ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" вересня 2015 р. Справа № 920/668/15

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Істоміна О.А., суддя Гончар Т.В., суддя, Гребенюк Н.В.

при секретарі Цвірі Д.М.

за участю представників сторін:

позивача - Литвиненко Н.О., довіреність № 12 від 05.01.2012

відповідача - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Комунального підприємства "Міськводоканал" Сумської міської ради (вх. № 3968 С/3) на рішення господарського суду Сумської області від 30.06.15 р. у справі № 920/668/15

за позовом Комунального підприємства "Міськводоканал" Сумської міської ради

до Сумського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України про визнання незаконним рішення

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Комунальне підприємство "Міськводоканал" Сумської міської ради, звернувся до господарського суду з позовною заявою про визнання недійсним рішення адміністративної колегії Сумського обласного територіального відділення від 19.03.2015 року № 13 «Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу».

Рішенням господарського суду Сумської області від 30.06.15 р. по справі № 920/668/15 (суддя Левченко П.І.) в позові відмовлено.

Позивач з рішенням господарського суду Сумської області не погодився, звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення господарського суду Сумської області від 30.06.15 р. по справі № 920/668/15 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги Комунального підприємства «Міськводоканал» Сумської міської ради, м. Суми визнавши недійсним рішення Сумського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 19.03.15 р. № 13. Стягнути з Сумського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України на користь Комунального підприємства «Міськводоканал» Сумської міської ради витрати на оплату судового збору за подання апеляційної скарги.

В обґрунтування апеляційної скарги заявник зазначає, що КП Міськводоканал» Сумської міської ради правомірно застосовано Правила користування системами комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 27.06.2008 року № 190, коло осіб на думку позивача, на яких Правила № 190 поширюють свою дію цими суб'єктами не обмежується, оскільки відповідно до пункту 1.2 Правил № 190 терміни вживаються в них у значенні, наведеному в Законі України «Про житлово-комунальні послуги», а у значенні цього Закону споживачами є фізичні (не лише суб'єкти підприємницької діяльності) та юридичні особи, які отримують або мають намір отримати житлово-комунальні послуги. Тому позивач вважає правомірною вимогу до споживачів фізичних осіб, що звертаються для отримання технічних умов на приєднання належних їм житлових будинків до інженерних централізованого водопостачання встановлення вузла обліку спожитої води на межі балансової належності мереж виробника та споживача.

Відповідач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому спростовує наведені позивачем доводи, заперечує повністю вимоги, викладені в апеляційній скарзі, вважає рішення господарського суду Сумської області від 30.06.2015 законним та прийнятим за умов повного дотримання норм матеріального та процесуального права. Просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, оскаржуване рішення без змін.

02.09.2015 відповідач звернувся до суду з клопотанням про відкладення розгляду справи в зв'язку з неможливістю прийняти участь у судовому засіданні представника територіального відділення, який супроводжує відповідну справу в суді.

Колегія суддів залишає надане відповідачем клопотання без задоволення, оскільки відповідач був не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою-четвертою статті 28 ГПК, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами.

Згідно з п. 3.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.11 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» неявка у судове засідання однієї із сторін, належним чином повідомленої про час та місце цього засідання, не перешкоджає такому переходові до розгляду позовних вимог, якщо у господарського суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, передбачені ч. 1 ст. 77 ГПК України.

Оскільки, всі учасники судового процесу були належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги, проте відповідач не скористався своїми правами, передбаченими статтею 22 ГПК України та виходячи з того, що явка сторін не визнавалася обов'язковою судом, а участь в засіданні суду (як і інші права, передбачені статті 22 ГПК України) є правом, а не обов'язком сторони, колегія суддів вважає можливим розглянути апеляційну скаргу по суті в судовому засіданні 09.09.2015 року за відсутності представника відповідача за наявними у справі матеріалами.

Перевіривши повноту встановлення судом обставин справи та докази по справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку та доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених ст. 101 ГПК України, заслухавши уповноважених представника позивача, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, виходячи з наступного.

Як свідчать матеріали справи, рішенням адміністративної колегії Сумського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 19.30.2015 № 13 у справі № 02-06/62-2014:

1) визнано, що відповідно до частини 1 статті 12 Закону України «Про захист економічної конкуренції» позивач є суб'єктом господарювання, що займав монопольне становище на ринку послуг з підготовки та видачі технічних умов на приєднання до інженерних мереж водопостачання у територіальних (географічних) межах м. Суми, де розташовані діючі місцеві (локальні) мережі підприємства позивача у 2014 році та січні-лютому 2015 року;

2) визнано дії позивача, які полягають у неправомірній вимозі до споживачів-фізичних осіб, що звертаються до позивача для отримання технічних умов на приєднання належних їм житлових будинків до інженерних мереж централізованого водопостачання встановлення вузла обліку спожитої води на межі балансової належності мереж виробника та споживача, тобто у колодязі мережі централізованого водопостачання порушенням, передбаченим пунктом 2 статті 50 та пунктом 1 частини другої статті 13 Закону України «Про захист економічної конкуренції», у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку послуг з підготовки та видачі технічних умов на приєднання до інженерних мереж водопостачання у територіальних (географічних) межах м. Суми, де розташовані діючі місцеві (локальні) мережі позивача, шляхом встановлення таких умов реалізації товару, які неможливо було б встановити за умов існування значної конкуренції на ринку;

3) зобов'язано позивача у місячний строк з моменту одержання рішення припинити порушення законодавства про захист економічної конкуренції, зазначене у пункті 2 резолютивної частини цього рішення, шляхом скасування вимоги до споживачів - фізичних осіб, що звертаються до позивача для отримання технічних умов на приєднання належних їм житлових будинків до інженерних мереж централізованого водопостачання, встановлення вузла обліку спожитої води на межі балансової належності мереж виробника та споживача, тобто у колодязі мережі централізованого водопостачання;

4) зобов'язано позивача у місячний строк з моменту одержання рішення усунути наслідки порушення, зазначеного у пункті 2 резолютивної частини цього рішення, шляхом внесення змін до виданих фізичним особам, але не реалізованих технічних умов на приєднання належних їм житлових будинків до інженерних мереж централізованого водопостачання, шляхом виключення вимоги встановлення вузла обліку спожитої води на межі балансової належності мереж виробника та споживача, тобто у колодязі мережі централізованого водопостачання;

Відповідно до статті 52 Закону України «Про захист економічної конкуренції», за вчинене порушення законодавства про захист економічної конкуренції, зазначене у пункті 1 резолютивної частини рішення № 60 від 30.12.2014 року, на позивача накладено штраф у розмірі 34000,00 грн. (пункт 5 резолютивної частини рішення № 60 від 30.12.2014) штраф у розмірі 34 000,00 (тридцять чотири тисячі) гривень.

Позивач не погодився з прийнятим рішенням з підстав його невідповідності вимогам законодавства та оскаржив до господарського суду у строк, встановлений ст. 60 Закону України «Про захист економічної конкуренції».

Так, позивач вважає, що відповідачем під час розгляду справи № 02-06/62-2014 та прийнятті оскаржуваного рішення неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи; висновки, викладені у рішенні, не відповідають обставинам справи; має місце порушення застосування норм матеріального права.

Як зазначає позивач, відповідно до частини другої пункту 1.1 Правил користування системами комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 27.06.2008 року № 190 (далі - Правила № 190), є обов'язковими для всіх юридичних осіб незалежно від форм власності і підпорядкування та фізичних осіб-підприємців, що мають у власності, господарському віданні або оперативному управлінні об'єкти, системи водопостачання та водовідведення, які безпосередньо приєднані до систем централізованого комунального водопостачання та водовідведення і з якими виробником укладено договір на отримання питної води, скидання стічних вод. Але, коло осіб на думку позивача, на яких Правила № 190 поширюють свою дію цими суб'єктами не обмежується, оскільки відповідно до пункту 1.2 Правил № 190 терміни вживаються в них у значенні, наведеному в Законі України «Про житлово-комунальні послуги», а у значенні цього Закону споживачами є фізичні (не лише суб'єкти підприємницької діяльності) та юридичні особи, які отримують або мають намір отримати житлово-комунальні послуги.

Згідно п. 5.2 Правил вузли обліку повинні розташовуватись на мережі споживача, як правило, на межі балансової належності мереж виробника та споживача, або за згодою виробника в приміщеннях, розташованих безпосередньо за зовнішньою стіною будівлі в місці входу водопровідного вводу.

Таким чином, на думку позивача, визначені Правила поширюються на споживачів-фізичних осіб, що приєдналися до системи централізованого комунального водопостачання та водовідведення, а тому позивач вважає застосування п. 5.2 Правил при висуванні вимог щодо встановлення вузлів обліку правомірним.

Крім того, позивач в обґрунтування своєї позиції по справі посилається на Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630.

Враховуючи виладене, позивач вважає правомірною вимогу до споживачів фізичних осіб, що звертаються для отримання технічних умов на приєднання належних їм житлових будинків до інженерних централізованого водопостачання встановлення вузла обліку спожитої води на межі балансової належності мереж виробника та споживача.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходячи з аналізу Правил користування системами комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 27.06.2008 року № 190 ст.ст. 24, 51 ЦК України, дійшов висновку про те, що обґрунтування позивачем своєї вимоги є безпідставним, оскільки норми Правил № 190 не поширюються на відносини між позивачем та споживачем (фізичною особою). Отже, посилання позивача на положення пункту 5.2 Правил № 190 під час висування вимог щодо встановлення вузлів обліку на межі балансової належності мереж виробника та споживача, тобто у колодязі мережі централізованого водопостачання, при підключенні фізичними особам належних їм житлових будинків до мережі централізованої водопостачання є безпідставним. Судом першої інстанції встановлено, що в оспорюваному рішенні відповідачем з'ясовано усі обставини, які мають значення для справи та підтверджені належними і допустимими доказами, а висновки щодо кваліфікації дій позивача повністю відповідають фактичним обставинам справи і зроблені в результаті правильного застосування норм матеріального і процесуального права.

З даним висновками повністю погоджується колегія суддів, оскільки судом першої інстанції використано у повному обсязі свої повноваження, передбачені процесуальним законом щодо повного та всебічного з'ясування обставин справи, пов'язаних з предметом доказування у даній справі, а висновки, викладені в рішенні узгоджуються з приписами норм чинного законодавства, які в даному випадку регулюють спірні правовідносини, що призвело до прийняття правомірного рішення.

Повторно переглядаючи дану справу, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно з ст. 3 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" основним завданням названого Комітету є участь у формуванні та реалізації конкурентної політики в частині, зокрема, здійснення державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції на засадах рівності суб'єктів господарювання перед законом та пріоритету прав споживачів, запобігання, виявлення і припинення порушень законодавства про захист економічної конкуренції.

Для реалізації завдань, покладених на Антимонопольний комітет України, в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві і Севастополі утворюються територіальні відділення Антимонопольного комітету України, повноваження яких визначаються названим Комітетом у межах його компетенції. Повноваження територіальних відділень Антимонопольного комітету України визначаються цим Законом, іншими актами законодавства (частини перша і друга статті 12 Закону України "Про Антимонопольний комітет України").

Відповідно до статей 121, 14 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" адміністративна колегія територіального відділення Антимонопольного комітету України приймає рішення від імені територіального відділення Антимонопольного комітету України; адміністративна колегія територіального відділення Антимонопольного комітету України має, зокрема, повноваження проводити дослідження ринку, визначати межі товарного ринку, а також становище, в тому числі монопольне (домінуюче), суб'єктів господарювання на цьому ринку та приймати відповідні рішення (розпорядження).

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 13 Закону України "Про захист економічної конкуренції" зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку є дії чи бездіяльність суб'єкта господарювання, що займає монопольне (домінуюче) становище на ринку, що призвели або можуть призвести до недопущення, усунення чи обмеження конкуренції, або ущемлення прав інших суб'єктів господарювання чи споживачів.

Згідно статті 5 Закону України "Про природні монополії" суб'єкти, що здійснюють діяльність у сфері централізованого водопостачання та водовідведення, є суб'єктами природних монополій в Україні.

Як зазначено в оскаржуваному рішенні відповідачем (і не оспорюється позивачем), КП "Міськводоканал" Сумської міської ради відповідно до положень чинного законодавства є суб'єктом природної монополії на досліджуваних ринках (його частка на досліджуваних ринках складає сто відсотків).

Так, згідно п. 2 резолютивної частини рішення № 13 дії КП "Міськводоканал" Сумської міської ради, які полягають у неправомірній вимозі до споживачів-фізичних осіб, що звертаються до КП "Міськводоканал" Сумської міської ради для отримання технічних умов на приєднання належних їм житлових будинків до інженерних мереж централізованого водопостачання встановлення вузла обліку спожитої води на межі балансової належності мереж виробника та споживача, тобто у колодязі мережі централізованого водопостачання порушенням, передбаченим пунктом 2 статті 50 та пунктом 1 частини 2 статті 13 Закону України «Про захист економічної конкуренції», у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку послуг з підготовки та видачі технічних умов на приєднання до інженерних мереж водопостачання у територіальних (географічних) межах м. Суми, де розташовані діючі місцеві (локальні) мережі Підприємства, шляхом встановлення таких умов реалізації товару, які неможливо було б встановити за умов існування значної конкуренції на ринку.

КП «Міськводоканал» СМР вважає, що правомірно керується нормами Правил користування системами комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 27.06.2008 №190 (далі - Правила № 190) у відносинах із споживачами, які не є суб 'єктами підприємницької діяльності.

Проте, відповідно до абзацу другого пункту 1.1. Правил № 190, останні є обов'язковими для всіх юридичних осіб незалежно від форм власності і підпорядкування та фізичних осіб-підприємців, що мають у власності, господарському віданні або оперативному управлінні об'єкти, системи водопостачання та водовідведення, які безпосередньо приєднані до систем централізованого комунального водопостачання та водовідведення і з якими виробником укладено договір на отримання питної води, скидання стічних вод.

Відповідно до статті 24 Цивільного кодексу України, людина як учасник цивільних відносин вважається фізичною особою. Натомість згідно частини другої статті 50 цього ж Кодексу, фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом.

Статтею 51 Цивільного кодексу України встановлено, що до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Отже, наведені норми не поширюють дію Правил № 190 на відносини між фізичними особами, які не зареєстровані у встановленому порядку як суб'єкти підприємницької діяльності.

На думку колегії суддів, позивач необґрунтовано розширює тлумачення змісту Правил № 190, зазначаючи, що згідно пункту 1.2. інші терміни вживаються у значенні, наведеному у Законі України «Про житлово-комунальні послуги» та посилається на визначення у Законі України «Про житлово-комунальні послуги» поняття «споживач». Проте, у пункті 1.1. Правил термін «споживач» взагалі не використовується, що унеможливлює розширення кола осіб, на правовідносини за участю яких поширюється цей нормативно-правовий акт.

Відповідно до пункту 1 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630 (далі - Правила № 630), ці правила регулюють відносини між суб'єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг, і фізичною та юридичною особою, яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. Необхідність застосування цього нормативно-правового акту у спірних правовідносинах не заперечується і позивачем у поданій ним до суду позовній заяві.

Пунктом 9 Правил № 630 встановлено, що у квартирі (будинку садибного типу) роботи з установлення засобів обліку води і теплової енергії проводяться спеціалізованою організацією, виконавцем, виробником чи постачальником за рахунок коштів споживача. Квартирні засоби обліку беруться виконавцем на абонентський облік. Періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) квартирних засобів обліку проводяться за рахунок виконавця. Наведена норма визначає місцем розташування засобів обліку води внутрішнє приміщення будинку (квартира чи будинок садибного типу) і жодним чином не пов'язує його із точками розподілу.

Згідно з пунктом 10 Правил № 630, оплата послуг за показаннями квартирних засобів обліку провадиться лише у разі здійснення обліку в усіх точках розбору холодної та гарячої води у квартирі незалежно від наявності засобів обліку на вводах у багатоквартирний будинок. При цьому, точка розбору - це місце розташування водорозбірних кранів або змішувачів холодної та гарячої води у квартирі (будинку садибного типу). Відтак, встановлення засобу обліку води, показання якого використовуватимуться при розрахунках між виконавцем і споживачем, за межами будинку садибного типу нормативно-правовими актами не вимагається. Єдиною умовою є здійснення обліку води в усіх місцях розташування водорозбірних кранів або змішувачів холодної та гарячої води.

Посилання позивача на пункт 22 Типового договору, згідно з яким точками розподілу, в яких здійснюється передача послуг від виконавця споживачеві у будинку садибного типу є місце підключення відповідної інженерної мережі будинку до мережі виконавця, не може братися до уваги з огляду на підміну поняття «місце встановлення засобу обліку води» (у будинку садибного типу) терміном «місце передачі послуг» (підключення інженерної мережі до мережі виконавця за межами будинку).

Так, за результатами розгляду заяви гр. Матюхи Г.І. від 10.09.2014 року відповідачем було встановлено, що заявнику були видані позивачем технічні умови на приєднання квартири № 1 житлового будинку № 4 по пров. Веретинівському до централізованої системи водопостачання міста Суми від 15.05.2014 року № 19/3218 (далі - Технічні умови).

Пунктом 8 Технічних умов передбачена вимога обладнати водопровідний ввод в місці врізки водомірного вузла лічильником холодної води типу «мокрохід» класу В розрахункового діаметру.

У відповідь на звернення гр. Матюхи Г.І. (зокрема лист від 07.07.2014 року б/н) щодо зміни місця розташування лічильника холодної води з колодязя, в якому знаходиться місце врізки водопровідного вводу до мережі централізованого водопостачання, на місце входу водопровідного вводу в приміщенні, що належить гр. Матюсі Г.І., позивач повідомив, що Технічні умови залишені без змін (листи від 11.08.2014 року за № 19/5634, від 03.09.2014 року за № 9/6294).

За поясненням позивача (листи від 16.10.2014 року № 22/8609 та від 04.11.2014 року № 19/9326), підставою для включення до технічних умов вимог щодо встановлення лічильника на межі балансової належності мереж водопостачання (в місці врізки) водомірного вузла типу «мокрохід» класу «В» є положення пункту 5.2 Правил № 190, яким передбачено, що вузли обліку повинні розташовуватись на мережі споживача, як правило, на межі балансової належності мереж виробника та споживача, або за згодою виробника в приміщеннях, розташованих безпосередньо за зовнішньою стіною будівлі в місці входу водопровідного вводу.

Проте, таке обґрунтування позивачем своєї вимоги є безпідставним, оскільки норми Правил № 190 не поширюються на відносини між Позивачем та гр. Матюхою Г.І. (фізичною особою). Отже, посилання позивача на положення пункту 5.2 Правил № 190 під час висування вимог щодо встановлення вузлів обліку на межі балансової належності мереж виробника та споживача, тобто у колодязі мережі централізованого водопостачання, при підключенні фізичними особам належних їм житлових будинків до мережі централізованої водопостачання є безпідставним.

Листом від 25.11.2014 року № 01-20/2557 адміністративною колегією територіального відділення відповідача було надано позивачеві рекомендації про припинення дій, що містять ознаки порушення законодавства про захист економічної конкуренції. Проте, листом від 05.12.2014 року № 19/0680 позивач повідомив територіальне відділення про те, що вважає свої дій правомірними. У зв'язку з невиконанням рекомендацій розпорядженням адміністративної колегії відповідача від 16.12.2014 року № 96 було розпочато розгляд справи № 02-06/62-2014.

У ході розгляду зазначеної справи відповідачем з'ясовано, що аналогічні вимоги встановлено й щодо інших споживачів - фізичних осіб, що підтверджується листом позивача від 04.11.2014 року за № 19/9326.

Відповідно до інформації, наданої позивачем кількість приладів обліку спожитої води споживачами-фізичними особами, що проживають у приватному секторі встановлених:

- на межі балансової належності мереж КП «Міськводоканал» СМР та споживачів-фізичних осіб (в місці врізки споживача до міської системи водопостачання), тобто у колодязі мережі централізованої водопостачання складає 260 шт.,

- у належних їм приміщеннях, розташованих безпосередньо за зовнішньою стіною будівлі споживачів-фізичних осіб, в місці входу водопровідного вводу складає 12832 шт.

Відносини у сфері надання послуг з підготовки та видачі технічних умов на приєднання до інженерних мереж водопостачання та водовідведення регулюються, зокрема Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності», Законом України «Про питну воду та питне водопостачання», наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 05.07.1995 року № 30 «Про затвердження Правил технічної експлуатації систем водопостачання та каналізації населених пунктів України» (далі - Правила № 30) та іншими нормативно-правовими актами.

Вимоги пункту 5.2.8 Правил № 30 передбачають, що очищення колодязів від осадів та спускання у колодязь обслуговуючого персоналу повинні виконуватися з дотриманням правил техніки безпеки бригадою у складі не менше трьох чоловік під наглядом особи, що відповідає за експлуатацію водозабірних споруд.

Враховуючи вимоги пункту 5.2.8 Правил № 30, споживачі - фізичні особи втрачають можливість здійснення контролю за цілісністю вузла обліку та пломб, що відповідно до пункту 30 Правил № 630 входить до обов'язків споживача. Відтак, у разі пошкодження вузла обліку та пломб негативним для споживача наслідком може бути нарахування необґрунтованої плати за послуги з централізованого постачання холодної води.

З вищенаведених обставин випливає, що під час прийняття оспорюваного позивачем рішення відповідачем було з'ясовано усі обставини, які мають значення для справи.

Так, в ході проведення засідання адміністративної колегії територіального відділення позивачем було зазначено, що дворова мережа водопостачання житлового будинку гр. Осіпова К.І., розташованого за адресою м. Суми, вул. Шишкарівська, 67/1 обладнана водорозбірною колонкою. У підтвердження зазначеного позивачем надано схему водопостачання належного гр. Осіпову К.І. житлового будинку (лист № 19/2560 від 18.03.2015 року). Таким чином, розбір питної води може здійснюватись гр. Осіповим К.І., як у власному житловому будинку, так і через вищезазначену водорозбірну колонку.

У даному випадку відповідачем встановлено, що вимога позивача щодо встановлення гр. Осіповим К.І. вузлу обліку спожитої води у колодязі мережі централізованого водопостачання зумовлена необхідністю контролю за обсягами спожитої останнім води, як через водопровідне обладнання встановлене у будинку, так і через водорозбірну колонку.

Разом з тим, у рішенні № 13 від 19.03.2015 року наголошується, що у разі демонтажу водорозбірної колонки гр. Осіпов К.І. має право на встановлення вузла обліку спожитої води в приміщені, розміщеному безпосередньо за зовнішньою стіною належного йому житлового будинку в місці входу водопровідного вводу.

Відповідно до статті 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

З урахуванням викладеного, беручи до уваги підстави заявленого позову, норми 59 Закону України «Про захист економічної конкуренції», яка визначає підстави для зміни, скасування чи визнання недійсними рішень органів Антимонопольного комітету України, суд апеляційної інстанції, дослідивши зміст рішення АМК та перевіривши обставини вчинення товариством згаданих дій, дійшов висновку, що адміністративною колегією Сумського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету за результатами розгляду матеріалів справи № 02-06/62-2014 про порушення законодавства про захист економічної конкуренції з боку КП «Міськводоканал» Сумської міської ради, 19.03.2015 було винесено правомірне рішення № 13 та підстави для визнання його недійсними відсутні.

Відповідно до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

З урахуванням викладених обставин, колегія суддів зазначає, що позивач ні під час вирішення спору у господарському суді Сумської області, ні під час розгляду його апеляційної скарги не надав належного матеріального доказу обґрунтованості та правомірності викладених вимог. Наведені ним в апеляційній скарзі доводи про порушення судом норм матеріального та процесуального права нічим не обґрунтовані та не узгоджуються з наявними у справі матеріалами, його позиція не підтверджена належними та допустимими доказами. Тому вимоги позивача, що зазначені в апеляційній скарзі, не підлягають задоволенню, а наведені на їх підтвердження доводи не можуть бути прийнятими до уваги колегією суддів в якості підстав для скасування прийнятого у даній справі рішення господарського суду Сумської області від 30.06.2015 року.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 32-34, 43, 99, 101, 102, п. 1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства "Міськводоканал" Сумської міської ради залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Сумської області від 30.06.2015 року у справі № 920/668/15 залишити без змін.

Постанова набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом 20-ти днів.

Повний текст постанови складено та підписано 14 вересня 2015 року

Головуючий суддя Істоміна О.А.

Суддя Гончар Т. В.

Суддя Гребенюк Н. В.