ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2015 року Справа № 910/20475/14

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого:Короткевича О. Є.(доповідач у справі),
суддів:Коваленка В.М., Погребняка В.Я.
розглянувши касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" в особі філії "Управління магістральних газопроводів "Київтрансгаз"
на постанову та рішення Київського апеляційного господарського суду від 08.07.2015 року Господарського суду міста Києва від 18.05.2015 року
у справі Господарського суду№ 910/20475/14 міста Києва
за позовом доТовариства з обмеженою відповідальністю "Інтербус" Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" в особі філії "Управління магістральних газопроводів "Київтрансгаз"
простягнення 138 424,78 грн.

В судовому засіданні взяли участь представники:

ПАТ "Укртрансгаз" - Васійчук Л.Ф.,

Голова ліквідаційної комісії - Пустовіт А.С.

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Інтербус" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" в особі філії "Управління магістральних газопроводів "Київтрансгаз" про стягнення з відповідача на користь позивача 118 605,63 грн. основного боргу, 4 790,28 грн. 3% річних та 15 028,87 грн. інфляційних втрат у зв'язку з невиконанням зобов'язання з оплати за надані послуги за договором про надання послуг з технічного обслуговування і ремонту пасажирських автомобілів № від 18.05.2012р.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 18 травня 2015 року у справі № 910/20475/14 (суддя Чебикіна С.О.) позов задоволено повністю, стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтербус" 118 605 грн. 63 коп. - основного боргу; 4 790 грн. 28 коп. 3% річних, 15 028 грн. 87 коп. інфляційних втрат.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 08 липня 2015 року (судді: Кропивна Л.В.- головуючий, Смірнова Л.Г., Чорна Л.В.) рішення Господарського суду міста Києва від 18 травня 2015 року у справі № 910/20475/14 залишено без змін.

Не погоджуючись із прийнятими судами попередніх інстанцій рішеннями, скаржник публічне акціонерне товариство "Укртрансгаз" в особі філії "Управління магістральних газопроводів "Київтрансгаз" звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, якою просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 18 травня 2015 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 08 липня 2015 року повністю та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Доводи касаційної скарги зводяться до порушення судом норм матеріального та процесуального права, зокрема, ст.ст. 4-2, 43 Господарського процесуального кодексу України, ст.ст. 135, 174, 176, 193 Господарського кодексу України, ст.ст. 526, 611 Цивільного кодексу України.

В свою чергу, ліквідатор ТОВ "Інтербус" Пустовіт А.С. проти вимог касаційної скарги заперечує з підстав, викладених у відзиві та просить рішення Господарського суду міста Києва від 18 травня 2015 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 08 липня 2015 року у справі № 910/20475/14 залишити без змін.

Судова колегія, заслухавши пояснення учасників судового засідання, розглянувши наявні матеріали справи, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Залишаючи без змін рішення місцевого суду, суд апеляційної інстанції погодився з наявністю підстав для задоволення позову, врахувавши, що між сторонами у справі виникли правовідносини з оплатного надання послуг, які замовник зобов'язаний оплатити у строки, визначені сторонами у договорі.

Колегія суддів Вищого господарського суду України погоджується з такими висновками апеляційного та місцевого господарських судів, з огляду на наступне.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, 18 травня 2012 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Інтербус" (надалі - виконавець) та Публічним акціонерним товариством "Укртрансгаз" в особі філії "Управління магістральних газопроводів "Київтрансгаз" (надалі - замовник) було укладено договір № , за умовами якого замовник доручає, а виконавець зобов'язується на свій ризик власними та залученими силами і засобами здійснювати ремонт та технічне обслуговування автобусів марок ЛАЗ, Богдан, Ікарус, Бава, ПАЗ, КАвЗ (послуги) в повному обсязі відповідно до вимог чинних нормативних документів та умов договору, а замовник зобов'язується прийняти ці послуги та оплатити їх (п. 1.1. договору).

Пунктом 6.1. договору визначено, що здавання-приймання наданих послуг після їх надання здійснюється у відповідності з чинним порядком і оформлюється актом здачі-приймання наданих послуг (виконаних робіт). На послуги з технічного обслуговування чи ремонту автомобілів акти наданих послуг (виконаних робіт) та податкові накладні надаються по кожній із послуг окремо.

Загальна вартість виконаних робіт визначається з вартості усіх видів робіт, оформлених актами здачі-приймання, але не може бути більше 416 000,00 грн. (п. 2.1. договору).

Пунктом 3.1. договору встановлено, що оплата виконаних робіт здійснюється на підставі актів здачі-приймання виконаних робіт в строк не пізніше 60 календарних днів з дати їх підписання уповноваженими представниками сторін.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, спір у справі виник внаслідок неповної та несвоєчасної оплати відповідачем виконаних позивачем робіт вартістю 118 605,63 грн. згідно договору № від 18.05.2012р.

За загальним правилом, зобов'язання мають виконуватися належним чином (ст. 526 ЦК України, ст. 193 ГК України).

Відповідно до частини 1 статті 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 Цивільного кодексу України).

Суди встановили факт виконання робіт позивачем на суму 121 621,23 грн. у відповідності до договору № від 18.05.2012р., що підтверджується актами виконаних робіт з жовтня 2012 року по травень 2013 року (включно), які підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені їх печатками. Разом з тим, вказані вище обставини також підтверджуються двостороннім актом звірки розрахунків станом на 02.08.2013 року.

Таким чином, судами досліджено, що позивач взяті на себе зобов'язання виконав належним чином, зауважень щодо якості та своєчасності виконаних робіт від відповідача не надходило, тоді як відповідач у визначений договором строк розрахунок з позивачем повністю не провів.

Враховуючи, що замовник вартість ремонтних робіт не оплатив, колегія суддів Вищого господарського суду погоджується з вірним висновком судів попередніх інстанцій про наявність підстав для задоволення позову в обсязі заявленої до стягнення суми основного боргу.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Статтею 625 Цивільного кодексу України регламентовано, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У зв'язку з неналежним виконанням боржником грошових зобов'язань за договором, кредитор вправі вимагати стягнення 3% річних та інфляційних збитків.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Враховуючи зазначене, колегія суддів касаційної інстанції вважає, що перевіривши правильність виконаних позивачем розрахунків заявлених до стягнення інфляційних збитків та 3% річних та з врахуванням вимог процесуального законодавства, суди попередніх інстанцій дійшли правомірного висновку щодо обґрунтованості вимог стягнення 4 790,28 грн. 3% річних та 15 028,87 грн. інфляційних втрат.

Відповідно до ст. 1117 ГПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судами норм матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Таким чином, враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення Господарського суду міста Києва від 18 травня 2015 року та постанова Київського апеляційного господарського суду від 08 липня 2015 року у справі № 910/20475/14 прийняті у відповідності до фактичних обставин справи та вимог чинного законодавства і підстав для їх скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" в особі філії "Управління магістральних газопроводів "Київтрансгаз" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 18 травня 2015 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 08 липня 2015 року у справі № 910/20475/14 залишити без змін.

Головуючий: О.Є. Короткевич

Судді: В.М. Коваленко

В.Я. Погребняк