляційних втрат у розмірі 5798,14 грн. та 3% річних у розмірі 2 243,73 грн. за прострочення виконання грошового зобов'язання.

В суму заборгованості позивачем включена, також, заборгованість за воду, яка іде на підігрів в теплові пункти, що перебувають на балансі ПАТ "Київенерго".

Так, відповідно до частини 1 статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона - виконавець, зобов'язується за завданням другої сторони - замовника, надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частина 1 ст. 903 ЦК України встановлює обов'язок замовника оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, встановлених у договорі, якщо останнім передбачено надання такої послуги за плату.

Згідно до ст. 193 ГК України, ст. 526 ЦК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 19 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання" послуги з питного водопостачання надаються споживачам підприємством питного водопостачання на підставі договору, зокрема з підприємствами, установами, організаціями, що безпосередньо користуються централізованим питним водопостачанням.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання" та підпункту 5 пункту 3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", споживачі питної води зобов'язані своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання та водовідведення.

Як вбачається з матеріалів справи, заборгованість за Договором, заявлена позивачем до стягнення з відповідача, складається із заборгованості: за питну воду та стоки (код 3-645) у розмірі 19 186,84 грн., вартості води, яка йде на підігрів (код 3-50645) у розмірі 17429,64 грн., вартості приймання стічних вод, у тому числі гарячого водопостачання (код 3-50645), у розмірі 7 276,90 грн.

Що стосується позовних вимог про стягнення вартості води, яка йде на підігрів (код 3-50645), апеляційний господарський суд враховує наступне.

Згідно вимог п. п. 2.1, 2.2 та 3.13 Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України № 190 від 27 червня 2008 р. (далі - Правила), договірні відносини щодо користування системами централізованого комунального водопостачання здійснюються виключно на договірних засадах відповідно до Законів України "Про питну воду і питне водопостачання" та "Про житлово-комунальні послуги". Істотні умови договору між виробником та споживачем послуг з централізованого водопостачання та водовідведення визначаються відповідно до Закону України "Про житлово-комунальні послуги". Суб'єкти господарювання, у яких теплові пункти (котельні) перебувають на балансі або яким вони передані в управління, повне господарське відання, користування, концесію, здійснюють розрахунки з виробником на основі укладених договорів за весь обсяг питної води, яка відпущена з систем водопостачання і використана на потреби гарячого водопостачання та інші потреби, а також розраховуються за власний обсяг водовідведення.

Змістом наведеного пункту Правил № 190, визначено, що розрахунок за спожиту гарячу воду повинен проводитися з балансоутримувачем бойлеру.

Судом встановлено, що відповідач не має в повному господарському віданні, оперативному управлінні, користуванні, концесії бойлери, теплові пункти, котельні.

Отже, вимоги позивача в частині стягнення з відповідача вартості холодної води, яка була поставлена позивачем на теплові пункти для підігріву, задоволенню не підлягають, оскільки умови договору укладеного між сторонами передбачають постачання позивачем відповідачу питної води, і не містять зобов'язань відповідача оплачувати вартість води, яка буде постачатись йому з теплових пунктів, які не знаходяться на його обліку, у вигляді гарячої води, а матеріали справи не містять належних доказів наявності на балансі відповідача теплових пунктів або котелень, з яких здійснюється постачання гарячої води.

Враховуючи викладене, апеляційний господарський суд погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що позивачем безпідставно включено до розрахунку основного боргу суму заборгованості за надані послуги з постачання холодної води для її підігріву стосовно теплових пунктів (бойлерів), які не перебувають на балансі відповідача, у зв'язку з чим відсутні правові підстави для стягнення з відповідача боргу, що обліковується за кодом 3-50645 (постачання питної води, що використовується для підігріву).

При цьому судом першої інстанції враховано, що код 3-50645 включає в себе як послугу з постачання питної води, що йде на підігрів, так і послугу з приймання стічних вод (вода + стоки). Умовами укладеного сторонами договору передбачено не лише надання послуг з постачання питної води, але і приймання стічних вод у міську каналізаційну мережу.

Отже, надання послуг із приймання стічних вод (у тому числі, гарячого водопостачання) регулюється умовами укладеного сторонами договору, а вартість таких послуг підлягає оплаті абонентом (яким є відповідач) на користь Водоканалу (позивача).

Крім того, з наданого розрахунку третьої особи вбачається, що нею було зараховано на розрахунковий рахунок позивача у справі грошові кошти ЖБК "Хімік-13" у розмірі 45 224,82 грн. в якості оплати холодної води для підігріву.

При цьому, КП ГІОЦ КМДА самостійно проводить розщеплення платежів мешканців житлових будинків, відповідно до Розпоряджень КМДА. Відповідач не має можливості впливати на дії КП ГІОЦ КМДА по розщепленню та перерахуванню коштів на рахунки постачальників комунальних послуг, а тільки надає ГІОЦ КМДА інформацію щодо кількості мешканців, які фактично користуються комунальними послугами, та мешканців, які мають прилади обліку води.

Відповідач особисто не вказує призначення платежу у платіжному дорученні, яким кошти перераховуються позивачу за постачання води, а кошти до позивача надходять через міський розподільчий рахунок КП ГІОЦ КМДА, який і вказує призначення платежу згідно вимог Розпоряджень КМДА, а не згідно вказівки відповідача.

Таким чином суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про те, що станом на момент звернення до суду із даним позовом у відповідача наявна переплата, яка перевищує заявлену до стягнення позивачем суму заборгованості за надані послуги з постачання питної води та приймання стічних вод, у тому числі гарячого водопостачання.

За таких обставин, апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог повністю.

Згідно ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Заперечення позивача викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги. Рішення суду першої інстанції ґрунтується на фактичних обставинах та матеріалах справи, прийняте відповідно до норм чинного законодавства, а тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду міста Києва від 13.05.2015 у справі №910/29234/14 залишити без змін, а апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал»- без задоволення.

2. Справу № 910/29234/14 повернути господарському суду міста Києва.

Головуючий суддя О.Ф. Синиця

Судді В.О. Зеленін

Е.О. Шевченко