РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2015 року Справа №924/678/15

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Дужич С.П.

судді Павлюк І. Ю. ,

судді Демидюк О.О.

при секретарі Баклан Н.С.

за участю представників сторін:

позивача - Мовчанюк Максим Миколайович (довіреність від 22.04.2015 р.)

відповідача - не з'явився

розглянувши апеляційну скаргу відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Городище-Агро" на рішення господарського суду Хмельницької області від 02 липня 2015 року у справі №924/678/15 (суддя Радченя Д.І.)

за позовом Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Урожай"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Городище-Агро"

про стягнення 2 407 269,06 грн. заборгованості та штрафних санкцій

Судом роз'яснено представнику позивача права та обов'язки, передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України. Клопотання про технічну фіксацію судового процесу не поступало, заяв про відвід суддів не надходило.

ВСТАНОВИВ:

02 липня 2015 року, рішенням господарського суду Хмельницької області було задоволено позов СТОВ "Урожай" до ТОВ "Городище-Агро" про стягнення 2407269,06 грн. - заборгованості та штрафних санкцій і стягнуто з відповідача на користь позивача 1593872,00 грн. - основного боргу, 292748,25 грн. - пені, 79693,55 грн. - штрафу, 22532,53 грн. - 3% річних, 418422,73 грн. - інфляційних нарахувань та 48145,39 грн. - судового збору.

Відповідач у своїй апеляційній скарзі просить рішення змінити та зменшити розмір штрафних санкцій, які підлягають до стягнення, не оспорюючи доведені фактичні обставини справи, вважає, що суд не з'ясував усі обставини, які мають значення для правильного вирішення спору та не врахував, що в країні склалась важка економічна ситуація, яка призвела до фінансових проблем підприємства і негативно вплинула на фінансовий стан підприємства, а тому вважає, що штрафні санкції можливо зменшити через відсутність вини товариства у наявності заборгованості.

Позивач у своєму відзиві на апеляційну скаргу вважає дане рішення таким, що прийняте у відповідності до норм матеріального та процесуального права, а апеляційну скаргу необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, оскільки через невиконання відповідачем своїх зобов'язань, він не отримав запланованого прибутку, був позбавлений можливості виконувати власні зобов'язання перед третіми особами, а тому, вважає за необхідне використати передбачений законом спосіб захисту своїх прав та законних інтересів, щодо сплати штрафних санкцій за прострочення виконання грошових зобов'язань.

Також, в матеріалах справи відсутні належні та достатні докази того, що порушення грошових зобов'язань відповідача сталося внаслідок надзвичайної або невідворотної сили чи форс-мажору.

Крім того зазначає, що підприємство відповідача входить до Корпорації "Сварог Вест Груп", на веб-сайті якої наявна інформація від 21 серпня 2015 року про рекордно високі показники врожаю підприємств цієї корпорації та стабільний її фінансовий стан через те, що зерно реалізується за кордон за валюту.

14 серпня 2015 року, ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу було прийнято до провадження та призначено її розгляд на 27 серпня 2015 року.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав доводи викладені у відзиві і просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення господарського суду першої інстанції залишити без змін.

Представник відповідача у судове засідання не прибув, хоча був належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду, на що вказують повідомлення про вручення рекомендованих поштових відправлень. Заяв про відкладення судового засідання не надходило.

Враховуючи вимоги ст.ст. 101, 102 ГПК України про межі та строки перегляду справи в апеляційній інстанції, а також те, що сторони по справі належним чином повідомлені про час і місце розгляду апеляційної скарги, суд вважає за можливе провести судове засідання за відсутності представника відповідача.

Колегія суддів, заслухавши пояснення представника позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши повноту з'ясування та доведеність всіх обставин, що мають значення для справи, дослідивши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права встановила, що:

07 квітня 2014 року, між СТОВ "Урожай", як постачальником, та ТОВ "Городище-Агро", як покупцем, було укладено Договір поставки №14, відповідно до якого, постачальник зобов'язався поставити покупцю насіння сільськогосподарських культур, а покупець прийняти і оплатити товар. (а.с.13-15)

Відповідно до п.5.2. цього Договору, моментом здійснення поставки товару є дата, зазначена в видатковій накладній на товар. Перехід права власності на товар відбувається в момент здійснення поставки.

Відповідно до п.8.3 Договору поставки, у випадку прострочення оплати вартості товару, покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня, за кожний день прострочення.

Крім того, п.8.4. Договору №14, сторони узгодили, що за прострочення оплати вартості товару понад 15 календарних днів, окрім пені, покупець сплачує постачальнику штраф у розмірі 5% від вартості неоплаченого та/або несвоєчасно оплаченого товару.

Відповідно до Додатку №1 до Договору поставки №14, сторони дійшли згоди, що ціна товару може бути збільшена продавцем для кожної партії товару у випадку збільшення офіційного курсу гривні до Євро, діючого на дату виписки рахунку фактури на відповідну партію товару відносно курсу гривні до євро, затвердженого в АТ "Прокредит банк" на дату укладення цього Договору (16,05 грн. за 1 євро).

Також, у вищезазначеному Додатку №1 до Договору поставки №14, сторони дійшли згоди, що ціна Товару, у випадку зміни Комерційного курсу на дату здійснення платежів, підлягає зміні пропорційно до зміни курсу гривні до Євро в АТ "Прокредит банк" на дату проведення розрахунку.

Відповідно до пп.3.1, 3.2. п.3 Додатку №1 до Договору, оплата товару здійснюється на поточний банківський рахунок постачальника в день виписки рахунку:

- 30% від вартості товару - попередня оплата до 08 квітня 2014 року включно;

- 70% від вартості товару - до 01 листопада 2014 року.

11 квітня 2014 року, відповідно до умов Договору, позивач виставив відповідачеві рахунок №30 на 2276960,00 грн. по курсу гривні до Євро станом на 11 квітня 2014 року (19 грн. да 1 євро). (а.с.19)

Відповідач, в порушення обумовленого порядку здійснив передоплату з порушенням термінів у розмірі 683 088,00 грн. двома частинами:

- 11 квітня 2014 року на суму 577 029,60 грн.;

- 18 липня 2014 року на суму 106 058,40 грн., що в загальній сумі дорівнює 30% від вартості товару, зазначеної в рахунку-фактурі №30 від 11 квітня 2014 року.

14 квітня 2015 року, на виконання умов Договору №14, позивач поставив, а відповідач прийняв, за товарною накладною №80 та ТТН №472, товар (насіння кукурудзи SUFAVOR в кількості 303 п.од. та насіння кукурудзи SUSSAN в кількості 553 п.од.) на загальну суму 2 276 960,00 грн. (а.с.16-18)

15 грудня 2014 року, позивач звернувся до відповідача з претензією №396, в якій вимагав погасити борг у розмірі 70% вартості поставленої продукції у розмірі 1716348,48 грн. та сплатити 57555,45 - пені за період з 01 листопада 2014 року по 15 грудня 2014 року і 85817,37 - 5% штрафу за порушення зобов'язання. (а.с.21)

Претензія №396 від 15 грудня 2014 року була залишена відповідачем без відповіді і задоволення.

06 травня 2015 року, СТОВ "Урожай" звернулося до господарського суду Хмельницької області з позовом до ТОВ "Городище-Агро" про стягнення 2 407 269,06 грн. - заборгованості та штрафних санкцій. (а.с.2-6)

02 липня 2015 року, рішенням господарського суду Хмельницької області даний позов було задоволено та стягнуто з відповідача на користь позивача 1593872,00 грн. - основного боргу, 292748,25 грн. - пені, 79693,55 грн. - штрафу, 22532,53 грн. - 3% річних, 418422,73 грн. - інфляційних нарахувань та 48145,39 грн. - судового збору. (а.с.77-79)

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на наступне.

Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання іншою особою.

Захист свого особистого немайнового або майнового права та інтересу в суді кожна особа вправі здійснювати шляхом звернення з позовом, предмет якого або кореспондує із способами захисту, визначеними у ст. 16 ЦК України, договором або іншим законом.

Згідно ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

З матеріалів справи встановлено, що між сторонами було укладено Договір поставки №14, згідно умов якого позивач зобов'язався поставити відповідачу товар на загальну суму 2 276 960,00 грн. по курсу гривні до Євро станом на 11 квітня 2014 року, а останній - прийняти і оплатити його частинами: 30% від вартості - попередня оплата до 08 квітня 2014 року та 70% від вартості - до 01 листопада 2014 року.

З положень ст. 509 ЦК України та ст. 173 ГК України вбачається, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Позивач свої зобов'язання по Договору поставки №14 виконав і передав відповідачу 14 квітня 2015 року, за товарною накладною №80 та товаро-транспортною накладною №472, обумовлений Договором товар (насіння кукурудзи SUFAVOR в кількості 303 п.од. та насіння кукурудзи SUSSAN в кількості 553 п.од.) на загальну суму 2 276 960,00 грн. (а.с.16-18)

Відповідач, прийнявши від позивача зерно кукурудзи і не маючи ніяких претензій до отриманого товару, свої зобов'язання виконав не в повному обсязі, перерахувавши позивачу 11 квітня та 18 липня 2014 року кошти у розмірі 683 088,00 грн., що складає 30% вартості отриманого ним товару і в .

Статтями 525 ЦК та 193 ГК України передбачено, що зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

В матеріалах справи відсутні докази оплати решти вартості отриманого товару у розмірі 1593872,00 грн., що відповідачам не заперечується, а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку про обґрунтованість заявлених у цій частині позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача 1593872,00 грн. заборгованості за поставлене за Договором поставки №14 насіння кукурудзи.

Також, позивач просить стягнути на його користь, нараховані ним до стягнення з відповідача, 22 532,53 грн. - 3% річних за період з 03 листопада 2014 року по 23 квітня 2015 року та 418 422,73 грн. - інфляційних втрат за цей же період прострочення платежу.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки пп.3.1, 3.2. п.3 Додатку №1 до Договору, чітко визначено, що кінцевий строк оплати за поставлений товар 01 листопада 2014 року і стягнення інфляційних втрат та 3% річних є способом захисту майнового права та інтересу позивача шляхом відшкодування його матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, колегія суддів погоджується з періодом нарахування 3% річних та інфляційних втрат проведених позивачем, та здійснивши перерахунок нарахованих позивачем 3% річних та інфляційних втрат (а.с.7-8), апеляційний господарський суд погоджується з місцевим господарським судом про законність та обґрунтованість вимог позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача 22 532,53 грн. - 3% річних та 418 422,73 грн. - інфляційних втрат за період з 03 листопада 2014 року по 23 квітня 2015 року.

Крім того, враховуючи неналежне виконання відповідачем зобов'язань по оплаті поставленого товару, виходячи з умов Договору, позивач просить стягнути з відповідача 292 748,25 грн. - пені за період з 03 листопада 2014 року по 23 квітня 2015 року та 79 693,55 грн. - штрафу.

Згідно п.3 ч.1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною другою ст. 551 ЦК України передбачено, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно ст. ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Нацбанку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Частиною 6 ст. 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Пунктами 8.3. та 8.4. Договору поставки №14 сторони, також, встановили, що у випадку прострочення оплати вартості товару, покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період за який нараховується пеня, за кожний день прострочення, а при простроченні оплати вартості товару понад 15 календарних днів, крім пені, покупець зобов'язаний сплатити постачальнику штраф у у розмірі 5% від вартості неоплаченого та/або несвоєчасно оплаченого товару.

Пунктом 8.7 Договору, сторони узгодили, що за прострочення оплати вартості товару понад 15 календарних днів, окрім пені, передбаченої п.8.3. цього Договору, Покупець зобов'язаний сплатити на користь Постачальника штраф у розмірі 5% від вартості неоплаченого та/або несвоєчасно оплаченого Товару.

Абзацом 2 п.2.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" від 14 грудня 2013 року передбачено, що у випадку застосування поряд з пенею і штрафу, не йдеться про двійне притягнення до відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, тому що відповідальність настає лише один раз - у вигляді сплати неустойки, яка включає у себе і пеню, і штраф як лише форми її сплати.

Так, судова колегія здійснивши перерахунок, нарахованих позивачем, пені та штрафу, встановивши факт прострочення заборгованості відповідачем понад 15 календарних днів (понад 9 місяців), вважає правомірним стягнення з відповідача на користь позивача 292748,25 грн. - пені, 79693,55 грн. - штрафу.

В апеляційній скарзі, відповідач посилається на те, що господарським судом Хмельницької області неповністю з'ясовано обставини, що мають значення для справи та не враховано скрутне економічне становище товариства і відсутність вільних грошових коштів для погашення боргу і, як наслідок, не зменшено розмір штрафних санкцій, проте дані доводи відповідача, колегією суддів оцінюються критично та відхиляються як безпідставні, оскільки ч.3 ст. 551 ЦК України встановлено право, а не обов'язок суду, зменшити розмір неустойки, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника.

Відповідно до п.1 ст. 233 ГК України, суд вправі зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

В пункті 3.17.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26 грудня 2011року, роз'яснено, що вирішуючи питання зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (п.3 ст. 83 ГПК України), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків).

Проте, в матеріалах справи відсутні, а відповідачем не подано у судове засіданні як першої так і апеляційної інстанцій, а також не долучено до апеляційної скарги, будь-яких доказів про скрутний його фінансовий стан та неможливість виконувати, взяті на себе по Договору №14, грошові зобов'язання.

Навпаки, спростовуючи доводи апеляційної скарги, позивач у своєму відзиві наводить інформацію з веб-сайту агропромислової корпорації "Сварог Вест Груп", до якої входить ТОВ "Городище-Агро", про рекордно високі показники врожаю зернових у підприємств корпорації у 2015 році - 63,8 млн. тон та рекордний збут зерна на експорт, що збільшило гривневі доходи виробників.

Отже, відповідач узагалі жодними доказами не підтвердив свою позицію про скрутне економічне становище, а тому місцевий господарський суд підставно відмовив у задоволенні клопотанні відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій, а відсутність вільних грошових коштів у відповідача не може вказувати на тяжкий майновий стан останнього.

Оскільки відсутність вільних грошових коштів у відповідача не можна вважати ані непереборною силою, ані випадком, то посилання відповідача на відсутність вільних коштів та на скрутне економічне становище не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення грошового зобов'язання.

Інші заперечення відповідача, викладені у апеляційній скарзі, також не знайшли свого підтвердження під час її розгляду, а тому відхиляються як необґрунтовані.

Згідно ст.ст. 33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що рішення господарського суду першої інстанції прийняте у відповідності до норм ст. 43 ГПК України із всебічним, повним та об'єктивним дослідженням матеріалів справи в їх сукупності та вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для скасування рішення господарського суду та задоволення вимог апеляційної скарги.

Судові витрати за подачу апеляційної скарги, на підставі ст.ст. 49, 105 ГПК України, у зв'язку з відмовою в її задоволенні, покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 49, 99, 101, 103, 105 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Хмельницької області від 02.07.15 р. у справі №924/678/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Городище-Агро" - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Справу №924/678/15 повернути господарському суду Хмельницької області.

Головуючий суддя Дужич С.П.

Суддя Павлюк І. Ю.

Суддя Демидюк О.О.