РІШЕННЯ

"09" вересня 2015 р.Справа № 921/509/15-г/15

Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Галамай О.З.

при секретарі судового засідання Сиротюк К.В.

розглянув справу

за позовом Міністерства юстиції України, вул. Городецька, 13, м. Київ, 01001

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Державної казначейської служби України, вул. Бастіонна, 6, м. Київ, 01601

до відповідача ОСОБА_1 акціонерного товариства "Укртелеком", бульвар Т.Шевченка, 18, м. Київ, 01601 в особі ОСОБА_2 філії ОСОБА_1 акціонерного товариства "Укртелеком", вул. В. Чорновола, 1, м. Тернопіль, 46001

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Відділ Державної виконавчої служби Збаразького районного управління юстиції, м.Збараж, Тернопільська область

про відшкодування збитків у розмірі 15 068,40 грн.

В судове засідання з'явились:

від позивача: ОСОБА_3 представник, довіреність № 1-21/2593 від 06.03.15 р.

від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: не з"явився

від відповідача: ОСОБА_4 представник, довіреність № 3251 від 03.11.14 р.

від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_5 представник, посвідчення ТЕ №964

Представникам сторін в судовому засіданні роз'яснено права та обов'язки, передбачені ст. ст. 20, 22, 27 ГПК України.

Запис розгляду судової справи здійснюється за допомогою технічних засобів, а саме: програмно-апаратного комплексу "Документообіг господарського суду".

Для робочого оригіналу звукозапису надано диск CD-R, серійний номер 172 МА 46120.

Суть спору:

На розгляд Господарського суду Тернопільської області Міністерством юстиції України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Державної казначейської служби України подано позов до ОСОБА_2 філії ОСОБА_1 акціонерного товариства "Укртелеком" про відшкодування збитків у розмірі 15 068,40 грн.

Ухвалою суду від 19.05.2015 р. порушено провадження у справі та призначено її до розгляду в судовому засіданні на 03.06.2015 р., в якому оголошувалась перерва до 24.06.2015 р.

В судовому засіданні 24.06.2015 р. суд перейшов до розгляду справи по суті та оглянув оригінали документів, доданих до позовної заяви.

Представники позивача в судовому засіданні 24.06.2015 р. позовні вимоги підтримали повністю з підстав, викладених в позовній заяві та пояснень, наданих в судовому засіданні та підтримали клопотання (вх.№14751), в якому просять здійснити заміну первісного відповідача ОСОБА_2 філії ОСОБА_1 акціонерного товариства "Укртелеком" на належного відповідача ОСОБА_6 акціонерне товариство "Укртелеком" в особі ОСОБА_2 філії ОСОБА_1 акціонерного товариства "Укртелеком" з підстав, викладених в ньому, надаючи при цьому свою згоду. Також через канцелярію суду подали документи, які витребовувались ухвалою суду (вх.№13314 від 03.06.2015р.).

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив щодо позовних вимог з підстав, викладених у запереченнях (вх. №14164 від 17.06.2015 р.). Щодо клопотання позивачів про заміну неналежного відповідача на належного не заперечив.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача в судове засідання не з"явився, вимог ухвали суду не виконав, причин неявки не повідомив.

Ухвалою суду від 24.06.2015р. замінено відповідача у справі № 921/509/15-г/15 ОСОБА_2 філію ОСОБА_1 акціонерного товариства "Укртелеком" на ОСОБА_6 акціонерне товариство "Укртелеком" в особі ОСОБА_2 філії ОСОБА_1 акціонерного товариства "Укртелеком" та відкладено розгляд справи на 22.07.2015р.

В судовому засіданні 22.07.2015р. судом оголошувалась перерва до 25.08.2015р.

Представник позивача в судовому засіданні 25.08.2015 р. позовні вимоги підтримав повністю з підстав, викладених в позовній заяві та пояснень, наданих в судовому засіданні. Також через канцелярію суду подав клопотання (вх. № 18537) про продовження строку розгляду справи в порядку ст. 69 ГПК України на 15 днів та клопотання (вх. № 18540) про залучення в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Відділ Державної виконавчої служби Збаразького районного управління юстиції та про витребування в порядку ст. 38 ГПК України ряду документів по справі.

Відповідач в судове засідання не зявився.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача в судове засідання не з"явився, вимог ухвали суду не виконав, причин неявки не повідомив.

Ухвалою суду від 25.08.2015р. залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Відділ Державної виконавчої служби Збаразького районного управління юстиції та витребувано ряд документів по справі.

Також на задоволення клопотання представника позивача розгляд справи продовжено та відкладено її розгляд на 09.09.2015 р.

Представник позивача в судовому засіданні 09.09.2015 р. позовні вимоги підтримав повністю з підстав, викладених в позовній заяві та письмових поясненнях (вх.№19498 від 09.09.2015р.), в яких зазначає про те, що рішенням Тернопільського міського суду Тернопільської області від 21.10.2002 року у справі за позовом ОСОБА_7 до відповідача ВАТ "Укртелеком" в особі ОСОБА_2 дирекції Центру електрозвязку №4 про виконання договірних зобовязань та відшкодування моральної шкоди позов задоволено частково, зобовязано ВАТ "Укртелеком" в особі ОСОБА_2 дирекції Центру електрозвязку №4 відновити ОСОБА_7 надання послуг електрозвязку за адресою: дачі с. Чернихівці Збаразького району Тернопільської області, згідно з договором №008, що був укладений між сторонами 01.08.97р., в частині позову щодо відшкодування моральної шкоди відмовлено за недоведеністю, яке залишене без змін ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 09.01.2003р. Відповідачем дані рішення суду тривалий час не виконувались, внаслідок чого ОСОБА_7 звернувся за захистом до Європейського суду з прав людини. Рішенням Європейського суду за заявою ОСОБА_7 (№39928/05) у справі " ОСОБА_7 проти України та 5 інших заяв" державу Україна зобов'язано виплатити заявнику компенсацію у розмірі 1 500 євро, у зв'язку з тривалим невиконанням відповідачем рішення Тернопільського міського суду від 21.10.2002р. На виконання взятих Урядом України зобов'язань з Державного бюджету України платіжним дорученням №1786 від 04.08.2012 року на рахунок ОСОБА_7 сплачено 15 068,40 грн., що на день здійснення платежу еквівалентно 1 500,00 євро. Відтак позивач зазначає, що сплачена з Державного бюджету України сума у розмірі 15 068,40 грн. є збитками Державного бюджету України. Також звертає увагу суду на те, що в рішенні Тернопільського міського суду Тернопільської області від 21.10.2002р. в судовому засіданні ВАТ "Укртелеком" в особі його ТД Центру електрозвязку №4 заперечували позовні вимоги ОСОБА_7, даний факт свідчить про присутність представників товариства в судовому засіданні та про результати розгляду справи. Крім того, рішення суду від 21.10.2002р. відповідачем оскаржене в апеляційному порядку, яке залишене в силі. Отже, рішення суду, що набрало законної сили є обовязковим для виконання на території України. Крім того, рішенням Європейського суду за заявою ОСОБА_7 (№39928/05) у справі " ОСОБА_7 проти України та 5 інших заяв" державу Україна зобов'язано виплатити заявнику компенсацію у розмірі 1 500 євро, у зв'язку з тривалим невиконанням відповідачем рішення Тернопільського міського суду від 21.10.2002р. Позивач зазначає, що твердження відповідача про те, що йому не було відомо про виконавче провадження за період з 2002 по 2010рр. не є правдивим, оскільки згідно додатку до акту знищення виконавчого провадження, виконавче провадження виконувалось під номером 252/03, матеріали провадження знищено, кількість аркушів -18. Також просить суд звернути увагу на те, що відповідачем почалась здійснюватись переписка з ОСОБА_7 з 2010р. лише після того, як на адресу відповідача надійшов лист представника Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини у Тернопільській області.

Також через канцелярію суду представник позивача подав документи, які витребовувались ухвалою суду (вх.№19263 від 07.09.2015р.).

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти позову з підстав, викладених у відзиві на позов, посилаючись на те, що рішенням Європейського суду з прав людини від 22.05.2012р. у справі "ОСОБА_7 проти України та 5 інших заяв" встановлено такі факти щодо заяви № 39928/05: 21 жовтня 2002 року Тернопільській міський суд Тернопільської області зобовязав державне підприємство забезпечити будинок заявника телефонним звязком; це рішення набрало законної сили, проте залишається невиконаним; 11 травня 2011 року акції зазначеного підприємства, які належали державі, було продано та воно стало підприємством приватної форми власності. Інших фактів щодо заяви № 39928/05 рішенням Європейського суду з прав людини не встановлено. Таким чином твердження позивача, що рішення Європейського суду з прав людини встановлює протиправну поведінку ПАТ "Укртелеком" і тому таку протиправність не потрібно доводити, є помилковим. Твердження позивача щодо того, що причинний зв'язок між протиправною поведінкою відповідача і заподіяною шкодою є очевидним, оскільки визнання Європейським судом з прав людини порушення державою Україна Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 є наслідком невиконання відповідачем рішення національного суду, винесеного на користь заявника суперечить Рішенню Європейського суду з прав людини від 22.05.2012 у справі "ОСОБА_7 проти України та 5 інших заяв", адже у вказаному рішенні відсутній висновок Європейського суду з прав людини про порушення державою Україна норм Конвенції та/або Протоколів до Конвенції. Розгляд заяви № 39928/05 завершився досягненням сторонами дружнього врегулювання, оскільки заявник ОСОБА_7 погодився на умови декларації, запропонованої Урядом України. Уряд України визнав відповідальність за тривале невиконання рішення від 21 жовтня 2002 року лише до 11 травня 2011 року, коли боржник став підприємством приватної форми власності. Також зазначає, що позивачем не доведено ні протиправної поведінки відповідача, ні причинного зв'язку між протиправною поведінкою відповідача та шкодою, а доведено лише шкоду та її розмір, що свідчить про відсутність складу цивільного правопорушення в діях відповідача. Наявність невиконаного рішення Тернопільського міського суду Тернопільської області від 21 жовтня 2002 року, що набрало законної сили, не є доказом протиправності поведінки відповідача. Адже позивачем не доведено, що невиконання рішення суду сталося з протиправної поведінки відповідача та не доведено, що органом державної виконавчої служби, на виконанні в якого перебувало вказане рішення, вжито усіх визначених законом заходів щодо примусового виконання цього рішення: щодо відкриття виконавчого провадження, щодо повідомлення боржника належним чином про відкриття виконавчого провадження та надання строку на добровільне виконання рішення суду, щодо вчинення виконавчих дій, спрямованих на виконання судового рішення, щодо притягнення боржника до встановленої законом відповідальності за невиконання рішення суду. Також зазначає про те, що відповідач у відзиві заперечує вину у заподіянні державі шкоди внаслідок невиконання рішення суду від 21 жовтня 2002 року, оскільки: до 22.03.2010р відповідачу не було відомо про існування виконавчого провадження з виконання рішення Тернопільського міського суду Тернопільської області від 21 жовтня 2002 року, виконати рішення суду (забезпечити будинок заявника телефонним звязком) неможливо без волі та участі заявника ОСОБА_7, адже для відновлення телефонного звязку необхідним є доступ до приміщення, яке належить ОСОБА_7 і знаходиться за адресою: дачі, с. Чернихівці Збаразького району Тернопільської області.

Також через канцелярію суду представником відповідача подано ряд документів (вх.№19468 від 09.09.2015р.).

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача в судове засідання не з"явився, вимог ухвали суду не виконав, причин неявки не повідомив.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача в судовому засіданні підтримав письмові пояснення по суті спору, в яких зазначив, що у Відділі Державної виконавчої служби Збаразького районного управління юстиції перебувало виконавче провадження №252 від 30.01.2003р. з примусового виконання виконавчого листа №2-6889, виданого Тернопільським міськрайонним судом про зобовязання ВАТ "Укртелеком" відновити послуги електрозвязку ОСОБА_7 На підтвердження викладеного надав оригінал журналу обліку виконавчих проваджень, переданих державному виконавцю за 2003 рік (копії містяться в матеріалах справи). Також зазначив, що матеріали даного виконавчого провадження знищені згідно Закону України "Про виконавче провадження" (вх. №19510, вх.№19511 від 09.09.2015р.), на підтвердження чого надав оригінал акту знищення з переліком (додано копії акту знищення з переліком - на 3 арк.). Однак зазначив про те, що виконавче провадження по виконанню рішення Тернопільського міського суду Тернопільської області від 21.10.2002 р. велось, про що свідчить кількість аркушів виконавчого провадження 18 (згідно переліку до акту знищення). Тому твердження відповідача про те, що йому не було відомо про виконавче провадження щодо нього не знаходить свого підтвердження.

В судовому засіданні 09.09.2015р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, встановив наступне:

Рішенням Тернопільського міського суду Тернопільської області від 21.10.2002 року у справі за позовом ОСОБА_7 до відповідача ВАТ "Укртелеком" в особі ОСОБА_2 дирекції Центру електрозв"язку №4 про виконання договірних зобовязань та відшкодування моральної шкоди, позов задоволено частково, зобовязано ВАТ "Укртелеком" в особі ОСОБА_2 дирекції Центру електрозвязку №4 відновити ОСОБА_7 надання послуг електрозвязку за адресою: дачі с. Чернихівці Збаразького району Тернопільської області, згідно з договором №008, що був укладений між сторонами 01.08.97р., в частині позову щодо відшкодування моральної шкоди відмовлено за недоведеністю.

Ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 09.01.2003р. рішення Тернопільського міського суду від 21.10.2002р. залишено без змін.

Однак відповідачем рішення суду тривалий час не виконувалось, внаслідок чого ОСОБА_7 звернувся за захистом до Європейського суду з прав людини.

Рішенням Європейського суду за заявою ОСОБА_7 (№39928/05) у справі "ОСОБА_7 проти України та 5 інших заяв" державу Україна зобов'язано виплатити заявнику компенсацію у розмірі 1 500 євро, у зв'язку з тривалим невиконанням рішення Тернопільського міського суду від 21.10.2002р.

На виконання взятих Урядом України зобов'язань з Державного бюджету України платіжним дорученням №1786 від 04.08.2012 року на рахунок ОСОБА_7 сплачено 15 068,40 грн., що на день здійснення платежу еквівалентно 1 500,00 євро.

Отже, сплачена з Державного бюджету України сума у розмірі 15 068,40 грн. є збитками Державного бюджету України, які позивач просить стягнути з відповідача.

Також позивач просить стягнути з відповідача судові витрати в розмірі 1827,00 грн.

Проаналізувавши всі обставини та матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та третьої особи без самостійних вимог на предмет спору, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення.

При прийнятті рішення, суд виходив з наступного:

17.07.1997р. Україна ратифікувала Європейську Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року і окремі Протоколи до неї, які у відповідності до Закону України від 10.12.1991р. "Про дію міжнародних договорів на території України" стали невід'ємною частиною національного законодавства, а у відповідності до Закону України від 22.12.1993р. "Про міжнародні договори України" мають пріоритет норм у разі їх колізії з національним законодавством. Рішення Європейського Суду, які набрали статусу остаточного, підлягають обов'язковому виконанню державою - відповідачем.

Органом представництва є орган, відповідальний за забезпечення представництва України в Європейському суді з прав людини та виконання його рішень згідно зі ст. 1 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" та Постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2006р. №784 "Про заходи щодо реалізації Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", таким органом є Міністерство юстиції України.

Згідно ст.2 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" рішення Європейського суду з прав людини є обов'язковими для виконання Україною відповідно до вимог ст. 46 Конвенції з прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ст. ст. 3, 8 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" виконання рішення здійснюється за рахунок Державного бюджету України у 3-місячний строк з моменту набуття рішенням статусу остаточного. Крім цього, цим Законом (ч.5 ст.9) передбачено обов'язок органу представництва звертатись до суду з позовом про відшкодування збитків, завданих Державному бюджету України внаслідок виплати відшкодування стягувачу.

Ст. 2 Цивільного кодексу України врегульовано, що держава є учасником цивільних відносин.

Відповідно до ст. 170 Цивільного кодексу України держава набуває та здійснює цивільні права та обов'язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Згідно ст. 9 Закону та ст. ст. 15-17 Цивільного кодексу України, Міністерство юстиції України, як орган представництва, звертається до суду за захистом цивільних прав та інтересів держави шляхом відшкодування заподіяних збитків у межах, на підставі та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України.

Як вбачається із матеріалів справи, рішенням Тернопільського міського суду Тернопільської області від 21.10.2002 року у справі за позовом ОСОБА_7 до відповідача ВАТ "Укртелеком" в особі ОСОБА_2 дирекції Центру електрозвязку №4 про виконання договірних зобовязань та відшкодування моральної шкоди, позов задоволено частково, зобовязано ВАТ "Укртелеком" в особі ОСОБА_2 дирекції Центру електрозвязку №4 відновити ОСОБА_7 надання послуг електрозвязку за адресою: дачі с. Чернихівці Збаразького району Тернопільської області, згідно з договором №008, що був укладений між сторонами 01.08.97р., в частині позову щодо відшкодування моральної шкоди відмовлено за недоведеністю.

Ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 09.01.2003р. рішення Тернопільського міського суду від 21.10.2002р. залишено без змін.

Рішенням Європейського суду за заявою ОСОБА_7 (№39928/05) у справі "ОСОБА_7 проти України та 5 інших заяв" від 22.05.2012 р. встановлено, що рішення Тернопільського міського суду Тернопільської області про зобовязання державного підприємства забезпечити будинок заявника телефонним звязком залишається невиконаним. 11 травня 2011 р. акції зазначеного підприємства, які належали державі, було продано та воно стало підприємством приватної форми власності. Тому Уряд визнав відповідальність за тривале невиконання рішення від 21.10.2002 р. лише до 11.05.2011 р., коли боржник став підприємством приватної форми власності. (Згідно статуту ПАТ"Укртелеком" товариство є правонаступником усіх прав та обовязків державного підприємства "Українське державне підприємство електрозв"язку "Укртелеком" ВАТ "Укртелеком" та всього майна, прав та обовязків дочірнього підприємства "Утел" ВАТ "Укртелеком").

Державу Україна зобов'язано виплатити заявнику компенсацію у розмірі 1 500 євро, у зв'язку з тривалим невиконанням рішення Тернопільського міського суду від 21.10.2002р.

На виконання взятих Урядом України зобов'язань з Державного бюджету України платіжним дорученням №1786 від 04.08.2012 року на рахунок ОСОБА_7 сплачено 15 068,40 грн., що на день здійснення платежу еквівалентно 1 500,00 євро.

Отже, сплачена з Державного бюджету України сума у розмірі 15 068,40 грн. є збитками Державного бюджету України.

Ч. 1 ст. 1191 Цивільного Кодексу України встановлено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншій особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Ст. 22 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Загальні положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної майнової шкоди унормовані ст. 1166 ЦК України, за якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Таким чином, зі змісту наведених норм вбачається, що держава Україна в особі Міністерства юстиції має право зворотної вимоги до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

Оскільки предметом спору у даній справі є відшкодування збитків, то предметом доказування є встановлення всіх обставин, які вказують на наявність чи відсутність складу цивільного правопорушення. За ст. ст. 22, 1166 ЦК України для застосування такої міри відповідальності, як стягнення майнової шкоди (збитків), потрібна наявність усіх складових елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправна поведінка; наявність збитків; причинний зв'язок між протиправною поведінкою заподіювача шкоди та збитками; вина.

За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не виникає, позивач повинен довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв'язок такої поведінки з заподіяними збитками, відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків.

Важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони, позивачу слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдано особі, - наслідком такої протиправної поведінки.

В рішенні Тернопільського міського суду Тернопільської області від 21.10.2002 року у справі за позовом ОСОБА_7 до відповідача ВАТ "Укртелеком" в особі ОСОБА_2 дирекції Центру електрозвязку №4 про виконання договірних зобовязань та відшкодування моральної шкоди, встановлено факт порушення відповідачем прав ОСОБА_7, оскільки ВАТ "Укртелеком" в особі його ОСОБА_2 дирекції не повідомляв з грудня 1999 р. по червень 2000 р. під розписку позивача про те, що в разі несплати заборгованості за надані послуги буде припинено надання послуг чи вирішено питання про розірвання договору в односторонньому порядку, після чого в односторонньому порядку розірвав договір №008, укладений між сторонами 01.08.97р.

Вказане рішення Тернопільського міського суду від 21.10.2002р. залишене без змін ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 09.01.2003р. та набрало законної сили.

Відповідно до статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Обов'язок виконання рішення покладався саме на відповідача протягом усього періоду невиконання рішення суду.

Відповідачем не подано до матеріалів справи жодних належних доказів, які б свідчили про виконання рішення Тернопільського міського суду Тернопільської області від 21.10.2002р.

Заперечення відповідача щодо неможливості виконання рішення суду до уваги не приймаються, оскільки вони не підтверджені належними доказами у розумінні приписів Господарського процесуального кодексу України (ст.ст. 33, 34) та спростовуються наступним.

Як вбачається із рішення міського суду Тернопільської області від 21.10.2002р. в судовому засіданні представники ВАТ "Укртелеком" в особі його ТД Центру електрозвязку №4 заперечували позовні вимоги ОСОБА_7, даний факт свідчить про присутність представників товариства в судовому засіданні та про результати розгляду справи. Крім того, вказане рішення суду від 21.10.2002р. відповідачем оскаржене в апеляційному порядку та залишене в силі апеляційною інстанцією.

Відповідачем почалась здійснюватись переписка з ОСОБА_7 з 31.03.2010 р., тобто після того як на його адресу надійшов лист представника Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини у Тернопільській області від 22.03.2010 р., в якому зазначено: Заявник скаржиться на невиконання рішення Тернопільського міського суду про відновлення надання послуг ОСОБА_7 та в звязку із невиконанням ОСОБА_2 філією ВАТ "Укртелеком" зазначеного рішення суду; дане рішення буде зобовязана виконати держава за рішенням Європейського суду. Також просить вжити заходів щодо виконання рішення суду. Однак відповідачем надіслано запит з метою зясування зацікавленості ОСОБА_7 у відновленні надання йому послуг, хоча рішенням Тернопільського міського суду зобовязано відповідача відновити надання послуг електрозвязку (переписка знаходиться в матеріалах справи).

Відповідач доказів неможливості виконання рішення Тернопільського міського суду Тернопільської області від 21.10.2002 року за період з 2003 р. по 2010 р. суду не надав.

Рішенням Європейського суду з прав людини у справі "ОСОБА_7 проти України та 5 інших заяв" від 22.05.2012 р. державу Україна зобов'язано виплатити заявнику компенсацію у розмірі 1 500 євро, у зв'язку з тривалим невиконанням рішення Тернопільського міського суду від 21.10.2002р. (Уряд визнав відповідальність за тривале невиконання рішення від 21.10.2002 р. лише до 11.05.2011 р., коли боржник став підприємством приватної форми власності). В рішенні Європейського суду з прав людини (№39928/05) також встановлено, що 15 068,40 грн. (еквівалентно 1500 Євро) є збитками.

Отже, внаслідок досить тривалого періоду часу невиконання відповідачем рішення Тернопільського міського суду Тернопільської області від 21.10.2002 року, останнім (відповідачем) завдано збитки у розмірі 15 068,40 грн., які були відшкодовані з Державного бюджету України ОСОБА_7 на виконання Рішенням Європейського суду з прав людини (№39928/05, копія постанови про закінчення виконавчого провадження ВП №33262085 міститься в матеріалах справи).

Крім того, твердження відповідача про те, що йому не було відомо про виконавче провадження щодо примусового виконання рішення Тернопільського міського суду Тернопільської області від 21.10.2002 року спростовується наступним.

Законом України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень, згідно з ч.1 ст.2 цього Закону покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Згідно письмових пояснень Відділу Державної виконавчої служби Збаразького районного управління юстиції вбачається, що у останнього перебувало виконавче провадження №252 від 30.01.2003р. з примусового виконання виконавчого листа №2-6889 про зобовязання ВАТ "Укртелеком" відновити послуги електрозвязку ОСОБА_7, про що свідчить журнал обліку виконавчих проваджень, переданих державному виконавцю за 2003 рік (копія міститься в матеріалах справи) .

Також Відділом Державної виконавчої служби Збаразького районного управління юстиції надано акт знищення виконавчого провадження, де зазначено в переліку "виконавче провадження №252/03, найменування боржника "Укртелеком", найменування стягувача ОСОБА_7, характер виконання - відновлення надання послуг", що свідчить, про те, що виконавче провадження велось (кількість аркушів 18).

Крім того, представником відповідача до матеріалів справи не додано будь-яких звернень або ж скарг відповідача чи ОСОБА_7 на неправомірні дії чи бездіяльність ВДВС.

Враховуючи викладене вище, судом встановлено усі складові елементи складу цивільного правопорушення.

З огляду на викладене, а також враховуючи те, що відповідачем не доведено того, що шкода заподіяна не з його вини, збитки в розмірі 15 068,40 грн. підлягають до стягнення з відповідача в Державний бюджет України.

Відповідно до ст. 32 ГПК України, доказами у справі є будь - які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Ст. 33 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

В силу вимог ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи викладене, виходячи з положень чинного законодавства України, матеріалів та обставин справи, враховуючи практику застосування законодавства вищими судовими інстанціями, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення.

Пленум Вищого господарського суду України у п. 4.5 Постанови від 21.02.2013р. №7 "Про деякі питання практики застосування розподілу VI Господарського процесуального кодексу України" зазначив, у випадках коли позивач звільнений від сплати судового збору у разі задоволення позову повністю або частково судовий збір стягується з відповідача (повністю або пропорційно задоволеним вимогам) в доход державного бюджету України, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору.

Керуючись ст. ст. 3, 4, 41, 42, 43, 44, 45, 46, 12, 22, 27, 32, 33, 34, 35, 36, 43, 49, 81-1, 82, 84, 85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з ОСОБА_1 акціонерного товариства "Укртелеком" (бульвар Т.Шевченка, 18, м.Київ, ) в особі ОСОБА_2 філії ОСОБА_1 акціонерного товариства "Укртелеком" (вул. В. Чорновола, 1, м. Тернопіль, ) на користь Державного бюджету України (рахунок 0028, код банку 820172, , банк отримувача Державна казначейська служба України, м. Київ, отримувач Державна казначейська служба України) збитки, завдані Державному бюджету України у сумі 15 068 (пятнадцять тисяч шістдесят вісім) грн. 40 коп.

3. Стягнути з ОСОБА_1 акціонерного товариства "Укртелеком" (бульвар Т.Шевченка, 18, м. Київ, ) в особі ОСОБА_2 філії ОСОБА_1 акціонерного товариства "Укртелеком" (вул. В. Чорновола, 1, м. Тернопіль, ) в дохід Державного бюджету України 1 827 (одну тисячу вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп. судового збору.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст.85 ГПК України, може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку та строки, передбачені ст.ст.91-93 ГПК України.

Накази видати у відповідності до ст. 116 ГПК України.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 16.09. 2015р.

Суддя Галамай О.З.