Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "15" вересня 2015 р. Справа № 906/1167/15

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Прядко О.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Хорішко О.М. - довір. від 12.01.2015;

від відповідача: не прибув

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом публічного акціонерного товариства "Карлівський машинобудівний завод" (м. Карлівка, Полтавська обл.)

до приватного підприємства "Карбон-К" (м. Житомир)

про стягнення 235830,00 грн

Позивач подав до суду позов про стягнення з відповідача суми попередньої оплати у розмірі 235830,00 грн за договором № 139 на міжнародне перевезення вантажів автомобільним транспортом від 10.11.2014.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві; на виконання вимог ухвали суду надав для долучення до матеріалів справи довідку від 14.09.2015 вих. № 2723 про заборгованість відповідача станом на 15.09.2015, письмове пояснення від 14.09.2015 вих. № 2722 щодо наявності укладених між позивачем та іншими контрагентами договорів перевезення та копію листа від 27.08.2015 вих. № 2700 про відмову від договору № 139 від 10.11.2014 з доказами направлення останнього відповідачу (а. с. 112 - 116).

Представник відповідача в судове засідання не прибув, про причини неявки суд не повідомив. Ухвала про відкладення розгляду справи від 06.08.2015, направлена відповідачу за адресою, вказаною у позовній заяві, повернулася до суду 17.08.2015 з відміткою поштового відділення: "За закінченням терміну зберігання" (а. с. 109 - 111).

Як вбачається зі Спеціального витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, зробленого на запит господарського суду, станом на 06.08.2015 ПП "Карбон-К" значиться за адресою, на яку направлялася ухвала суду, а саме: 10008, Житомирська обл., м. Житомир, вул. Фещенка-Чопівського, буд. 45, кв. 4 (а. с. 104, 105).

При цьому, суд зазначає, що у графі "дані про підтвердження відомостей про юридичну особу" міститься інформація про відсутність юридичної особи - відповідача за місцезнаходженням.

Відповідно до п. 3.9. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011, розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

За п. 3.9.1 вище зазначеної постанови Пленуму ВГСУ, особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК. Там же зазначено, що в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Тобто до повноважень господарських судів не віднесено з'ясування фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій.

Враховуючи викладене, господарський суд вважає, що відповідача було належним чином повідомлено про час та місце розгляду справи, проте своїм правом приймати участь в судовому засіданні останній не скористався.

Абзацом 1 п. 3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 визначено, що у випадку нез'явлення в засідання представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи, що ухвали про порушення провадження у справі та про відкладення розгляду справи було надіслано відповідачу за належною адресою, однак повернуто підприємством зв'язку з відмітками "за місцем обслуговування" та "за закінченням терміну зберігання", зважаючи, що явка представника відповідача в судове засідання обов'язковою не визнавалася, клопотань про відкладення розгляду справи та повідомлень суду щодо поважності причин відсутності представника відповідача в судовому засіданні до суду не надходило, при цьому в ухвалах суду від 24.07.2015 та 06.08.2015 (а. с .1, 108) відповідач попереджався, що у випадку неможливості направлення в судове засідання своїх повноважних представників, до дня судового засідання він мав право подати через канцелярію господарського суду витребувані ухвалою документи, тому суд вважає за можливе розглянути спір у відсутності представника відповідача, за наявними у справі матеріалами, згідно зі ст. 75 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

10.11.2014 між публічним акціонерним товариством "Карлівський машинобудівний завод" (позивач/замовник) та приватним підприємством "Карбон-К" (відповідач/перевізник) був укладений договір № 139 на міжнародне перевезення вантажів автомобільним транспортом (далі - договір, а. с. 9 - 12), згідно з п. 1.1 якого перевізник зобов'язався надавати комплекс транспортних послуг по міжнародному перевезенні вантажів автомобільним транспортом, а також експедирування вантажів, а замовник зобов'язався прийняти та оплатити надані послуги.

Умовами договору сторони передбачили, що перевезення вантажів здійснюється на підставі заявок, в яких зазначаються всі необхідні для здійснення перевезення дані. Після отримання заявки, перевізник зобов'язався надіслати замовнику по факту не пізніше 2 годин підтверджуючу заявку (засвідчену підписом уповноваженої особи і печаткою підприємства) та у строки, що обумовлені в заявці, забезпечити подачу замовнику рухомого складу в зазначений в заявці пункт завантаження (п. п. 2.2, 2.5 договору).

Також п. 3.1 договору сторони погодили, що вартість перевезення визначається в кожному окремому випадку згідно з погодженими з замовником розцінками. Погоджена вартість перевезення і строк оплати зазначається в заявці. Замовник може за згодою сторін здійснити передоплату в сумі, визначеною сторонами в заявці, що підтверджена перевізником. Зазначена сума включається в загальну вартість перевезення (п. 2.2 договору).

Матеріалами справи підтверджено, що на виконання умов договору № 139 від 10.11.2014, між сторонами були підписані три заявки на міжнародне перевезення вантажів автомобільним транспортом за маршрутом Італія - Україна (а. с. 13 - 15).

10.11.2014 відповідачем було виставлено позивачу на оплату рахунки-фактури за №№ РФ-10/1, РФ-10/2, РФ-10/3 на суму 30675,00 грн кожний, за №№ РФ-18/1, РФ-18/2, РФ-18/3, РФ-18/4, РФ-25/1, РФ-25/2, РФ-25/3 на суму 30000,00 грн кожний (а. с. 17, 20, 22, 25, 28, 31, 34, 36, 38, 40). Всього на суму 302025,00 грн.

Позивач, на підставі виставлених йому рахунків-фактури, згідно з платіжними дорученнями (а. с. 64 - 77), та у відповідності до умов договору № 139 від 10.11.2014, перерахував на рахунок відповідача 235830,00 грн за транспортно-експедиційні послуги.

Однак відповідач свої зобов'язання щодо своєчасної подачі позивачу рухомого складу для здійснення перевезення, в зазначений в заявках пункт завантаження, не виконав.

З пояснень позивача від 14.09.2015 вих. № 2722 (а. с. 113) вбачається, що з огляду на невиконання відповідачем свого обов'язку щодо подачі транспорту для організації перевезення вантажу, позивач уклав договори перевезення з іншими контрагентами, а також звернувся з цим позовом до суду з вимогою про повернення з відповідача суми попередньої оплати за перевезення у розмірі 235830,00 грн.

Оцінивши всі встановлені обставини справи в їх сукупності згідно з поданих до справи доказів, господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову з огляду на таке.

Відповідно до ст. 193 ГПК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується зі ст.ст. 525, 526 ЦК України відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема з договорів, інших правочинів та інших юридичних фактів.

Так, згідно з матеріалів справи між сторонами виникли відносини по перевезенню вантажу автомобільним транспортом, на підставі укладеного між ними договору № 139 від 10.11.2014 та погоджених заявок.

Приписами ч. 1 ст. 917 ЦК України передбачено, що перевізник зобов'язаний надати транспортні засоби під завантаження у строк, встановлений договором.

Заявкою № 1 до договору № 139 від 10.11.2014 сторони погодили, що перевізник має подати автомобіль під завантаження вантажу 11.11.2014 (а. с. 13). Відповідно до заявок № 2 і 3 до договору № 139 від 10.11.2014, датою прибуття рухомого складу під завантаження товару визначено 18-19.11.2014 та 24-25.11.2014 відповідно (а. с. 14, 15).

Умовами п. 4.5 договору передбачено відповідальність за неподачу транспортних засобів в пункт завантаження більш як на 6 годин з моменту, що зазначений в заявці.

Відтак, згідно умов договору за порушення вище вказаного зобов'язання перевізник має сплатити замовнику штраф у розмірі: при міжнародних перевезеннях - 800,00 грн, при міжміських перевезеннях - 400,00 грн.

Слід зазначити, що пунктом 7.1 договору сторони визначили дату закінчення строку дії договору - до 31.12.2015.

Частиною 1 ст. 615 ЦК України передбачена відповідальність сторони у разі порушення нею свого зобов'язання, коли інша сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом.

Пунктом 7.2 договору встановлено лише, що договір може бути достроково розірваний за згодою сторін.

27.08.2015, під час розгляду цієї справи, позивачем як замовником послуги було направлено на адресу відповідача лист з відмовою від договору № 139 від 10.11.2014, у зв'язку з фактичним ненаданням відповідачем обумовлених договором послуг перевезення (а. с. 115, 116).

Враховуючи вищевикладені норми законодавства та умови договору, суд дійшов висновку, що оскільки станом на день пред'явлення позову до суду та прийняття рішення у справі позивачем не надано доказів погодження відповідача щодо дострокового розірвання договору № 139 від 10.11.2014, останній є чинним, як і зобов'язання перевізника, передбачені п. 2.5 договору, щодо подачі рухомого складу для здійснення автомобільних перевезень.

Отже, вимога позивача про повернення суми попередньої оплати у розмірі 235830,00 грн є передчасною, оскільки у відповідача існує право виконати свій обов'язок перед позивачем до закінчення строку дії договору чи його розірвання у встановленому договором чи законом порядку.

Відповідно до статей 33 та 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень належними та допустимими у справі доказами; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За вказаних обставин, суд дійшов висновку, що позов необґрунтований, тому у його задоволенні слід відмовити.

Судові витрати стягненню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 21.09.15

Суддя Прядко О.В.

Віддрукувати:

1 - в справу, 2 - позивачу,

3 - відповідачу - рек. з повід.