ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

16.09.2015 Справа № 905/1684/15

Суддя господарського суду Донецької області Гринько С.Ю. при секретарі судового засідання Предко А.В., розглянувши матеріали за позовом Приватного акціонерного товариства «Науково-виробнича компанія «Гірничі машини» м.Київ до відповідача Публічного акціонерного товариства «Шахта «Білоріченська» м.Красноармійськ про стягнення 17 995 290,20грн.

за участю представника позивача - ОСОБА_1- довіреність від 11.09.2015р.,

СУТЬ СПОРУ:

26.08.2015р. позивач звернувся до господарського суду з позовною заявою, в якої просить стягнути з відповідача 17 995 290,20грн., з яких: 9265138,51грн. заборгованість і просить стягнути за несвоєчасне виконання відповідачем грошового зобовязання пеню в сумі 612768,34грн. і штраф в розмірі 7% в сумі 648559,69грн. відповідно до п.6.2 договору, 6963937,07грн.- інфляційні витрати і 3%річних в сумі 504886,59грн. 3% річних відповідно до ст.625 ЦК України.

Обгрунтовуючи свої вимоги, позивач посилається на договір поставки № 41-13 від 12 липня 2013року і договір 10-12/14 від 09.09.2013р., за якими у сторін виникли зобовязання та договір переведення боргу від 05.11.2014р. про заміну сторони.

Відповідач у відзиву на позов від 14.09.2015р. повністю погодився із заявленими вимогами і підтвердив, що між сторонами укладений договір про переведення боргу в сумі 9265138,51грн., який виник на підставі договору № 41-13 від 12 липня 2013року у рахунок погашення заборгованості, який ним не виконаний, за що правомірно нараховані штрафні санкції.

Господарський суд вважає достатніми матеріалами справи для вирішення спору без явки представника відповідача, який був належним чином повідомлений про часі і місце проведення судового засідання.

За результатами оцінки доказів, поданих сторонами, а також доказів, які були витребувані у сторін, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Предметом і підставою даного спору є стягнення заборгованості за договором переведення боргу і нарахування за несвоєчасне виконання грошового зобовязання сум, передбачених договором, за яким виникли зобовязання і відповідно наданого кредитору права на стягнення за ст.625 Цивільного кодексу України інфляційних витрат і річних процентів.

При дослідженні матеріалів справи господарським судом встановлено, що позивач в обґрунтування позову посилається на укладені сторонами договори, яким надається правова оцінка.

Так між позивачем і ТОВ «Деметра-Луганськ Плюс» укладений 12 липня 2013року договір № 41-13, за яким постачальник (позивач) передав товар ТОВ «Деметра-Луганськ Плюс», За цим договором у покупця залишився несплаченим борг в сумі 9 265 138,51грн.

Між ТОВ «Деметра-Луганськ Плюс» і ПАТ «Шахта «Білоріченська» укладений договір поставки № 10-12/4 від 09.09.2013р. за яким у останнього виникла заборгованість в сумі 9 265 138,51грн.

05.11.2014року сторони за цими договорами домовилися укласти договір про переведення боргу, яким регулюються відносини, повязані із заміною зобовязаної сторони (первісного боржника) за договорами № 41-13 від 12.07.2013р. і № 10-12/4 від 09.09.2013р.

За договором про переведення боргу, за яким боржником є ПАТ «Шахта «Білоріченська», виникли грошові зобовязання перед позивачем щодо сплати протягом 5-ти календарних днів з моменту підписання цього договору сплатити борг в сумі 9 265 138,51грн. на рахунок кредитора АТ «НВК «Гірничі машини».

Відповідно до ст.520 ЦК боржник у зобовязанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора.

Кредитор не заперечив проти заміни первісного боржника новим боржником в основному зобовязанні договору № 41-13 від 12 липня 2013року. Підписав зі своєї сторони договір про переведення боргу, чим надав свою згоду на заміну сторони у зобовязанні на умовах визначених основним договором.

Новий боржник у повному обсязі прийняв на себе відповідальність за весь час прострочення виконання зобовязань первісним боржником за основним договором відповідно до його умов (п.4).

У ст.520 ЦК переведення боргу ототожнюється з заміною боржника, що здійснюється у звязку з переведенням боргу, тобто на підставі правочину, що спеціально спрямований на здійснення такої заміни.

Заміна боржника в зобовязанні (переведення боргу) - це така правова конструкція, що передбачає перехід від первісного боржника до нового боржника зобовязання (обовязків, що складають його зміст) і відповідальності за його виконання.

Цивільний кодекс не містить визначення боргу. Найближче до нього поняття боржника в частині першій ст.509 ЦК розуміється як особа, зобовязана вчинити на користь кредитора певну дію або утриматися від дій.

Згідно з ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України (435-15) з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За таких обставин суд вважає обґрунтованими доводи позивача щодо існування у відповідача заборгованості перед позивачем в розмірі 9265138,51грн. грн., оскільки встановлено господарським судом, що відповідачем отримано зобовязання щодо сплати боргу в цій сумі, яке він не виконав в термін 5-ти днів з моменту підписання договору, тобто до 11 листопада 2014року.

На час вирішення спору залишилась несплаченою сума боргу, а тому господарський суд задовольняє вимогу про стягнення заборгованості в сум 9265138,51грн.

Позивач з посиланням на норми ст.625 Цивільного Кодексу України, заявив вимоги про стягнення з боржника, який не виконав своєчасно грошові зобовязання інфляційні витрати в сумі 6963937,07грн. за період з 1 жовтня 2013року по 31 липня 2015року включно і 3% річних в сумі 504886,59грн. за 663 дня, починаючи з 23.10.2013р. по 16.10.2015р.

Вирішуючи ці питання, суд виходить з наступного: ст.625 Цивільного кодексу України не звільняє боржника від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, що прострочив виконання грошового зобовязання, за вимогою кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом. Відтак, встановлені статтею 625 ЦК України відсотки річних та інфляційні витрати підлягають нарахуванню до моменту фактичного виконання грошового зобовязання.

Враховуючи, що матеріалами справи доведений факт порушення відповідачем строків оплати зазначеної договором про переведення боргу, який він зобовязався сплатити до 11.11.2014р., господарський суд провівши власний розрахунок, задовольняє вимоги позивача в частині стягнення інфляційних витрат в розмірі 4280977,05грн., приймаючи до уваги, що про строчка оплати суми визначеного договором переведення боргу починається з 11.11.2014р. і нараховується до 31.07.2015р., як зазначено позивачем. 3 % річних стягується судом в розмірі 200279,30грн. за прострочення виконання грошового зобовязання за цей же період. В решті заявленою суми відмовляє за недоведеністю підстав.

Підставою заявленої позову в частині стягнення пені в сумі 612 768,34грн. і штрафу в сумі 648 559,69грн. явилося несвоєчасне виконання грошового зобовязання у відповідності з угодою сторін за п.6.2 договору № 41-13 від 12.07.2013р.

Вирішуючи спір в частині нарахування пені і штрафу, господарський суд виходить з наступного: спір виник з підстав договору про переведення боргу від 05.11.2014року, за яким у відповідача виникли зобовязання сплатити 9265138,51грн. до 11.11.2014р.

Позивач при нарахуванні неустойки керувався п.4 договору про переведення боргу, яким сторони визначили, що новий боржник у повному обсязі приймає на себе відповідальність за весь час прострочення виконання зобовязань первісним боржником за основним договором відповідно до його умов.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Строк виконання

грошового зобовязання встановлений сторонами п.5 договору про переведення боргу, після якого наступає прострочення грошового зобовязання.

Прострочка виконання боржником (відповідачем) строку оплати боргу зазначеного договором про переведення боргу виникла з 11.11.2014року. Позивач при нарахуванні неустойки не врахував, що грошові зобовязання у відповідача за справою виникли тільки з моменту підписання договору про переведення боргу і прострочка виконання його зобовязання починається з 11.11.2014р.

Згідно з ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України (435-15) з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Вирішуючи питання щодо стягнення пені в сумі 612768,34грн. за період з 23.10.2013р. по 22.04.2014р. суд враховує, що згідно главі 49 Цивільного кодексу України пеня являється способом забезпечення виконання зобовязань. Це значить, що зобовязання сплатити пеню, а також її розмір може встановлюватись виключно договором, укладеним в письмовій формі.

Сторони передбачили пунктом 6.2 договору № 41-13 від 12.07.2013р., що за прострочення оплати товару покупець сплачує продавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, діючої на момент прострочення оплати за кожен день прострочення від несплаченої суми.

За чинним законодавством, пеня стягується за кожний день прострочення боржника за грошовим зобовязанням аж до повного погашення ним боргу (до повного виконання грошового зобовязання). Однак, нарахування пеня обмежується відповідно до ст.3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань» від 22 листопада 1996року, яким встановлено, що розмір пені, передбачений статтями 1 та 2 цього закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня не більш як за шість місяців.

Крім того, щодо вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) підпункт перший пункт 2 статті 258 Цивільного кодексу України застосовується спеціальна позовна давність в один рік.

Приймаючи до уваги, що сторонами договором переведення боргу передбачено, що новий боржник прострочив виконання грошового зобовязання, цим же договором передбачено відповідальність за прострочення сплати боргу, який зазначений в основному договорі, але позивач нарахував пеню за період за який відповідач ще не набув зобовязань боржника, тому в позові в частині стягнення пені в сумі 612768,34грн. за період з 23.10.2013р. по 22.04.2014р. відмовляє за відсутністю підстав.

Позивач має право на стягнення пені, але за період прострочки виконання відповідачем грошових зобовязань, набутих ним за договором переведення боргу після 11.11.2014р.

Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо вiн значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, якi мають iстотне значення ( ч. 3 ст. 551 ЦК України ). У даному випадку договором мiж сторонами передбачено стягнення пенi в максимально можливому розмiрi (подвiйної облiкової ставки НБУ), а також стягнення 7% штрафу, тобто визначений максимально можливий розмiр неустойки.

У випадку нарахування неустойки, яка є явно завищеною, не вiдповiдає передбаченим у п. 6 ст. 3 , ч. 3 ст. 509 , ч.ч. 1 2 ст. 627 ЦК України засадам справедливостi, добросовiсностi, розумностi, як складовим елементам загального конституцiйного принципу верховенства права, суд має право її зменшувати.

Наявнiсть у кредитора можливостi стягувати iз споживача надмiрнi грошовi суми як неустойку спотворює її дiйсне правове призначення, оскiльки iз засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобовязання неустойка перетворюється на несправедливо непомiрний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибуткiв кредитором.

Пунктом 1 ст. 233 ГК України закрiплено, що суд має право зменшити розмiр санкцiй, якщо належнi до сплати штрафнi санкцiї надмiрно великi порiвняно iз збитками кредитора. При цьому господарським судом взято до уваги: ступiнь виконання зобовязання боржником; майновий стан сторiн, якi беруть участь у зобовязаннi; не лише майновi, але й iншi iнтереси сторiн, що заслуговують на увагу.

Згiдно ч. 3 ст. 551 ЦК України розмiр неустойки може бути зменшений за рiшенням суду, якщо вiн значно перевищує розмiр збиткiв, та за наявностi iнших обставин, якi мають iстотне значення. При цьому вiдсутнiсть чи невисокий розмiр збиткiв може бути пiдставою для зменшення судом розмiру неустойки, що стягується з боржника.

Вирiшуючи питання про зменшення розмiру штрафу, який пiдлягає стягненню зi сторони, що порушила зобовязання, суд зясовує наявнiсть значного перевищення розмiру неустойки перед розмiром збиткiв, а також обєктивно оцiнює, чи є даний випадок винятковим, виходячи з iнтересiв сторiн, якi заслуговують на увагу, ступеня виконання зобовязань, причини неналежного виконання або невиконання зобовязання, незначностi прострочення у виконаннi зобовязання, невiдповiдностi розмiру штрафу наслiдкам порушення, стягненню інфляційних втрат і 3% річних за весь час прострочення, який покриває суму неустойки.

Зi змiсту наведених норм випливає, що при вирiшеннi питання про можливiсть зменшення неустойки, суд бере до уваги майновий стан сторiн i оцiнює спiввiдношення розмiру заявлених штрафних санкцiй, зокрема, iз розмiром збиткiв кредитора, враховує iнтереси обох сторiн. В даному випадку судом приймається до уваги дотримання балансу iнтересiв сторін що надає право господарському суду зменшити розмір штрафу на 80%. З урахуванням визначеного господарський суд стягує з боржника штраф в розмірі 129711,94грн. відповідно до п.3ст.83 Господарського процесуального кодексу України

Приймаючи до уваги, що позов виник з вини відповідача, на нього покладаються судові витрати в розмірі пропорційно стягнутої суми ( з урахуванням 7% штрафу без зменшення його розміру).

.На підставі ст.ст.509,520,526,530,546,549,610,612,625 Цивільного кодексу України, ст. ст. 67,193 Господарського кодексу України та, керуючись статтями 49, 82,п.3ст.83,84,81-1, 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Задовольнити позов частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Шахта «Білоріченська», , Донецька область, м.Красноармійськ 85300, вул. Добропільська,2 на користь Приватного акціонерного товариства «Науково-виробнича компанія «Гірничі машини», , м.Київ-01601, пл. Спортивна, 3-В заборгованість в сумі 9265138,51грн., інфляційні втрати в розмірі 4280977,05 грн., 3% річних 200279,30 грн., штраф в розмірі 129711,94 грн. та судові витрати в розмірі 58458,85 грн.

В решті вимог відмовити.

Видати накази після вступу в законну дію рішення господарського суду.

Рішення господарського суду, повний текст якого оголошений 16.09.2015р., може бути оскаржено в термін 10 днів з часу оголошення тексту рішення через місцевий господарський суд.

Суддя С.Ю. Гринько