РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.09.2015Справа №910/18201/15

За позовомПриватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Брокбізнес»
доПриватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія»
простягнення 25328 грн. 43 коп.

Суддя Отрош І.М.

Представники сторін:

від позивача: Сіняк Д.В. - представник за довіреністю № 141 від 07.05.2015;

від відповідача: не з'явились.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

15.07.2015 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Брокбізнес» з вимогами до Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» про стягнення 25328 грн. 43 коп., з яких 18483 грн. 28 коп. основного боргу, 209 грн. 65 коп. 3% річних та 6635 грн. 50 коп. інфляційних втрат.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач в порушення норм законодавства України та договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності не виконав зобов'язання щодо відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди майну власника автотранспортного засобу Деу, державний номер НОМЕР_1, водієм транспортного засобу Івеко, державний номер НОМЕР_2, цивільно-правова відповідальність власника якого застрахована відповідачем відповідно до Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АС/8549296, та право вимоги за якою перейшло до позивача. Крім того, у зв'язку з простроченням виконання відповідачем грошового зобов'язання (сплати страхового відшкодування), позивачем було нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 209 грн. 65 коп. за період з 15.01.2015 по 02.06.2015 та інфляційні втрати у розмірі 6635 грн. 50 коп. за лютий - травень 2015 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.07.2015 порушено провадження у справі № 910/18201/15 та справу призначено до розгляду на 10.08.2015.

10.08.2015 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначив, що сума страхового відшкодування повинна бути зменшена на суму ПДВ, оскільки Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 (надавач послуг з ремонту автомобіля Деу, державний номер НОМЕР_1) не є платником ПДВ. Крім того, відповідач заперечив щодо стягнення з нього 3% річних та інфляційних втрат, оскільки, на думку відповідача, стягнення 3% річних та інфляційних втрат можливе лише у випадку порушення договірних відносин між сторонами, тоді як будь-який договір між позивачем та відповідачем відсутній.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.08.2015, відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи відкладено на 11.09.2015.

У судовому засіданні 11.09.2015 представник позивача надав усні пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання 11.09.2015 не з'явився, про причини неявки не повідомив, вимог ухвали суду не виконав, про призначене судове засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 477.

У судовому засіданні 11.09.2015 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані суду докази, суд

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до Відомостей № 9390992 про дорожньо-транспортну пригоду, сформованих АІПС ДТП станом на 27.05.2014, та постанови Дарницького районного суду міста Києва від 05.06.2014 у справі № 753/9625/14-п (провадження № 3/753/3593/14) встановлено, що 21.05.2014 ОСОБА_3, керуючи автомобілем Івеко, державний номер НОМЕР_2, порушив п. 2.3 Правил дорожнього руху України, внаслідок чого відбулось падіння вантажу на автомобіль Деу, державний номер НОМЕР_1, що призвело до пошкодження транспортних засобів.

Вищевказаною постановою ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

06.12.2013 між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Брокбізнес» (страховик) та ОСОБА_4 (страхувальник, вигодонабувач) укладено Договір № 006-0044513НТ добровільного страхування наземного транспорту, яким передбачено страхування майнових інтересів страхувальника, пов'язаних з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом Деу, державний номер НОМЕР_1.

Відповідно до п. 8.11 Договору, строк його дії встановлено з 13.12.2013 по 12.12.2014.

Згідно з частиною 1 статті 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Дана норма кореспондується із статтею 979 Цивільного кодексу України, якою визначено, що за договором страхування страховик зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно зі статтею 20 Закону України "Про страхування" страховик зобов'язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Статтею 9 Закону України "Про страхування" визначено, що страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Вказаною статтею також визначено, що страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

У відповідності до частини 1 статті 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Згідно зі Звітом № 253 з визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу, від 12.06.2014, складеного Товариством з обмеженою відповідальністю «Незалежна експертно-асистуюча компанія» (сертифікат суб'єкта оціночної діяльності № 15177/13 від 16.09.2013), вартість відновлювального ремонту автомобіля Деу, державний номер НОМЕР_1, з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу (Ез = 0) складає 18983 грн. 28 коп.

Відповідно до калькуляції № АЗРАА00121 від 02.06.2014, складеної Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу Деу, державний номер НОМЕР_1, становить 20464 грн. 30 коп. (без ПДВ).

При цьому, суд звертає увагу на те, що вартість відновлювального ремонту автомобіля Деу, державний номер НОМЕР_1, яка вказана у калькуляції № АЗРАА00121 від 02.06.2014, складеною Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2, зазначена без ПДВ, з огляду на що суд вважає необґрунтованим твердження відповідача, викладене у відзиві на позовну заяву, який подано до суду 10.08.2015, щодо необхідності зменшення страхового відшкодування на суму ПДВ.

Судом встановлено, що наведені в калькуляції № АЗРАА00121 від 02.06.2014 роботи знаходяться у причинно-наслідковому зв'язку із тими пошкодженнями, що зазначені у первинній довідці ДАІ, складеній за обставинами ДТП та виданій ВДАІ Дарницького РУ м. Києва (копія знаходиться в матеріалах справи).

Згідно зі страховим актом № 52215/1 від 20.06.2015, складеним позивачем, розмір страхового відшкодування за Договором № 006-0044513НТ добровільного страхування наземного транспорту від 06.12.2013 складає 18662 грн. 80 коп., на підставі якого та наказу № 52215/1 від 20.06.2014 позивачем сплачено страхове відшкодування у розмірі 18662 грн. 80 коп. на рахунок Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, що підтверджується платіжним дорученням № 5527 від 24.06.2014, належним чином засвідчена копія якого знаходиться в матеріалах справи.

Крім того, згідно зі страховим актом № 52215/2 від 10.07.2015, складеним позивачем, розмір страхового відшкодування за Договором № 006-0044513НТ добровільного страхування наземного транспорту від 06.12.2013 складає 1496 грн. 50 коп., на підставі якого та наказу № 52215/2/2 від 10.07.2014 позивачем сплачено страхове відшкодування у розмірі 1296 грн. 50 коп. на рахунок Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, що підтверджується платіжним дорученням № 6020 від 14.07.2014, належним чином засвідчена копія якого знаходиться в матеріалах справи.

Таким чином, загальна сума виплаченого позивачем страхового відшкодування за Договором № 006-0044513НТ добровільного страхування наземного транспорту від 06.12.2013 становить 19959 грн. 30 коп.

При цьому, безпідставним є посилання відповідача на положення п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до якого якщо відшкодування витрат здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість, оскільки, як вбачається із платіжних доручень № 5527 від 24.06.2014 та № 6020 від 14.07.2014 страхове відшкодування позивач сплатив не на користь потерпілої особи (її представника), а на рахунок надавача послуг з ремонту автомобіля Деу, державний номер НОМЕР_1.

Як встановлено судом, на момент скоєння ДТП, цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу Івеко, державний номер НОМЕР_2, була застрахована Приватним акціонерним товариством «Українська транспортна страхова компанія» відповідно до Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АС/8549296 із встановленим розміром страхової суми за шкоду заподіяну майну - 50000 грн 00 коп., франшизи - 500 грн. 00 коп. (відповідно до витягу з єдиної централізованої бази МТСБУ, який знаходиться в матеріалах справи).

14.10.2014 позивач звернувся до відповідача із заявою на виплату страхового відшкодування вих. № 267/01-14 від 10.10.2014 у розмірі 19919 грн. 30 коп., яка була отримана відповідачем 16.10.2014, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 237.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частиною 2 статті 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Нормами статті 5 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Згідно з частиною 1 статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

У відповідності до пункту 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Відповідно до частини 2 статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом.

Згідно з нормами статті 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

У зв'язку з виплатою страхового відшкодування страхувальнику, позивач набув право вимоги до особи відповідальної за заподіяний збиток, оскільки відповідно до статті 993 Цивільного кодексу України та статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Таким чином, до позивача у межах фактичних витрат і суми страхового відшкодування перейшло право вимоги, яке страхувальник мав до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 25.12.2013 у справі № 6-112цс13.

Так як цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу Івеко, державний номер НОМЕР_2, станом на дату ДТП була застрахована Приватним акціонерним товариством «Українська транспортна страхова компанія» за Полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АС/8549296, відповідно до положень Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов'язок щодо відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП водієм транспортного засобу Івеко, державний номер НОМЕР_2, власнику автотранспортного засобу Деу, державний номер НОМЕР_1, покладається на відповідача (в межах страхової суми та за вирахуванням франшизи).

Відповідно до пункту 9 частини 2 статті 7 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" встановлено, що проведення оцінки майна є обов'язковим для визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом.

Водночас, Законом України «Про обов'язкове страхування власників наземних транспортних засобів» не передбачено обов'язкового проведення професійної оцінки шкоди, завданої при ДТП транспортному засобу, суб'єктами оціночної діяльності та необхідність відшкодування шкоди не ставиться у залежність від проведення такої оцінки. Звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, у якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, яку необхідно витратити на відновлення транспортного засобу.

Суд приходить до висновку, що проведення оцінки завданої шкоди є необхідним лише у випадку наявності підстав для вирахування коефіцієнту фізичного зносу у випадках і порядку, передбаченому Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів (затверджена наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092; зареєстрована в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за № 1074/8395).

Відповідно до Звіту № 253 з визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу, від 12.06.2014, складеного Товариством з обмеженою відповідальністю «Незалежна експертно-асистуюча компанія», коефіцієнт фізичного зносу автомобіля Деу, державний номер НОМЕР_1, дорівнює нулю (Ез = 0).

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що калькуляція № АЗРАА00121 від 02.06.2014, складена Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2, є належним доказом фактичної вартості відновлювального ремонту автомобіля Деу, державний номер НОМЕР_1.

З урахуванням того, що до позивача переходить право вимоги щодо виплати страхового відшкодування за Полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АС/8549296 у межах фактично здійснених ним витрат (19959 грн. 30 коп.) та в межах вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля (20464 грн. 30 коп.) з урахуванням франшизи у розмірі 500 грн. 00 коп., суд дійшов висновку, що позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Брокбізнес» в частині стягнення з Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» суми страхового відшкодування за Полісом АС/8549296 (основного боргу) у розмірі 18483 грн. 28 коп. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, у зв'язку з простроченням виконання відповідачем грошового зобов'язання (сплата страхового відшкодування), позивачем було нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 209 грн. 65 коп. за період з 15.01.2015 по 02.06.2015 та інфляційні втрати у розмірі 6635 грн. 50 коп. за лютий - травень 2015 року.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з пунктом 4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Згідно з положеннями пунктів 3.1 та 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур'єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Відповідно до ч. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

У разі якщо заява про здійснення страхового відшкодування чи інші документи, необхідні для прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), подані з порушенням строку, встановленого цим Законом, строк прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та його виплату збільшується на кількість днів такого прострочення.

Як встановлено судом, 14.10.2014 позивач звернувся до відповідача із заявою на виплату страхового відшкодування вих. № 267/01-14 від 10.10.2014 у розмірі 19919 грн. 30 коп. (разом із додатками), яка була отримана відповідачем 16.10.2014, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 237, зважаючи на що відповідач зобов'язаний був, відповідно до п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування власників наземних транспортних засобів», не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування: у разі визнання ним вимог заявника обгрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його або у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Зважаючи на те, що 90-денний строк сплинув 14.01.2015, а відповідачем не було прийнято рішення про здійснення страхового відшкодування, не було виплачено його та не було прийнято вмотивованого рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування, що відповідачем не спростовано, у позивача виникло право для нарахування 3% річних та інфляційних втрат за прострочення виконання відповідачем грошового зобов'язання з виплати страхового відшкодування за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Перевіривши надані позивачем розрахунки 3% річних та інфляційних втрат, суд дійшов висновку в їх обґрунтованості, у зв'язку з чим позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Брокбізнес» в частині стягнення з Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» 3% річних у розмірі 209 грн. 65 коп. та інфляційних втрат у розмірі 6635 грн. 50 коп. підлягають задоволенню у повному обсязі.

При цьому, суд не приймає до уваги твердження відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, поданому до суду 10.08.2015, про безпідставність стягнення з нього 3% річних та інфляційних втрат, оскільки, на думку відповідача, стягнення 3% річних та інфляційних втрат можливе лише у випадку порушення договірних відносин між сторонами, тоді як будь-який договір між позивачем та відповідачем відсутній.

Так, відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з частиною 2 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов'язків може бути настання або ненастання певної події.

При цьому, суд зазначає, що стаття 625 Цивільного кодексу України знаходиться у розділі «Загальні положення про зобов'язання».

З огляду на викладене, суд зазначає, що право на стягнення 3% річних та інфляційних втрат виникає у кредитора за прострочення виконання боржником грошового зобов'язання незалежно від існування між сторонами договірних відносин (укладеного договору), оскільки грошове зобов'язання може виникати й з інших підстав, передбачених законом, в тому числі відшкодування шкоди.

Водночас, суд наголошує на тому, що правові відносини, що склались між сторонами мають подвійну правову природу: такі відносини виникають у зв'язку із завданням шкоди внаслідок ДТП страхувальником відповідача (за полісом) страхувальнику позивача (за договором страхування майна) та одночасно мають договірний характер зважаючи на наступне.

Договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є договором на користь третьої особи (вигодонабувача), тобто будь-якої наперед невстановленої особи, якій буде завдано шкоди страхувальником відповідача.

Тобто, договір (Поліс) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АС/8549296 укладений між відповідачем (страховиком, Приватним акціонерним товариством «Українська транспортна страхова компанія») та страхувальником (Товариством з обмеженою відповідальністю «Київська виборча компанія «Рапід») є договором на користь третьої особи, в даному випадку такою третьою особою (потерпілим) є ОСОБА_4, який і є вигодонабувачем за відповідним договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 511 Цивільного кодексу України, зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталась за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

У зв'язку з настанням страхового випадку, дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 21.05.2014, страхувальником за Полісом АС/8549296 (Товариством з обмеженою відповідальністю «Київська виборча компанія «Рапід») було завдано шкоду третій особі - ОСОБА_4, у зв'язку з чим у ОСОБА_4 виникло право вимоги до відповідача, яким застраховано цивільно-правову відповідальність винної у ДТП особи, а у страховика за Полісом АС/8549296 (відповідача) виник обов'язок відповідно відшкодувати завдану шкоду.

Як встановлено судом, майнові інтереси ОСОБА_4, пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом Деу, державний номер НОМЕР_1, були застраховані за Договором № 006-0044513НТ добровільного страхування наземного транспорту від 06.12.2013, укладеним з Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Брокбізнес» (позивач), у зв'язку з чим позивачем було виплачено страхове відшкодування за Договором № 006-0044513НТ добровільного страхування наземного транспорту від 06.12.2013 у розмірі 19959 грн. 30 коп.

У зв'язку з виплатою страхового відшкодування своєму страхувальнику, позивач набув право вимоги до особи відповідальної за заподіяний збиток, оскільки відповідно до статті 993 Цивільного кодексу України та статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Таким чином, право вимоги до Товариства з обмеженою відповідальністю «Київська виборча компанія «Рапід» за завдану внаслідок ДТП його водієм шкоду ОСОБА_4 перейшло до позивача - Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Брокбізнес».

З огляду на те, що цивільно-правова відповідальність Товариства з обмеженою відповідальністю «Київська виборча компанія «Рапід» станом на дату ДТП була застрахована відповідачем (Приватним акціонерним товариством «Українська транспортна страхова компанія») за Полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АС/8549296, право вимоги, набуте позивачем у зв'язку з виплатою потерпілій особі страхового відшкодування за договором добровільного страхування, може бути пред'явлене до особи, яка застрахувала цивільно-правову відповідальність винної у ДТП особи, тобто до Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія».

Відповідно до частини 2 статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що у зобов'язанні, яке виникло у відповідача за договором (Полісом) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АС/8549296 щодо відшкодування шкоди (замість страхувальника) на користь потерпілої особи (третьої особи) відбулась заміна кредитора - замість первісного кредитора ОСОБА_4 новим кредитором стало Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Брокбізнес».

Отже, обов'язок відповідача сплатити на користь позивача 3% річних та інфляційні втрати є правовим наслідком неналежного виконання грошового зобов'язання, яке виникло у відповідача саме з договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності,

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. 43, ч. 1 ст. 49, ст.ст. 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» (01033, м. Київ, вул. Саксаганського, буд. 77; ідентифікаційний код: 22945712) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Брокбізнес» (04050, м. Київ, вул. Білоруська, буд. 3; ідентифікаційний код: 20344871) страхове відшкодування у розмірі 18483 (вісімнадцять тисяч чотириста вісімдесят три) грн. 28 коп., 3% річних у розмірі 209 (двісті дев'ять) грн. 65 коп., інфляційні втрати у розмірі 6635 (шість тисяч шістсот тридцять п'ять) грн. 50 коп. та судовий збір у розмірі 1827 (одна тисяча вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання протягом 10 днів з дня складання повного рішення апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено: 16.09.2015

Суддя І.М. Отрош