КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" вересня 2015 р. Справа№ 911/2116/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Яковлєва М.Л.

суддів: Ільєнок Т.В.

Куксова В.В.

секретар судового засідання - Пугачова А.С.,

за участю представників сторін: згідно протоколу судового засідання від 15.09.2015 року по справі № 911/2116/15 (в матеріалах справи)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Рестін" на рішення господарського суду Київської області від 02.07.2015 року (оформленого відповідно до ст. 84 ГПК України 07.07.2015 року) по справі № 911/2116/15 (суддя Ейвазова А.Р.)

За позовом прокурора Вишгородського району Київської області в інтересах

держави в особі Вишгородської міської ради Київської області

до товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче

підприємство "Рестін"

про визнання недійсним договору та зобов'язання повернути земельну

ділянку

ВСТАНОВИВ:

Прокурор Вишгородського району Київської області в інтересах держави в особі Вишгородської міської ради звернувся до господарського суду Київської області з позовом до товариства обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Рестін" та просить: визнати недійсним договір оренди земельної ділянки від 20.12.2010 року, укладений між Вишгородською міською радою та ТОВ "НВП "Рестін" (посвідчений приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Голуб Л.А. та зареєстрований у реєстрі за №3467) та скасувати його державну реєстрацію; зобов'язати ТОВ "НВП "Рестін" повернути у комунальну власність територіальної громади м. Вишгород в особі Вишгородської міської ради земельну ділянку площею 0,6200 га (кадастровий номер :01:188:015), яка знаходиться по вул. Грушевського, між будинками № 8 та №10 у м. Вишгороді Київської області.

Рішенням господарського суду Київської області від 02.07.2015 року у справі № 911/2116/15 позов задоволено частково. Визнано недійсним договір оренди земельної ділянки від 20.12.2010 року, укладений між Вишгородською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Рестін", посвідчений приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Голуб Л.А. та зареєстрований у реєстрі за №3467. В іншій частині позову відмовлено. Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Рестін" в доход Державного бюджету України 1 218,00 грн. судового збору.

Не погоджуючись з рішенням місцевого суду, відповідач, товариство з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Рестін", звернувся з апеляційною скаргою до Київського апеляційного господарського суду та просить скасувати рішення в частині визнання недійсним договору оренди земельної ділянки від 20.12.2010 року, укладеного між Вишгородською міською радою та товариством з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Рестін", посвідченого приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Голуб Л.А. та зареєстрований у реєстрі за №3467 та прийняти в цій частині нове, яким у позові відмовити повністю, в іншій частині залишити без змін.

Апеляційну скаргу скаржник мотивує тим, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи та має місце невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого суду обставинам справи.

Відповідно до автоматичного розподілу справ між суддями апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Рестін" по справі № 911/2116/15 передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді Яковлєва М.Л., суддів Ільєнок Т.В., Куксов В.В.

У зв'язку з перебуванням судді Куксов В.В. та Ільєнок Т.В. у відпустці розпорядженням секретаря палати Київського апеляційного господарського суду від 06.08.2015 року здійснено заміну судової колегії та для розгляду апеляційної скарги по справі № 911/2116/15 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Яковлєв М.Л., судді Сулім В.В. та Тарасенко К.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 06.08.2015 року по справі № 911/2116/15 прийнято апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Рестін" до провадження та призначено перегляд рішення у судовому засіданні за участю повноважних представників сторін на 15.09.2015 року.

15.09.2015 року від прокурора Київської області надішли письмові пояснення.

У зв'язку з виходом суддів Куксова В.В. та Ільєнок Т.В. з відпустки розпорядженням секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 15.09.2015 року здійснено заміну судової колегії та для розгляду апеляційної скарги по справі № 911/2116/15 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Яковлєв М.Л., судді Куксов В.В. та Ільєнок Т.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 15.09.2015 року по справі № 911/2116/15 прийнято апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Рестін" до провадження зазначеною колегією.

Прокурором Вишгородського району Київської області та Вишгородською міською радою на підставі ст. 96 ГПК України не надано до суду відзивів на апеляційну скаргу.

Представник відповідача був присутнім в судовому засіданні та надав свої пояснення, якими підтримав доводи, що викладені в апеляційній скарзі та просив апеляційну скаргу задовольнити, а рішення господарського суду Київської області скасувати в частині визнання недійсним договору оренди земельної ділянки від 20.12.2010 року, укладеного між Вишгородською міською радою та товариством з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Рестін", посвідченого приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Голуб Л.А. та зареєстрований у реєстрі за №3467 та прийняти в цій частині нове, яким у позові відмовити повністю, в іншій частині залишити без змін.

Представник прокуратури в судовому засіданні надавав свої пояснення та просив рішення господарського суду Київської області від 02.07.2015 року залишити без змін, а апеляційну скаргу відповідача - без задоволення.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, причини неявки не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

Враховуючи викладене, а також наявність в матеріалах справи всіх необхідних для перегляду рішення доказів, апеляційний суд вважає за можливе здійснити розгляд апеляційної скарги за відсутністю представника позивача, проти чого також не заперечують представники сторін, присутні у судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, виступ представників прокуратури та відповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення господарського суду Київської області від 02.07.2015 року по справі № 911/2116/15 - слід залишити без змін, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 99 ГПК України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Слід зазначити, що відповідно ст. 101 ГПК України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються, зокрема, Цивільним кодексом України, Земельним кодексом України, Законом України «Про оренду землі».

Згідно зі статтею 13 Конституції України земля є об'єктом права власності українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією України.

Стаття 14 Конституції України встановила, що право власності на землю гарантується. Останнє набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

В статті 19 Конституції України зазначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та Законами України.

Відповідно до ст.ст. 142-144 Конституції України до матеріальної основи органів місцевого самоврядування, крім інших об'єктів, належить земля, управління якою здійснюють територіальні громади через органи самоврядування в межах їх повноважень шляхом прийняття рішень, які є обов'язковими до виконання на відповідній території.

Ч. 3 ст. 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

Згідно п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання відповідно до закону щодо регулювання земельних відносин.

Пунктом 12 Перехідних положень Земельного кодексу України передбачено, що до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів, крім земель, переданих у приватну власність, здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів відповідні органи виконавчої влади.

У ст. 12 Земельного кодексу України встановлено повноваження сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин.

До повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: а) розпорядження землями територіальних громад; б) передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; в) надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; г) вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; ґ) викуп земельних ділянок для суспільних потреб відповідних територіальних громад сіл, селищ, міст; д) організація землеустрою; е) координація діяльності місцевих органів земельних ресурсів; є) здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства; ж) обмеження, тимчасова заборона (зупинення) використання земель громадянами і юридичними особами у разі порушення ними вимог земельного законодавства; з) підготовка висновків щодо вилучення (викупу) та надання земельних ділянок відповідно до цього Кодексу; и) встановлення та зміна меж районів у містах з районним поділом; і) інформування населення щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок; ї) внесення пропозицій до районної ради щодо встановлення і зміни меж сіл, селищ, міст; й) вирішення земельних спорів; к) вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Статтею 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти в формі рішень.

Відповідно до частини 1 статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров'я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об'єкти, визначені відповідно до закону як об'єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження.

Частиною 5 статті 60 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 року передбачено, що органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об'єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об'єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.

Згідно з ч. 5 ст. 16 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» від імені та в інтересах територіальних громад права суб'єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

Громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування (ст. 116 Земельного кодексу України).

Статтею 3 Земельного кодексу України передбачено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, Земельним Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Згідно з п. 34 ч. 1 ст. 26 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» вирішення відповідно до Закону питань регулювання земельних відносин є виключною компетенцією пленарних засідань сільських, селищних, міських рад. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні у порядку, передбаченому ст. 59 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні».

Приписами ст. 42 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що селищний, сільський голова укладає договори від імені територіальної громади та на підставі відповідних рішень сільської ради.

Поняття договору оренди землі, вимоги до його форми та умови договору оренди землі визначено у розділі І Закону України «Про оренду землі».

Типова форми договору затверджуються постановою Кабінету Міністрів України.

Стаття 15 Закону України «Про оренду землі» визначає істотні умовами договору оренди землі. За її приписами до істотних умов належить: об'єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки), строк дії договору, орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату, умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду, умови збереження стану об'єкта оренди, умови і строки передачі земельної ділянки орендарю та повернення її орендодавцеві, існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки, визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини та відповідальність сторін, умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки.

За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися і інші умови. Частиною 2 наведеної норми встановлено, що відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4 - 6, 11, 17, 19 Закону України «Про оренду землі» є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону.

Крім того, за приписами статті 15 зазначеного Закону невід'ємною частиною договору оренди землі є: план або схема земельної ділянки, яка передається в оренду, кадастровий план земельної ділянки з відображенням обмежень (обтяжень) у її використанні та встановлених земельних сервітутів, акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), акт приймання-передачі об'єкта оренди, проект відведення земельної ділянки у разі його розроблення згідно із законом.

Згідно ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Договір - це категорія цивільного права, яка визначається як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. До зобов'язань, що виникають з договорів, застосовуються загальні положення про зобов'язання, якщо інше не випливає із закону або самого договору. Як і будь-який правочин, він є вольовим актом, оскільки виражає спільну волю сторін, що втілюється у договорі. Змістом договору є, власне, ті умови, на яких сторони погоджуються виконувати договір, і вони мають дотримуватися взятих на себе зобов'язань.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 11.06.2010 року у справі № 2-а-5210/10/1070 за позовом ТОВ "НВП "Рестін" до Вишгородського районного відділу Київської регіональної філії Центру держаного земельного кадастру у Київській області, Вишгородської міської ради Київської області, міського голови Вишгородської міської ради Київської області, Управління Держземагенства у Вишгородському районі Київської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії:

- закрито провадження у справі в частині позовних вимог до Вишгородського районного відділу Київської регіональної філії Центру держаного земельного кадастру у Київській області;

- визнано бездіяльність Вишгородської міської ради щодо не розгляду питання передачі ТОВ "НВП "Рестін" в оренду земельної ділянки для житлового будівництва по вул. Грушевського між будинками 8 та 10 у м. Вишгород протиправною;

- зобов'язано міського голову Вишгородської міської ради підписати з ТОВ "НВП "Рестін" договір оренди земельної ділянки по вул. Грушевського між будинками 8 та 10 у м. Вишгород у редакції, яка направлялась ТОВ "НВП "Рестін" Вишгородській міській раді;

- зобов'язано Управління Держземагенства у Вишгородському районі Київської області вчинити дії спрямовані на оформлення ТОВ "НВП "Рестін" договору оренди земельної ділянки для житлового будівництва по вул. Грушевського між будинками 8 та 10 у м. Вишгород протиправною (а.с.62-66).

12.12.2010 року між Вишгородською міською радою (орендодавець, позивач) та ТОВ "НВП "Рестін" (орендар, відповідач) на виконання постанови Київського окружного адміністративного суду від 11.06.2010 року у справі № 2-а-5210/10/1070 було укладено договір оренди земельної ділянки (а.с. 15-16).

Відповідно до п. 2.1 вказаного договору об'єктом оренди є земельна ділянка, розташована розміром 0,62 га (кадастровий номер :01:188:0151) цільового призначення - для житлового будівництва, розташована за адресою: вул. Грушевського, між будинками 8 та 10 у м. Вишгороді Київської області. Нормативна грошова оцінка відповідної земельної ділянки, як визначено п. 2.2 договору, - 837 228,06грн,

Згідно п. 3.1 договір укладено строком на 10 років.

Відповідно до п. 6.1 договору, земельна ділянка є переданою з моменту державної реєстрації вказаного договору.

Як визначено п. 14.2 вказаного договору невід'ємними частинами договору є: план земельної ділянки; кадастровий план земельної ділянки; акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); акт приймання передачі земельної ділянки.

Відповідний договір посвідчено нотаріально та зареєстровано у Вишгородському районному відділі Київської обласної філії ДП "Центр державного земельного кадастру" за № 09 від 30.12.2010 року.

29.12.2010 договором про внесення змін до вказаного договору, сторони визначили, що річна орендна плата встановлюється у розмір 3 відсотки від нормативної грошової оцінки, а договір укладено на 5 років (а.с. 17).

Відповідно до п. 5 договору про внесення змін, договір набирає чинності з моменту його нотаріального посвідченні і державної реєстрації у відповідності до вимог ст.ст. 18, 20 Закону України "Про оренду землі".

Вказаний додаток до договору посвідчений приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Голуб Л.А. та зареєстровано у Вишгородському районному відділі Київської обласної філії ДП "Центр державного земельного кадастру" за № 3787.

Не погоджуючись з постановою Київського окружного адміністративного суду від 11.06.2010 року у справі № 2-а-5210/10/1070 заступник прокурора Київської області звернувся до Київського апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою, під час розгляду якої постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 19.01.2011 року, постанову Київського окружного адміністративного суду від 11.06.2010 року в частині зобов'язання міського голови Вишгородської міської ради підписати договір оренди земельної ділянки та зобов'язання Управління Держземагенства у Вишгородському районі Київської області вчинити дії, спрямовані на оформлення ТОВ "НВП "Рестін" договору оренди земельної ділянки, скасовано; в цій частині постановлено рішення про відмову у позові (а.с. 12-14).

Оскільки, рішення Вишгородською міською радою про передання спірної земельної ділянки в оренду ТОВ «Рестін» не приймалось, а постанова Київського окружного адміністративного суду від 11.06.2010 року у справі № 2-а-5210/10/1070 згідно якої діяв орендодавець укладаючи договір оренди земельної ділянки скасована, то договір оренди земельної ділянки має бути визнаний недійсним, оскільки це суперечить Цивільному кодексу України, Земельному кодексу України та Закону України «Про оренду землі».

У зв'язку з чим, прокурор Вишгородського району Київської області в інтересах держави в особі Вишгородської міської ради звернувся до господарського суду Київської області з позовом до товариства обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Рестін" та просить: визнати недійсним договір оренди земельної ділянки від 20.12.2010 року, укладений між Вишгородською міською радою та ТОВ "НВП "Рестін" (посвідчений приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Голуб Л.А. та зареєстрований у реєстрі за №3467) та скасувати його державну реєстрацію; зобов'язати ТОВ "НВП "Рестін" повернути у комунальну власність територіальної громади м. Вишгород в особі Вишгородської міської ради земельну ділянку площею 0,6200 га (кадастровий номер :01:188:015), яка знаходиться по вул. Грушевського, між будинками № 8 та №10 у м. Вишгороді Київської області.

Заявляючи вимоги щодо визнання недійсним договору оренди, прокурор посилається, що такий договір укладено всупереч чинному законодавству.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

За змістом ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені, зокрема, ч.1 ст.203 ЦК України.

Згідно ст. 6 Закону України "Про оренду землі", орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.

Відповідно до ст. 123 Земельного кодексу України (в редакції чинній на момент укладення договору), надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

При цьому, згідно ст. 124 ЗК України (в редакції чинній на момент укладення договору), передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.

Аналогічне положення містить і ст.16 Закону України "Про оренду землі" (в редакції, чинній на момент укладення договору), відповідно до якої укладення договору оренди земельної ділянки із земель державної або комунальної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування - орендодавця, прийнятого у порядку, передбаченому Земельним кодексом України, або за результатами аукціону.

Згідно п. 34 ч.1 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування" (в редакції, чинній на момент укладення договору), виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання, зокрема, вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Таким чином, з огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо того, що оскільки Вишгородською міською радою не приймалось рішення про передачу відповідачу в оренду земельної ділянки, а постанова Київського окружного адміністративного суду від 11.06.2010 у справі №2-а-5210/10/1070, якою такий договір зобов'язано укласти, скасована, то спірний договір не відповідає вимогам чинного законодавства та є абсолютно недійсним (нікчемним) в силу ч.1 ст.215 ЦК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин); у цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

За змістом вказаної статті, нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, є недійсним незалежно від наявності чи відсутності відповідного рішення суду. Однак, це не виключає можливості подання та задоволення позову про визнання нікчемного правочину (господарського договору) недійсним (також див. абз. 2 п. 2.5.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 №11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними").

Враховуючи вище зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що вимоги прокурора про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки від 20.12.2010 року, укладений між Вишгородською міською радою та ТОВ "НВП "Рестін" (посвідчений приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Голуб Л.А. та зареєстрований у реєстрі за №3467) є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Що стосується твердження відповідача про пропущення позовної давності при зверненні до суду з даним позовом у відповідній частині, то вони колегією суддів до уваги не беруться з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Як визначено ч. 1 ст. 259 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Не погоджуючись з постановою Київського окружного адміністративного суду від 11.06.2010 року у справі № 2-а-5210/10/1070 заступник прокурора Київської області звернувся до Київського апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою, під час розгляду якої постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 19.01.2011 року, постанову Київського окружного адміністративного суду від 11.06.2010 року в частині зобов'язання міського голови Вишгородської міської ради підписати договір оренди земельної ділянки та зобов'язання Управління Держземагенства у Вишгородському районі Київської області вчинити дії, спрямовані на оформлення ТОВ "НВП "Рестін" договору оренди земельної ділянки, скасовано; в цій частині постановлено рішення про відмову у позові (а.с. 12-14), тобто строк позовної давності повинен був закінчитись 19.01.2014 року, як це зазначає відповідач у своєму відзиві (а.с. 75).

Разом з тим, в силу ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю; у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Отже, недійсність договору породжує певні права та обов'язки, зокрема, право одержати передане за таким правочином у сторін такого договору та вимагати від іншої сторони за договором повернути отримане за таким правочином. До відповідних вимог, оскільки вони направлені на захист суб'єктивного матеріального права, яке виникає в силу факту недійсності правочину - наслідків нікчемного правочину (абсолютно недійсного правочину) застосовується позовна давність. До вимог про визнання недійсним нікчемного правочину позовна давність не може застосовуватись, оскільки такий правочин і без рішення суду є недійсним; позовна давність застосовується до вимог про визнання недійним оспорюваного правочину, тобто такого, визнання якого недійсним відбувається виключно на вимогу заінтересованих осіб у визначених законом випадках (зокрема, ч.2 ст233, ч.2 ст.229 ЦК України).

Таким чином, судом не застосовується до вимог прокурора в частині визнання спірного договору недійсним позовна давність.

За змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Крім визнання недійсним договору прокурор просить також скасувати державну реєстрацію оспорюваного договору, однак зазначена вимога не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вимоги у даній справі заявлено прокурором до ТОВ "НВП "Рестін", який не може відповідати за такими вимогами, оскільки не здійснює діяльність щодо реєстрації договорів оренди, тобто є неналежним відповідачем за вимогами у відповідній частині.

Крім того, зазначена вимога не ґрунтується на нормах матеріального права, які зобов'язують саме суд скасовувати державну реєстрацію договору оренди землі.

Також прокурор заявляє вимогу про зобов'язання ТОВ "НВП "Рестін" повернути у комунальну власність територіальної громади м. Вишгород в особі Вишгородської міської ради земельну ділянку площею 0,6200 га (кадастровий номер :01:188:015), яка знаходиться по вул. Грушевського, між будинками № 8 та №10 у м. Вишгороді Київської області.

Однак, доказів передачі спірної ділянки, зокрема акту приймання-передачі, відповідачу сторонами ані до суду першої інстанції ані до суду апеляційної інстанції не надано.

Таким чином, вимога прокурора щодо повернення земельної ділянки є необґрунтованою та не підтвердженою матеріалами справи.

Внаслідок цього, доводи апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими та не можуть бути підставою для скасування рішення місцевого суду.

За правилами ст. 4-7 ГПК України, судове рішення приймається колегіально за результатами обговорення усіх обставин справи.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень та подати до суду відповідні докази.

Як встановлено ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 року "Про судове рішення" рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Виходячи з викладеного вище, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення господарського суду Київської області від 02.07.2015 року у справі № 911/2116/15 - залишається без змін.

Судові витрати покладаються на підставі ст.49 ГПК України на апелянта.

З огляду на вищезазначене, керуючись ст. ст. 4-7, 33, 43, 99, 101-103, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Рестін" на рішення господарського суду Київської області від 02.07.2015 року (оформленого відповідно до ст. 84 ГПК України 07.07.2015 року) по справі № 911/2116/15 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Київської області від 02.07.2015 року у справі № 911/2116/15 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 911/2116/15 повернути до господарського суду Київської області.

Постанову Київського апеляційного господарського суду може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у порядку, передбаченому ст. 107 ГПК України.

Постанова Київського апеляційного господарського суду за наслідками перегляду відповідно до ст. 105 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий суддя М.Л. Яковлєв

Судді Т.В. Ільєнок

В.В. Куксов