КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" вересня 2015 р. Справа№ 910/6605/15-г

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тарасенко К.В.

суддів: Тищенко О.В.

Яковлєва М.Л.

За участі представників:

від позивача: Лещенко Н.С. - представник;

Гетьман Т.В. - представник

від відповідача: Янушевський О.М. - представник

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Дочірнього підприємства «Київське обласне дорожнє управління» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» на рішення Господарського суду міста Києва від 02.06.2015 року у справі № 910/6605/15-г (суддя Шкурдова Л.М.)

за позовом Дочірнього підприємства «Київське обласне дорожнє управління» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Касан»

про розірвання договору та зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 02.06.2015 року у справі № 910/6605/15-г Дочірньому підприємству «Київське обласне дорожнє управління» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду, Дочірнє підприємство «Київське обласне дорожнє управління» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» звернулося до Київського апеляційного Господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 02.06.2015 року у справі № 910/6605/15-г та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, у зв'язку з чим - підлягає скасуванню.

Представник відповідача 03.08.2015 через відділ діловодства Київського апеляційного господарського суду надав відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечував проти доводів апеляційної скарги позивача, просив залишити її без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін.

Розпорядженням Секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 16.09.2015 у зв'язку з виходом з відпустки судді Тищенко О.В., яка входить до постійного складу судової колегії, для розгляду справи визначено колегію суддів у складі головуючого судді: Тарасенко К.В., суддів: Тищенко О.В., Яковлєв М.Л.

Представники сторін у судове засідання 16.09.2015 з'явились, надали пояснення щодо обставин справи.

Дослідивши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Київський апеляційний господарський суд встановив наступне.

Згідно з договором № 12 від 15.06.93, укладеного між ДРСУ - 91 і ТОВ «Касан» останньому передано в оренду 450 кв.м території і приміщень: із них під офіс - 32 кв.м, під магазин і підсобні приміщення - 32 кв.м, частину гаражів і території - 378 кв.м. по вул.. Харківське шосе, 46 в м.Києві.

28.12.1996 між Шляхово-експлуатаційною дільницею № 639 (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Касан» (орендарем) було укладено Договір оренди приміщень та території за №9/96.

Предметом зазначеного договору є передача в оренду приміщення та території, розташованої за адресою: м.Київ, Харківське шосе, 46 загальною площею 1500,0 кв м з них: під офіс 55,66 квм., під магазин 37,26 кв. м, під підсобні приміщення 17,97 кв м, під приміщення для зберігання транспортних засобі номерних агрегатів, проведення передпродажної підготовки та сервісного обслуговування 96,11 кв м, прилегла територія площею 1293,0 кв м.

Строк дії зазначеного договору з 01.01.97 до 31.12. 2006.

10.12.1998 між Шляхово-експлуатаційною дільницею № 639 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Касан» було укладено договір № 7-98 на оренду нежитлових приміщень (надалі - Договір).

Відповідно до п. 1.1 Договору орендодавець передає, а орендар приймає в користування нежитлові приміщення площею 207 кв.м., вартістю 271000 грн., що розташовані на території загальною площею 1500 кв.м, і які знаходяться на балансі державного підприємства «Шляхово-експлуатаційна дільниця № 639». Приміщення знаходяться за адресою: м. Київ, Харківське Шосе, 46, і надаються для використання під офіс, магазин, підсобні приміщення та приміщення для зберігання транспортних засобів, номерних агрегатів, проведення передпродажної підготовки та сервісного обслуговування.

Згідно з п. 5.1. Договору орендодавець зобов'язується та має право передати орендарю в оренду нежиле приміщення згідно з розділом 1 Договору по акту прийому-передачі, в якому зазначається технічний стан об'єкту на момент передачі його в оренду.

Пунктом 7.1 визначено строк дії Договору - з 10.12.1998 по 31.12.2001.

Відповідно до п. 7.3 Договору у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення його строку, він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Згідно наказу Міністра транспорту України від 01.08.2001 року №518 Шляхово-експлуатаційна дільниця №639 реорганізована шляхом приєднання до державного підприємства Київське обласне управління по будівництву, ремонту і експлуатації автомобільних доріг (Київський облавтодор).

Наказом ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» від 27.04.2004 року №110 та наказом ДП «Київський облавтодор» ВАТ «Державної акціонерної компанії «Автомобільні дороги України» від 18.06.2004 року №3 майно реорганізованого ДП Київське обласне управління по будівництву, ремонту та експлуатації автомобільних доріг (Київський облавтодор) закріплено за філіями ДП «Київський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України.

Позов мотивовано тим, що відповідачем було порушено істотні умови Договору, у зв'язку з чим наявні підстави для розірвання Договору № 7-98.

Дослідивши матеріали справи колегія суддів зазначає наступне.

Договір було укладено в період дії Цивільного кодексу Української РСР, а відповідно його укладення регулюється нормами чинними станом на 28.12.1998.

Відповідно до ст. 151 Цивільного кодексу УРСР в силу зобов'язання одна особа (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої особи (кредитора) певну дію, як-от: передати майно, виконати роботу, сплатити гроші та інше або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з договору або інших підстав, зазначених у статті 4 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 153 Цивільного кодексу УРСР договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.

Нормами ст. 161 Цивільного кодексу УРСР передбачено, що зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, акту планування, договору, а при відсутності таких вказівок - відповідно до вимог, що звичайно ставляться.

Наймодавець зобов'язаний надати наймачеві майно у стані, що відповідає умовам договору і призначенню майна (ч. 1 ст. 262 Цивільного кодексу УРСР).

У відповідності до ст. 263 Цивільного кодексу УРСР коли наймодавець не надає у користування наймачеві зданого в найом майна, наймач вправі витребувати від нього це майно (стаття 208 цього Кодексу) і вимагати відшкодування збитків, завданих затримкою виконання, або з свого боку відмовитись від договору і стягнути збитки, завдані його невиконанням.

Враховуючи, що орендодавцем за спірним Договором є Державне підприємство «Шляхово-експлуатаційна дільниця № 639» до спірних правовідносин мають застосовуватись положення Закону України «Про оренду державного та комунального майна».

Положеннями п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», в редакції чинній на момент укладення Договору, передбачено, що цей Закон регулює організаційні відносини, пов'язані з передачею в оренду майна державних підприємств та організацій, підприємств, заснованих на майні, що належить Автономній Республіці Крим або перебуває у комунальній власності (далі - підприємства), їх структурних підрозділів;

Згідно з абзацом 4 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» об'єктами оренди за цим Законом є нерухоме майно (будівлі, споруди, приміщення).

Положенням ст. 13 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» унормовано, що передача об'єкта оренди орендодавцем орендареві здійснюється у строки і на умовах, визначених у договорі оренди.

Орендоване майно включається до балансу підприємства, господарського товариства із зазначенням, що це майно є орендованим.

Якщо орендодавець у строки і на умовах, визначених у договорі оренди, не передасть орендареві об'єкт оренди, орендар має право вимагати від орендодавця передачі об'єкта та відшкодування збитків, завданих затриманням передачі, або відмовитися від договору і вимагати відшкодування збитків, завданих йому невиконанням договору оренди.

Як вже зазначалось, згідно з п. 5.1. Договору орендодавець зобов'язується та має право передати орендарю в оренду нежиле приміщення згідно з розділом 1 Договору по акту прийому-передачі, в якому зазначається технічний стан об'єкту на момент передачі його в оренду.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів зазначає, що в матеріалах справи відсутній акт прийому-передачі об'єкта оренди за спірним Договором.

Крім того, колегія суддів не приймає посилання представника відповідача на додаток № 1 до Договору, а саме: План прилеглої території, як доказ передачі майна в оренду, оскільки загальна площа приміщень зображених на плані значно перевищує площу нежитлових приміщень які є предметом Договору (207 кв.м.), крім того, з зазначеного плану не вбачається можливим встановити які саме «підсобні приміщення» сторони погодили як об'єкт оренди. Зазначений план також не містить відомостей про технічний стан об'єкту на момент передачі його в оренду, у зв'язку з чим Додаток № 1 до Договору не може вважатись належним та допустимим доказом передачі об'єкту оренди від орендодавця орендарю.

Враховуючи, що об'єкт оренди було передано з істотним порушенням умов Договору, колегія суддів дійшла висновку, що договір підлягає розірванню у судовому порядку.

Крім того, суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позову в частині знесення самочинно збудованих споруд за адресою м. Київ, Харківське шосе, 46, зазначив, що позивачем не доведено наявність прав власника земельної ділянки щодо заявлення вимоги про знесення самочинно збудованих на ній споруд.

Відповідно до п.4 ст. 376 Цивільного кодексу України якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

Положеннями ч. 2 ст. 152 Земельного кодексу України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

З наведених норм права вбачається, що вимагати знесення самочинно збудованих споруд може не лише власник, а й користувач земельної ділянки.

Враховуючи, що належними та допустимими доказами, а саме витягом з бази даних міського земельного кадастру від 14.05.2015 (т. 1 а.с. 146), рішенням № 537 Виконавчого комітету Київської міської Ради депутатів трудящих від 31.03.1953 та Наказом Міністерства транспорту України № 228 від 02.08.1993 підтверджується наявність у орендодавця права користування земельною ділянкою, на якій розміщені об'єкти оренди за Договором, та на якій відповідачем було здійснено самочинне будівництво, колегія суддів приходить до висновку, що у позивача наявне право вимагати від відповідача знести самочинно збудовані збірно-розбірні та капітальні споруди.

Позовні вимоги в частині зобов'язання знесення самочинно збідованих споруд мотивовано тим, що відповідачем без дозволу позивача встановлено додаткові споруди до орендованого приміщення.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач листами у період з 1994 року по 2001 рік звертався до начальника ДРСУ -91, начальника Шляхово-експлуатаційної дільниці № 639 щодо надання згоди на встановлення збірно-розбірного павільйону для організації торгівлі промисловими товарами на орендованій земельній ділянці по вул. Харківське шосе, 46; щодо надання згоди на встановлення збірно-розбірних гаражних боксів в кількості 5 шт., а також просив надати дозвіл на поновлення зруйнованих приміщень бані та складу для використання під склади та їдальню, побудови цеху по ремонту і обслуговуванню автомобілів на прилеглій території.

За твердженням відповідача, з яким погодився суд першої інстанції, позивачем було надано відповідачу погодження у вигляді відсутності заперечень, резолюції посадової особи на листах, які напрялись орендодавцю на встановлення збірно-розбірного павільйону для організації торгівлі промисловими товарами; щодо надання згоди на встановлення збірно-розбірних гаражних боксів; щодо надання дозволу на поновлення зруйнованих приміщень бані та складу для використання під склади та їдальню; щодо побудови цеху по ремонту та обслуговуванню автомобілів на прилеглій території.

Дослідивши зазначені листи колегія суддів зазначає, що на листі відповідача з проханням погодити встановлення збірно-розбірних гаражних боксів неможливо встановити особу, яка поставила свій підпис після слів «погоджено, не заперечую», оскільки відсутня посада, прізвище, ім'я, по-батькові особи, яка поставила свій підпис, відсутня печатка позивача.

Відсутня печатка позивача також і на інших листах з проханням погодити нове будівництво, поновлення будівель, благоустрій території.

Відповідач вказує, що роботи були погоджені з начальником ШЕД-639, проте докази, які б свідчили, що дана посадова особа була уповноважена давати погодження на такі роботи в матеріалах справи відсутні.

У відповідності до результатів комісійного обстеження, проведеного позивачем 23.04.2015, підтверджується як наявність майна, яке є предметом Договору оренди, так і наявність новоствореного, а саме: збірно-розбірний павільйон площею 185 кв.м, капітальні споруди гаражів в кількості 5 шт. площею 106,2 кв.м, побудований літній майданчик, станція технічного обслуговування - 215 кв.м.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів погоджується з доводами апелянта, що надані відповідачем листи не можуть вважатись належними та допустимими доказами у справі, а відповідно зазначені об'єкти були самочинно збудовані відповідачем, що не було спростовано.

У зв'язку з чим позовні вимоги в частині зобов'язання Товариства з обмеженою відповідальністю «Касан» знести самочинно збудовані збірно-розбірні та капітальні споруди боксів підлягають задоволенню.

Згідно з п. 10 ч. 2 ст. 105 Господарського процесуального кодексу України у постанові має бути зазначено новий розподіл судових витрат у разі скасування чи зміни рішення.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 02.06.2015 року у справі № 910/6605/15-г-г підлягає скасуванню у зв'язку неповним з'ясування обставин, що мають значення для справи, апеляційна скарга Дочірнього підприємства «Київське обласне дорожнє управління» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 104, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Дочірнього підприємства «Київське обласне дорожнє управління» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» задовольнити.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 02.06.2015 по справі № 910/6605/15-г скасувати.

3. Постановити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

4. Розірвати Договір № 7-98 на оренду нежитлового приміщення від 10.12.1998, укладений між Шляхово-експлуатаційною дільницею № 639 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Касан»

5. Зобов'язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Касан» 02160, м. Київ, Харківське Шосе, 46, ) знести самочинно збудовані збірно-розбірні та капітальні споруди боксів.

6. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Касан» 02160, м. Київ, Харківське Шосе, 46, ) на користь (03151, м. Київ, вул. Народного Ополчення, 11-А, ) 2 436,00 (дві тисячі чотириста тридцять шість грн. 00 крп.) грн. судового збору за подання позовної заяви та 1218,00 (одну тисячу двісті вісімнадцять грн. 00 коп.) грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

7. Доручити Господарському суду міста Києва видати наказ.

8. Матеріали справи № 910/6605/15-г повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в установленому законом порядку.

Головуючий суддя К.В. Тарасенко

Судді О.В. Тищенко

М.Л. Яковлєв