ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09.09.2015 Справа № 905/683/15

Господарський суд Донецької області у складі судді Сажневої М.В., розглянувши матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Тіккуріла»
доТовариства з обмеженою відповідальністю «СХІД ВІДБУДОВА»
простягнення 1 117 905,38 грн

за участю представників:

від позивачаНіколаєнко М.В. - представник
від відповідачане з'явились
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд господарського суду Донецької області передані позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Тіккуріла» до Товариства з обмеженою відповідальністю «СХІД ВІДБУДОВА» про стягнення заборгованості у розмірі 789137,71 грн, 3% річних у розмірі 11755,68 грн, інфляційних втрат у розмірі 317384,65 грн.

09.09.2015 позивачем подано до суду заяву про зменшення позовних вимог, в якій позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 788765,10 грн, 3% річних у розмірі 11755,68 грн та інфляційні втрати у розмірі 317384,65 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором купівлі-продажу № 106011 від 27.03.2013 щодо здійснення повної оплати вартості поставленого товару.

Відповідач повноважних представників в судові засідання не направив, відзив на позов не надав, своїм процесуальним правом не скористався.

Місцезнаходженням відповідача є: 87547, Донецька обл., м. Маріуполь, вул. 50 років СРСР, 61, що підтверджується наявними в матеріалах справи документами, в тому числі витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Ухвали суду про порушення провадження у справі та про відкладення розгляду справи направлялись відповідачу за вказаною адресою, що підтверджується матеріали справи.

Згідно із абз. 3 п. 3.9.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач повідомлений про час та місце судового розгляду належним чином, а матеріали справи містять достатні докази для її розгляду по суті.

Оскільки про час та місце судових засідань відповідач був належним чином повідомлений, на підставі ст. 75 Господарського процесуального кодексу України справа може бути розглянута за наявними в ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача, господарський суд Донецької області

В С Т А Н О В И В :

27.03.2013 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Тіккуріла» (постачальник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Практікер Україна» (покупець, відповідач) підписано договір купівлі-продажу № 106011 (далі - Договір).

Як свідчать матеріали справи, Товариство з обмеженою відповідальністю «Практікер Україна» (ідентифікаційний код 33938302) перейменовано у Товариство з обмеженою відповідальністю «СХІД ВІДБУДОВА» (ідентифікаційний код 33938302) (витяги з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців містяться в матеріалах справи).

Згідно з п. 10.1 Договору в редакції Додаткової угоди від 01.02.2014 Договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами. Строк дії Договору необмежений.

У п. 9.1 Договору сторонами погоджено, що Додатки до цього Договору, зокрема, Договір про умови та Загальні умови поставки та надання послуг, вважаються невід'ємними частинами даного Договору.

27.03.2013 між сторонами підписано Договір про умови № 106021 та Загальні умови поставки та надання послуг № 106031 (далі - Загальні умови).

Умовами Договору визначено, що поставки здійснюються до місця прийняття товарів за рахунок постачальника на умовах DDP (п. 3.1).

Відповідно до п. 6.1 Договору ціни, погоджені сторонами на відповідну дату замовлення, є чинними для всіх поставок, додаткових замовлень та подальших поставок впродовж строку дії Договору, крім випадків коли сторони письмово у явно вираженій формі погодяться про застосування нових цін.

Згідно з п. 6.1 Загальних умов ціни, визначені у замовленні та погоджені покупцем та постачальником, є фіксованими і не підлягають зміні (крім випадків, коли сторони домовились про інше). Усі ціни визначаються у гривнях.

На виконання умов Договору у період з 24.06.2014 по 05.12.2014 позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 788765,10 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи належним чином засвідченими копіями видаткових накладних.

Отримання відповідачем товару, зазначеного у видаткових накладних, підтверджується підписом його представника на зазначених накладних.

Частиною другою статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Зобов'язання сторін виникли в порядку статті 11 Цивільного кодексу України з дій юридичних осіб, які в силу загальних начал і змісту цивільного законодавства породжують зазначені права та обов'язки, а укладений між ними правочин за своєю правовою природою є договором поставки та підпадає під правове регулювання норм статей 712, 655-697 Цивільного кодексу України та статей 264-271 Господарського кодексу України.

До виконання господарських договорів застосовується відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, встановлених цим Кодексом, що передбачено приписами другого абзацу пункту першого статті 193 Господарського кодексу України.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України та ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупцю для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з його особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

У статті 692 Цивільного кодексу України зазначено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з п. 5.1 Загальних умов строки оплати (строк платежу) визначається згідно зі ст. 4 Договору про умови і залежно від того, яка з цих подій сталась пізніше, відраховується або з дня передачі товарів за даною Угодою, або з дня отримання усіх необхідних документів щодо поставленого товару головним офісом покупця.

У п. 4 Договору про умови зазначено: строк платежу дійсний з 01.01.2013 - 80 днів з моменту надходження товарів/рахунку.

Судом встановлено, що позивач свої зобов'язання за Договором виконав належним чином, а саме поставив відповідачу товар на загальну суму 788765,10 грн, що підтверджується матеріалами справи.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, відповідач в порушення умов Договору в повному обсязі не здійснив оплату отриманого товару, у зв'язку з чим у відповідача перед позивачем утворилась непогашена заборгованість в сумі 788765,10 грн, зі сплати якої відповідачем допущено прострочення.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідач доказів на спростування обставин, повідомлених позивачем, не надав. Належних доказів погашення заборгованості станом на час вирішення спору відповідачем суду не надано.

Враховуючи викладене, позовні вимоги про стягнення з відповідача основного боргу за отриманий товар у розмірі 788765,10 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Позивач також просить стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 11755,68 грн та інфляційні втрати у розмірі 317384,65 грн.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки факт прострочення відповідачем виконання грошового зобов'язання встановлений судом та по суті відповідачем не спростований, вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат є правомірними.

Перевіривши, здійснений позивачем розрахунок 3% річних, суд визнає його невірним, у зв'язку з наявністю арифметичних помилок.

За здійсненим судом перерахунком розмір 3% річних, що підлягає стягненню з відповідача, становить 11724,46 грн.

В іншій частині вимоги позивача про стягнення 3% річних задоволенню не підлягають, у зв'язку їх з безпідставністю.

За здійсненим судом перерахунком інфляційних втрат в межах періоду визначеного позивачем, розмір інфляційних втрат за прострочення оплати вартості товару є більшим, ніж заявлено позивачем до стягнення.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право виходити за межі позовних вимог, якщо це необхідно для захисту прав і законних інтересів позивачів або третіх осіб з самостійним вимогами на предмет спору і про це є клопотання заінтересованої сторони.

Матеріали справи не містять заяв чи клопотань позивача про зміну (збільшення) розміру позовних вимог.

З огляду на вищезазначене, вимоги про стягнення інфляційних втрат підлягають задоволенню у розмірі 317384,65 грн.

Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

У зв'язку з частковим задоволенням позову, судовий збір відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Крім того, при поданні позову позивачем за платіжним дорученням № 2172 від 04.06.2015 сплачено 22365,57 грн судового збору за розгляд позовних вимог про стягнення 1118278,04 грн.

Під час розгляду справи позивачем 09.09.2015 подано заяву про зменшення позовних вимог, в якій останній просить стягнути з відповідача всього 1117905,38 грн. Вказану заяву прийнято судом.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається в разі зменшення розміру позовних вимог.

У зв'язку зі зменшенням позивачем позовних вимог, судовий збір у розмірі 7,46 грн підлягає поверненню позивачу з Державного бюджету України на підставі п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір».

Позивач також просить суд покласти на відповідача витрати з оплати послуг адвоката у розмірі 11499,75 грн.

Позивачем надано належним чином засвідчені копії договору про надання правової допомоги № 25/05/15 від 25.05.2015, укладеного між позивачем та Адвокатським об'єднанням «Штайєр, Ніколаєнко та партнери» в особі Керуючого партнера - адвоката Ніколаєнка Максима Вадимовича, додатку № 1 до вказаного Договору, Акту прийому-передачі наданих послуг за Договором від 31.05.2015, платіжного доручення № 2209 від 09.06.2015 на суму 11499,75 грн, свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 3032 від 27.09.2007, посвідчення адвоката.

Відповідно до п. 6.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21.02.2013 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» відшкодування витрат, пов'язаних з оплатою послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от: угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригіналу ордера адвоката, виданого відповідним адвокатським об'єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

Пунктом 6.5 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21.02.2013 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» встановлено, що, вирішуючи питання про розподіл сум судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов'язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним порівняно з ціною позову. У зв'язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи.

У визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. Докази, які підтверджують розумність витрат на оплату послуг адвоката, повинна подавати сторона, що вимагає відшкодування таких витрат.

Зменшення позивачем розміру позовних вимог є підставою для повернення йому тільки сплаченої суми судового збору згідно з пунктом 1 частини першої статті 7 Закону (з урахуванням наведеного в підпункті 4.7 пункту 4 цієї постанови); що ж до інших судових витрат, то в такому разі вони у відповідній частині покладаються на позивача (п. 6.6 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21.02.2013).

Враховуючи викладене, з урахуванням ціни позову, складності справи, подання заяви про зменшення позовних вимог, часткового задоволення позову, тощо суд вважає, що витрати позивача на оплату послуг адвоката слід покласти на відповідача в сумі 10000,00 грн.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути Товариства з обмеженою відповідальністю «СХІД ВІДБУДОВА» (87547, Донецька обл., м. Маріуполь, вул. 50 років СРСР, 61, ідентифікаційний код 33938302) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Тіккуріла» (04073, м. Київ, вул. Марка Вовчка, 14, ідентифікаційний код 24726322) заборгованість у розмірі 788765 (сімсот вісімдесят вісім тисяч сімсот шістдесят п'ять) грн 10 коп., інфляційні втрати у розмірі 317384 (триста сімнадцять тисяч триста вісімдесят чотири) грн 65 коп., 3% річних у розмірі 11724 (одинадцять тисяч сімсот двадцять чотири) грн 46 коп., витрати, пов'язані з оплатою послуг адвоката у розмірі 10000 (десять тисяч) грн 00 коп. та судовий збір у розмірі 22355 (двадцять дві тисячі триста п'ятдесят п'ять) грн 87 коп.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Повернути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Тіккуріла» (04073, м. Київ, вул. Марка Вовчка, 14, ідентифікаційний код 24726322) 7 (сім) грн 46 коп. судового збору.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання, оформленого відповідно до ст. 84 Господарського процесуального кодексу України, та може бути оскаржене в порядку та у строки, визначені Господарським процесуальним кодексом України.

Повне рішення складено: 11.09.2015

Суддя М.В. Сажнева