РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.09.2015Справа №910/18645/15

За позовом Приватного підприємства «РОС»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Маркетстіл»

про стягнення 163 171, 56 грн.

Суддя Пригунова А.Б.

Представники: не з'явились

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне підприємство «РОС» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Маркетстіл» про стягнення грошових коштів у розмірі 150 122, 10 грн., 3 % річних за користування чужими коштами та пені у розмірі за прострочення грошового зобов'язання у загальному розмірі 13 049, 46 грн. Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором поставки № АП-0454 від 03.06.2015 р. щодо поставки металопрокату.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.07.2015 р. порушено провадження у справі № 910/18645/15 призначено до розгляду у судовому засіданні на 10.08.2015 р. за участю представників сторін, яких зобов'язано надати суду певні документи.

Розгляд справи переносився в порядку ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

У процесі розгляду справи позивач подав письмові пояснення по справі, у яких відзначає, що оскільки збитки кредитора визначається з урахуванням ринкових цін, позивач застосував для розрахунку суми збитків депозитні ставки по банківським установам на час невиконання зобов'язань відповідачем.

У дане судове засідання представники сторін не з'явились.

Відповідно до ст. 82 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих позивачем, оригінали яких оглянуто у судовому засіданні.

У судовому засіданні 07.09.2015 р. на підставі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

03.06.2015 р. між Приватним підприємством «РОС» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Маркетстіл» укладено договір поставки № АП-0454, за умовами якого відповідач зобов'язався передати, а позивач - прийняти та оплатити металопрокат, асортимент, кількість та ціна якого вказані у специфікаціях, що є невід'ємними частинами договору.

Відповідно до п. 3.4. договору оплата всієї вартості товару, здійснюється шляхом 100 % передоплати шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок відповідача протягом 2-х банківських днів з моменту виставлення рахунку. Оплата свідчить про згоду позивача із характеристиками товару, вказаними відповідачем у рахунку-фактурі.

Відповідно до п. 4.2. договору поставка товару здійснюється протягом 10-ти робочих днів після передоплати.

Згідно з п. 7.3. договору у випадку порушення відповідачем строків постачання товару, останній на вимогу позивача сплачує неустойку у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період прострочення від вартості товару, який не поставлено вчасно, за кожен день прострочення.

Договір, відповідно до п. 10.1., вступає в силу з моменту його підписання обома сторонами і діє до 31.12.2016 р., а в частині взаєморозрахунків - до повного розрахунку між сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем перераховано на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Маркетстіл» грошові кошти у сумі 150 122, 10 грн. у якості попередньої оплати за договором № АП-0454 від 03.06.2015 р., що підтверджується платіжними дорученнями № 102 від 12.05.2015 р. та № 129 від 04.06.2015 р., які містяться в матеріалах справи.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач стверджує, що відповідачем допущено порушення зобов'язань за договором № АП-0454 від 03.06.2015 р. в частині поставки товару, у зв'язку з чим Приватним підприємством «РОС» заявлено вимоги про стягнення сплачених грошових коштів у розмірі 150 122, 10 грн.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд відзначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

За приписами ст. 693 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу. На суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати. Договором може бути встановлений обов'язок продавця сплачувати проценти на суму попередньої оплати від дня одержання цієї суми від покупця.

Договором, відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться і в Господарському кодексі України. Так, відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договорів, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Тож, в силу положень Цивільного кодексу України договірні зобов'язання є обов'язковими для виконання сторонами у порядку та у строк, визначений відповідним договором, або законом.

Виходячи з умов договору № АП-0454 від 03.06.2015 р., відповідач зобов'язаний був здійснити поставку оплаченого Приватним підприємством «РОС» товару, не пізніше 18.06.2015 р.

За приписами ст.ст. 3, 629 Цивільного кодексу України цивільне законодавство ґрунтується на принципах справедливості, добросовісності та розумності та передбачає обов'язковість виконання договірних зобов'язань.

Відповідно до ч. 1 ст. 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

При цьому, відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Статтею 4-3 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідач заявлені до нього не спростував, доказів виконання зобов'язань за договором № АП-0454 від 03.06.2015 р. не надав, обставин щодо об'єктивних причин неможливості його виконання не навів.

Виходячи з аналізу положень ст. 693 Цивільного кодексу України умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов'язання зі своєчасного передання товару покупцю. А у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати. Тобто, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця.

При цьому, оскільки законом не визначено форму пред'явлення такої вимоги покупця, останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред'явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі - формі позову.

Обмеження заявника в праві на судовий захист шляхом відмови у задоволенні позову за відсутності доказів попереднього їх звернення до продавця з вимогами, оформленими в інший спосіб, ніж позов (відмінними від нього), фактично буде призводити до порушення принципів верховенства права, доступності судового захисту, суперечити положенням ч. 2 ст. 124 Конституції України та позиції Конституційного Суду України, викладений у рішенні від 09.07.2002 р. № 15-рп/2002 у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень ч. 2 ст. 124 Конституції України (справа про досудове врегулювання спорів), згідно з якою вирішення правових спорів у межах досудових процедур є правом, а не обов'язком особи, яка потребує такого захисту.

Аналогічна правова позиція викладена також у постанові Верховного Суду України № 3-127гс11 від 28.11.2011 р.

Таким чином, приймаючи до уваги, що за приписами ст.ст. 4-3, 33. 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, суть якого полягає у обґрунтуванні сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, своїх вимог і заперечень поданими суду доказами, які господарський суд оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, оскільки наявними у справі документами підтверджується оплата позивачем вартості товару за договором № АП-0454 від 03.06.2015 р., враховуючи неналежне виконання відповідачем зобов'язань щодо поставки товару, суд дійшов висновку про обґрунтованість позову Приватного підприємства «РОС» в частині стягнення суми попередньої оплати у розмірі 150 122, 10 грн.

Крім того, позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідача 3 % річних за користування чужими коштами та пені у розмірі за прострочення грошового зобов'язання у загальному розмірі 13 049, 46 грн.

При цьому, зі змісту позову вбачається, що заявлена до стягнення пеня становить 9 398, 46 грн., 3 % річних за неповернення грошових коштів становить 469, 93 грн. та 3 181, 07 грн. - відсотки за користування чужими грошовими коштами.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Як визначено ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Тож, оскільки відповідачем допущено порушення договірних зобов'язань щодо поставки товару, враховуючи встановлену договором відповідальність за таке порушення, приймаючи до уваги, що відповідачем не надано суду доказів вжиття ним заходів щодо уникнення прострочення виконання зобов'язань, суд вважає обґрунтованим притягнення відповідача до відповідальності за порушення зобов'язання у вигляді стягнення пені, що за розрахунком позивача становить 9 398, 46 грн.

Розрахунок позивача перевірено судом та встановлено, що заявлені позивачем до стягнення суми не перевищують нараховані судом.

Що ж до вимог позивача про стягнення 3 % річних за прострочення повернення суми попередньої оплати, суд відзначає, що відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В той же час, стягнення суми попередньої оплати не вважається грошовим зобов'язанням у розумінні ст. 625 Цивільного кодексу України, що узгоджується з позицією Верховного Суду України, що викладено у постанові від 15.10.2013 р. у справі № 5011-42/13539-2012 та від 01.07.2015 р. у справі № 910/14120/14/3-357гс15, а відтак - суд відмовляє у задоволенні позову в цій частині.

Стосовно вимоги позивача про стягнення процентів за користування чужими грошовими коштами із розрахунку середньої відсоткової ставки у розмірі 20 % річних з огляду на виплату банківськими установами відсотків в межах 15-27 % річних, суд відзначає, що згідно з ч. 3 ст. 693 Цивільного кодексу України на суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати. Договором може бути встановлений обов'язок продавця сплачувати проценти на суму попередньої оплати від дня одержання цієї суми від покупця.

У відповідності до ч. 2 ст. 536 Цивільного кодексу України розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

В той же час, умовами договору не встановлено обов'язок відповідача сплатити відсотки за користування чужими грошовими коштами та, відповідно не встановлений розмір таких відсотків та, крім того, законодавством не передбачено можливість застосування до договору поставки положень про банківський вклад (депозит), договори поставки і банківського вкладу є різними за своєю правовою природою та регулюють різні види правовідносин, тому нарахування процентів за користування чужими грошовими коштами, виходячи із середньої відсоткової ставки банків по депозитним вкладам, суд визнає необґрунтованим та таким, що не ґрунтується на нормах чинного законодавства України.

Висновки щодо неможливості застосування до договорів поставки положень цивільного законодавства, що регулюють інші за своїм змістом відносини викладені також у постанові Верховного Суду України від 27.12.2010 р. у справі № 3-65гс10.

Виходячи з вищенаведеного, суд дійшов висновку про відмову у позові в частині вимог про стягнення процентів за користування чужими грошовими коштами у розмірі 3 181, 07 грн.

Підсумовуючи вищенаведене, виходячи із заявлених позивачем вимог та наявних у справі доказів, приймаючи до уваги встановлені судом обставини, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Крім того, позивач просив відшкодувати за рахунок відповідача витрати на отримання правової допомоги у сумі 11 000, 00 грн. відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

У відповідності до ч. 4 ст. 28 Господарського процесуального кодексу України повноваження адвоката як представника можуть також посвідчуватися ордером, дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги, або договором. До ордера обов'язково додається витяг з договору, у якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій. Витяг засвідчується підписом сторін договору.

Відповідно до ст. 44 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

За приписами ст. 49 Господарського процесуального кодексу України суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи при відмові в позові покладаються на позивача.

Відповідно до п. 6.3. постанови Пленуму Вищого господарського кодексу України № 7 від 21.02.2013 р. «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною п'ятою статті 49 Господарського процесуального кодексу України. Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от: угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригіналу ордера адвоката, виданого відповідним адвокатським об'єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

Як вбачається з матеріалів справи, 02.07.2105 р. між Пономаренком Юрієм Петровичем та Приватним підприємством «Рос» укладено договір про надання правової допомоги № 73, за умовами якого адвокат зобов'язався надати правову допомогу щодо захисту прав та інтересів позивача в судах, органах державної влади, на підприємствах, в установах, організаціях всіх форм власності та підпорядкування з питання пред'явлення позовних вимог до Товариства з обмеженою відповідальністю «Маркетстіл».

Також позивачем надано копію акту про надання правових послуг від 10.08.2015 р., у якому завчається, що загальна сума гонорару адвоката становить 12 000, 00 грн. та плачена клієнтом, а також копію свідоцтва про право Пономаренка Юрія Петровича на зайняття адвокатською діяльністю.

В той же час, доказів фактичних витрат на послуги адвоката, що пов'язані з розглядом справи № 910/18645/15 (розрахункові документи), або підготовкою до розгляду вказаної справи позивачем суду не надано, у зв'язку з чим суд вважає недоведеним понесення позивачем витрат на оплату послуг адвоката, у зв'язку з чим такі витрати не підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача в порядку ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 32, 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов Приватного підприємства «РОС» задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Маркетстіл» (03680, м. Київ, вул. Сім'ї Сосніних, 3, прим. 1, ), з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання рішення суду, на користь Приватного підприємства «РОС» (65020, м. Одеса, вул. Тираспольська, 27/29, кім. 312, ) грошові кошти у сумі 150 122, 10 (сто п'ятдесят тисяч сто двадцять дві грн. 10 коп.) грн., 9 398, 46 (дев'ять тисяч триста дев'яносто вісім грн. 46 коп.) грн. - пені та 3 190, 41 (три тисячі сто дев'яносто грн. 41 коп.) грн.. - судового збору.

3. В іншій частині у задоволенні позову відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 14.09.2015 р.

Суддя Пригунова А.Б.