ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" вересня 2015 р. Справа № 922/2843/15

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Істоміна О.А., суддя Гончар Т. В., суддя Гребенюк Н. В.

при секретарі Цвірі Д.М.

за участю представників сторін:

за участю представників:

позивача - Батютенко Ю.В.

відповідача - не з'явився.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу ТОВ "Реній Фарм", м. Мерефа, Харківський район, Харківська область (вх. №3805 Х/3) на рішення господарського суду Харківської області від 23.06.15 у справі № 922/2843/15

за позовом ТОВ "Грінвуд", м. Київ

до ТОВ "Реній Фарм", м. Мерефа, Харківський район, Харківська область

про стягнення 58 587,63 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Харківської області від 23.06.2015 у справі № 922/2843/15 (суддя Кухар Н.М.) позовні вимоги задоволено повністю. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Реній Фарм" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Грінвуд" 58587,63 грн. основного боргу; 1827,00 грн. витрат з оплати судового збору.

Відповідач з рішенням господарського суду Харківської області не погодився, звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просить рішення від 23.06.15 р. по справі № 922/2843/15 скасувати.

В обґрунтування викладених вимог відповідач посилається на те, що оплата отриманого відповідачем товару за умовами договору поставки № 15/0812-Я-26 від 15.08.2012 передбачена після реалізації товару, отже вважає, що обов'язковою умовою здійснення оплати є подальша його реалізація. Відповідач вказує на те, що 10.06.2015 він направив позивачу звіт щодо реалізації поставленого товару та заяву про повернення товару на суму 9004,92 грн., на дату подання даної скарги апелянтом повернуто, а позивачем прийнято товару на загальну суму 3109,14 грн. Як зазначає відповідач, суд першої інстанції залишив поза увагою клопотання про відкладення розгляду справи для надання можливості здійснити повернення товару та провести остаточну звірку розрахунків, посилаючись також на те, що у сумі позову не було враховано загальну суму товару, що була повернута позивачу у період з 12.01.2015 по 08.05.2012 в сумі 8212,76 грн. Таким чином, за даними відповідача сума боргу з урахуванням повернень товару у 2015 році складає 43001,61 грн., в той час, як задоволені позовні вимоги перебільшують суму заборгованості на 15586,02 грн.

12.08.2015 відповідач повідомив суд апеляційної інстанції про те, що 06.07.2015 сторони здійснили звіряння взаємних розрахунків з урахуванням повернення товару, що відбулось у період з 12.01.2015 по 08.05.2015. в зв'язку з чим сума заборгованості між сторонами за договором поставки № 15/0812-Я-26 від 51.08.2015 складає 52015,50 грн. На підтвердження зазначених обставин, відповідач надав копію акту звіряння взаєморозрахунків.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 12.08.2015 розгляд справи відкладено на 07.09.2015.

07.09.2015 позивач надав пояснення по справі щодо зменшення суми заборгованості покупця перед продавцем згідно договору поставки при поверненні товару, в яких зокрема зазначив про те, що відображення операцій з повернення товару попередньою датою неможливо згідно чинного законодавства, оскільки спочатку продавець отримує від покупця документи про повернення товару для перевірки, які надсилаються з м. Харків до м. Києва, після перевірки на затвердження видаткових накладних на повернення товару позивач отримує цей товар на свій склад у м. Києві з м. Харкова та перевіряє його товарний вигляд, тому, як зазначає позивач, існує відмінність від дати створення такого документу покупцем та датою відображення у обліку продавця.

В призначене судове засідання відповідач не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується зворотним повідомленням за № 019687/1 про вручення поштового відправлення уповноваженій особі ТОВ "Реній Фарм" - 20.08.2015.

Враховуючи те, що судом апеляційної інстанції створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, вжито заходи для належного повідомлення учасників судового процесу про час та місце розгляду справи, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу без участі представника відповідача за наявними у ній матеріалами у відповідності до статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

Перевіривши повноту встановлення судом обставин справи та докази по справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку та доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 101 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, виходячи з наступного.

Як свідчать матеріали справи, 15.08.2012 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Грінвуд" (позивачем) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Реній Фарм" (відповідачем) було укладено Договір поставки № 15/08/12-Я-26, згідно п. 1.1. якого позивач (постачальник) зобов'язався постачати та передавати у власність відповідачу (покупцю) визначений цим Договором товар, а відповідач зобов'язався приймати товар та своєчасно здійснювати його оплату.

Відповідно до п. 5.1 Договору, оплата за кожну поставлену партію товару здійснюється шляхом готівкового або безготівкового розрахунку по мірі реалізації поставленого товару кожні 2 (дві) неділі з моменту поставки товару на склад покупця.

Згідно п. 5.4 Договору, кожного календарного місяця покупець надає постачальнику звіт про реалізований товар, підписаний та скріплений печаткою підприємства, який направляється постачальнику по факсу чи поштовим переказом.

Звертаючись до господарського суду, позивач послався на те, що протягом дії договору відповідачу було поставлено товар під реалізацію на загальну суму 59888,72 грн., що підтверджується наявними у справі видатковими накладними.

За даними позивача, несплаченим залишився товар на суму 58587,63 грн.

27.01.2015р. позивачем було направлено відповідачу лист-вимогу (вих. № 1412 від 27.01.2015р.) про надання звіту про реалізований товар та повернення товару протягом 15 днів з моменту одержання вимоги.

Вказаний лист було одержано відповідачем 03.02.2015р., про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення.

Таким чином, строк оплати товару на суму 58587,63 грн. настав 18.02.2015р. (15 днів з 03.02.2015р. - моменту одержання вимоги від 27.02.2015р.).

Проте, вимога позивача була залишена відповідачем без відповіді та задоволення; відповідач звіт про реалізацію товару не надав, товар не повернув та не оплатив його вартість, що стало підставою звернення позивача з позовом до господарського суду про стягнення з відповідача суми основного боргу в розмірі 58587,63 грн.

Беручи до уваги викладені обставини, зважаючи на те, що факт поставки позивачем товару підтверджується належними доказами у справі та не спростовується відповідачем, останній не надав доказів остаточного погашення суми боргу, аргументованих заперечень не представив, а також враховуючи, що згідно ст. 526 ЦК України та ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, з урахуванням приписів 692 ЦК України, суд першої інстанції визнав позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 58587,63 грн. основного боргу обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

З даними висновками повністю погоджується колегія суддів, оскільки вони відповідають матеріалам справи та узгоджуються з нормами матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини.

Предметом даного господарського спору є матеріально-правова вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості внаслідок неналежного виконання відповідачем умов укладеного між сторонами договору поставки № 15/08/12-Я-26 від 15.08.2012.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам, колегія суддів зазначає, що згідно ч. 2 статті 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

У відповідності до ст. ст. 525, 526 ЦК України та ст. 193 ГК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином, в установлений строк, відповідно до закону, інших правових актів, договору, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається, крім передбачених законом випадків.

Встановлені по справі обставини свідчать про те, що позивач належним чином виконував свої обов'язки за договором та протягом часу дії договору у період 2013 - 2014 р.р. здійснив поставку товару відповідачу, що підтверджується копіями видаткових накладних, які були надані до господарського суду та містяться в матеріалах справи (а.с. 34-88).

Здійснивши аналіз вказаних видаткових накладних, колегія суддів констатує, що вони відповідають вимогам ст.9 Закону України від 16.07.99р. № 996-ХІV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", пункту 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку: містять обов'язкові реквізити первинних документів, зокрема назву документа; дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; посилання на договір; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; особистий підпис осіб, які брала участь у здійсненні господарської операції. Дані накладні є первинними документами, які фіксують факт здійснення господарської операції (поставка товару) та підставою для оплати за поставлений товар у відповідності з вимогами ст. 692 Цивільного кодексу України.

Факт отримання товару за видатковими накладними, які надані позивачем до матеріалів справи, відповідачем визнається, будь-якими доказами не спростовується.

Як зазначено Вищим господарським судом України в інформаційному листі від 17.07.2012 р. за № 01-06/928/2012 "Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді окремих норм матеріального права", підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і яка відповідає вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар. Строк виконання відповідного грошового зобов'язання визначається за правилами, встановленими частиною першою статті 692 ЦК України.

Таким чином, факт спірної поставки товару відповідачу за договором на загальну суму 58587,63 грн. є доведеним та підтвердженим належними доказами, а тому у відповідача виникло зобов'язання по оплаті отриманого товару.

Згідно із ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до п. 5.1 Договору, оплата за кожну поставлену партію товару здійснюється шляхом готівкового або безготівкового розрахунку по мірі реалізації поставленого товару кожні 2 (дві) неділі з моменту поставки товару на склад покупця.

Згідно п. 5.4 Договору, кожного календарного місяця покупець надає постачальнику звіт про реалізований товар, підписаний та скріплений печаткою підприємства, який направляється постачальнику по факсу чи поштовим переказом.

Дослідженням обставин по справі встановлено, що відповідач в порушення умов укладеного договору звіти про реалізований товар, який зобов'язаний був надавати кожні 30 днів, позивачу не надавав.

Як зазначає позивач, та не спростовано жодним чином відповідачем, останнім не були виконані умови договору щодо складання та направлення звітів, в зв'язку з чим позивач звернувся до відповідача з листами вимагати від відповідача надати звіт про реалізований товар.

Так, 27.01.2015 позивачем було направлено відповідачу лист-вимогу (вих. № 1412 від 27.01.2015р.) про надання звіту про реалізований товар. У своєму листі позивач просив відповідача повернути поставлений, але не оплачений товар, або перерахувати його вартість. Позивач зазначав, що його представники будуть направлені для самовивозу товару за адресою відповідача: Харківська область., Харківський район, місто Мерефа, вул.Дніпропетровська, буд. 223, кімн. 8-7, протягом 15 днів з моменту одержання вимоги.

Вказаний лист було одержано відповідачем 03.02.2015, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення.

Таким чином, строк оплати товару на суму 58587,63 грн. настав 18.02.2015р. (15 днів з 03.02.2015р. - моменту одержання вимоги від 27.02.2015р.).

Проте, відповідач залишив направлений позивачем лист-вимогу без реагування, вимоги щодо повернення товару або його оплати в установлений строк не виконав.

В апеляційній скарзі заявник стверджує, що 10.06.2015 він направив позивачу звіт щодо реалізації поставленого товару та заяву про повернення товару на суму 9004,92 грн., на дату подання даної скарги апелянтом повернуто, а позивачем прийнято товару на загальну суму 3109,14 грн. Як зазначає відповідач, суд першої інстанції залишив поза увагою клопотання про відкладення розгляду справи для надання можливості здійснити повернення товару та провести остаточну звірку розрахунків, посилаючись також на те, що у сумі позову не було враховано загальну суму товару, що була повернута позивачу у період з 12.01.2015 по 08.05.2012 в сумі 8212,76 грн. Таким чином, за даними відповідача сума боргу з урахуванням повернень товару у 2015 році складає 43001,61 грн.

Відповідно до статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Обов'язок доказування відповідно до приписів статті 33 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Матеріали справи свідчать про те, що відповідач будучи достеменно обізнаний про час та місце судового засідання (а.с. 95, 110) в призначені судові засідання двічі не з'явився без поважних причин.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 08.06.2015 розгляд справи відкладено на 23.06.2015.

08.06.2015 (вже після судового засідання) відповідачем до суду було надано клопотання про відкладення розгляду справи для надання можливості здійснити повернення товару та провести остаточну звірку розрахунків з урахуванням того, що товар, який підлягає поверненню знаходиться в аптеках позивача, що розташовано у містах Дніпропетровської області та Кіровограді. (а.с. 108-109).

Про те, що відповідач був належним чином повідомлений про час та місце судового засідання, яке було призначене на 23.06.2015, свідчить зворотне повідомлення про вручення поштового відправлення уповноваженій особі ТОВ "Реній Фарм" - 22.06.2015 (а.с. 110).

Однак, станом на 23.06.2015 (день прийняття рішення у справі) відповідач жодним чином не повідомив місцевий господарський суд про вчинення ним дій, направлених на повернення товару та проведення з позивачем остаточних розрахунків. До того ж, звітів про реалізацію товару або доказів на підтвердження того, що отриманий товар є нереалізованим відповідачем також не надав до суду першої інстанції. При цьому, наявність залишків спірного товару відповідачем також належними доказами не підтверджена на час прийняття рішення у справі.

Згідно ст. 101 ГПК України додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Отже, відповідач не обґрунтував неможливість подання документальних доказів (відповідних видаткових накладних) на повернення товару до суду першої інстанції, в зв'язку з чим колегія суддів не приймає до уваги посилання відповідача на те, що судом першої інстанції не було враховано загальну суму товару, що була повернута позивачу у період з 12.01.2015 по 08.05.2012 в сумі 8212,76 грн.

Крім того, згідно п. 6.1 договору граничним терміном реалізації товару являється три місяці до дати закінчення терміну придатності товару, після чого поставлений, але не реалізований товар підлягає поверненню постачальнику.

Відповідно до п. 6.2 договору з настанням строку, передбаченого п. 6.1 договору, постачальник зобов'язується вивести нереалізований товар у 10-денний термін. Покупець додатково сповіщає постачальника про настання граничного терміну реалізації товару шляхом направлення письмового повідомлення по факсу чи поштовим переказом.

Втім, матеріали справи не містять доказів того, що відповідач на час прийняття судом першої інстанції рішення у справі звертався з пропозицією до позивача повернути нереалізований товар та ніяким чином не повідомляв позивача про наявність у нього нереалізованого товару.

Наданий відповідачем до суду апеляційної інстанції лист 05/06/15-1 від 05.06.2015 містить звернення до позивача з проханням у відповідності до умов пунктів 6.1, 6.2 договору поставки забрати залишки нереалізованого товару, вартість якого складає 9004,92 грн., до 30.06.2015 (а.с. 132).

Також, матеріали справи свідчать про те, що звіт щодо реалізації товару був направлений відповідачем на адресу позивача 05.06.2015, тобто вже після порушення провадження у справі.

Колегія суддів зазначає, що надані відповідачем до матеріалів справи видаткові накладні про повернення товару не можуть вважатися доказом на підтвердження фактичного повернення товару за датами їх створення, оскільки відображення операцій з повернення товару попередньою датою неможливо в силу умов 6.2 договору, яким передбачено, що покупець спочатку сповіщає постачальника про наявність у нього нереалізованого товару. Тобто спочатку продавець отримує від покупця документи про повернення товару для перевірки, які надсилаються з м. Харків до м. Києва, після перевірки на затвердження видаткових накладних на повернення товару позивач отримує цей товар на свій склад у м. Києві з м. Харкова та перевіряє його товарний вигляд.

Зазначене підтверджується поясненнями відповідача, який вказує на те, що 06.07.2015 сторони здійснили звіряння взаємних розрахунків з урахуванням повернення товару, що відбулось у період з 12.01.2015 по 08.05.2015, в зв'язку з чим сума заборгованості між сторонами за договором поставки № 15/0812-Я-26 від 51.08.2015 складає 52015,50 грн. На підтвердження зазначених обставин, відповідач надав копію акту звіряння взаєморозрахунків станом на 30.06.2015. з вивіреним сальдо на користь позивача в розмірі 52015,50 грн.

Отже наведені обставини також свідчать про те, що на час прийняття рішення у справі (23.06.2015) у відповідача були відсутні докази на підтвердження зменшення суми основного боргу за договором внаслідок повернення нереалізованого товару.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що у позивача станом на день вирішення даного спору в місцевому господарському суді, у відповідності з умовами договору та нормами чинного законодавства, зокрема ч. 2 ст. 530, ст. 692 Цивільного кодексу України, були всі правові підстави вимагати стягнення з відповідача 58587,63 грн. грошових коштів за поставлений товар, тому суд першої інстанції, виходячи з наявних в матеріалах справи доказах, правомірно визнав позовні вимоги про стягнення суми основного боргу в розмірі 58587,63 грн. обґрунтованими, підтвердженими належними доказами та такими, що підлягають задоволенню.

З урахуванням викладених обставин, колегія суддів зазначає, що відповідач ані під час вирішення спору у господарському суді Харківської області, ані під час розгляду його апеляційної скарги не надав належного матеріального доказу обґрунтованості та правомірності викладених заперечень. Наведені ним в апеляційній скарзі доводи про порушення судом норм матеріального та процесуального права нічим не обґрунтовані та не узгоджуються з наявними у справі матеріалами, його позиція не підтверджена належними та допустимими доказами. Тому вимоги відповідача, що зазначені в апеляційній скарзі, не підлягають задоволенню, а наведені на їх підтвердження доводи не можуть бути прийнятими до уваги колегією суддів в якості підстав для скасування прийнятого у даній справі рішення господарського суду Харківської області від 23.06.2015 р. у справі № 922/2843/15.

На підставі викладеного та керуючись статтями 22, 32-34, 43, 99, 101, 102, пунктом 1 статті 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ТОВ "Реній Фарм", м. Мерефа, Харківський район, Харківська область залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 23.06.2015 р. у справі № 922/2843/15 залишити без змін.

Постанова набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом 20-ти днів.

Повний текст постанови складено та підписано 14 вересня 2015 року

Головуючий суддя Істоміна О.А.

Суддя Гончар Т. В.

Суддя Гребенюк Н. В.